ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2014 р.
Справа № 911/2002/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хавестер», м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Поділля»,
с.Поділля, Київської області

про стягнення 41324,19 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: Ігнатенко К.Е.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області надійшла позовна Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хавестер»
(далі - позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Поділля» (далі - відповідач) про
стягнення 41324,19 грн.

Провадження у справі №911/2002/14 порушено
відповідно до ухвали суду від 28.05.2014
року та призначено справу до розгляду
на 12.06.2014 року.

Представник відповідача у судовому
засіданні 12.06.2014 року подав відзив на
позовну заяву в якому проти позову
заперечує та просить суд відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.
Розгляд справи відкладався на 26.06.2014
року.

20.06.2014 року до господарського суду від
позивача надійшли письмові пояснення
на відзив відповідача.

У судовому засіданні 26.06.2014 року
представник відповідача надав суду
письмові пояснення. Розгляд справи
відкладався на 31.07.2014 року.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
спору, у судове засідання 31.07.2014 року
без поважних причин не з'явився.

30.07.2014 року від позивача у справі до
господарського суду надійшли
додаткові письмові пояснення. Розгляд
справи відкладався до 14.08.2014 року.

В судовому засіданні 14.08.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав та
наддав додаткові пояснення на відзив
відповідача.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
спору, у судове засідання 14.08.2014 року
без поважних причин не з'явився.

Оскільки, про поважні причини неявки в
судове засідання відповідача суд не
повідомлений; клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило, тому суд
вважає, що, у відповідності до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на які
посилається позивач, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено в позові, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Хавестер»
на підставі договору поставки № 06/1-02
від 16.02.2010 року (далі - Договір) здійснює
поставку відповідачеві запасних
частин для сільгосптехніки. Умови
оплати поставки згідно п.3.1 Договору - 20%
авансовий платіж з остаточним
розрахунком після доставки товару на
склад Постачальника, або згідно п.3.1.3
Договору в разі домовленості між
сторонами та поставки товару без
попередньої оплати розрахунок за
поставлений товар здійснюється не
пізніше 31.11.2010 року.

На виконання умов Договору позивач
поставив відповідачу запчастини без
передньої оплати на підставі
видаткових накладних з виставленням
відповідних рахунків-фактур:

№РН-0000485 від 26.03.10р. на суму 555,50 грн.(РФ №
0000747 від 26.03.10р.); №РН-0000716 від 09.04.10р. на
суму 9889,68 грн.(РФ № 0001054 від 09.04.10р.);
№РН-0000825 від 15.04.10р. на суму 3806,16 грн.(РФ
№ 0000990 від 07.04.10р.); №РН-0000873 від 16.04.10р. на
суму 555,50 грн.(РФ № 0001184 від 15.04.10р.);
№РН-0001351 від 11.05.10р. на суму 762,00 грн. (РФ
№ 0001808 від 08.05.10р.); №РН-0001419 від 14.05.10р. на
суму 4519,18 грн. (РФ № 0001930 від 14.05.10р.);
№РН-0001554 від 25.05.10р. на суму 1308,31 грн.(РФ
№ 0002138 від 25.05.10р.); №РН-0002063 від 11.06.10р. на
суму 4584,90 грн. (РФ № 0002744 від 11.06.10р.);
№РН-0002370 від 22.06.10р. на суму 4460,88 грн. (РФ
№ 0003113 від 22.06.10р.); №РН-0002899 від 12.07.10р.
на суму 1306,68 грн.(РФ № 0003765від 12.07.10р.);

Всього за вказаними рахунками та
видатковими накладними було
поставлено товару на суму 31748,79 грн.

Факт отримання відповідачем товару
підтверджується видатковими
накладними, підписаними повноважними
представниками сторін, довіреностями
на отримання ТМЦ. Також між сторонами
було підписано акт звірки станом на
28.02.2011 року, згідно якого
заборгованість відповідача склала на
момент підписання 31748,79 грн.

Умовами Договору (п.3.1.3) сторони
передбачили, що в разі домовленості між
сторонами та поставки товару без
попередньої оплати, розрахунок за
поставлений товар здійснюється не
пізніше 31.11.2010 року.

Однак, відповідач своєчасно та в
повному обсязі отриманий товар не
оплатив, у зв'язку з чим, за ним
рахується заборгованість в сумі 31748,79
грн.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача відповідно до ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України 3212,28 грн. 3%
річних та 2440,31 грн. пені згідно з п. 8.6
Договору.

У відзиві на позов відповідач не
заперечував факту укладення Договору
та отримання поставленого позивачем
товару за наведеними в позові
накладними.

В заперечення проти позову відповідач
посилається на пропуск позивачем
строку давності для стягнення
заборгованості, оскільки строк
виконання зобов'язання припадав на
31.11.2010 року і на момент звернення
позивача до суду в травні 2014 року,
минуло понад три роки.

Також відповідач вважає пропущеним
строку позовної давності для стягнення
3% річних та скорочений строк позовної
давності для стягнення пені.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського
кодексу України, ст. 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання, зокрема,
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується заборгованість
відповідача в сумі 31748,79 грн.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
передбачено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу
України заява про захист цивільного
права або інтересу має бути прийнята
судом до розгляду незалежно від спливу
позовної давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

У зв'язку з чим, судом встановлено, що
між сторонами станом на 28.02.2011 року було
підписано акт звірки розрахунків,
згідно з яким відповідач визнавав
спірну заборгованість.

Суд не приймає посилання відповідача
на неналежність акту звірки, оскільки
бухгалтер не наділений повноваженнями
на його підписання. Як вбачається з
акту звірки, такий акт підписано
бухгалтером відповідача, тобто
матеріально відповідальною особою
підприємства, яка має право другого
підпису і відповідає за достовірність
даних щодо фінансових питань
підприємства. Крім того, зі сторони
відповідача акт скріплений печаткою і
наведені в ньому дані відповідачем не
заперечуються та не спростовуються.
Також відповідачем наявність
заборгованості не заперечується та не
спростовується в ході розгляду спору.

Таким чином, відповідний акт звірки
розрахунків свідчить про визнання
відповідачем боргу, що є підставою для
переривання строку позовної давності.
Відтак, строк позовної давності
обраховується з 28.02.2011 року.

Також, позивач пояснив та надав докази,
що Договір поставки № 06/1-02 від 16.02.2010
року у п.9.1 містить умову про вирішення
спорів у третейському суді м.Києва
(третейське застереження).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо сторони
уклали угоду про передачу даного спору
на вирішення третейського суду.

Оскільки, відповідне третейське
застереження не містило вказівки на
конкретний третейський суд або порядок
утворення третейського суду, позивач
на початку лютого 2014 року звертався з
позовом до Третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації «Спілка третейських
суддів України», розташований у
м.Києві, але в прийнятті позовної заяви
було відмовлено (Ухвала від 06.02.2014 року
у справі №11/01-2014/71) внаслідок
невідповідності третейської угоди
вимогам закону.

Після чого позивач 13.02.2014 року
звертався до відповідача з пропозицію
про укладення додаткової угоди до
договору поставки із зазначенням
конкретного третейського суду,
уповноваженого вирішувати спір по
цьому договору. Однак, відповідна
пропозиція не була розглянута
відповідачем.

Таким чином, враховуючи п. 9.1. Договору
та п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач правомірно звернувся спершу до
третейського суду з позовом про
вирішення спору, що виник з відносин за
Договором і таке звернення свідчить
про пред'явлення позивачем позову до
боржника.

Відтак, звернення позивача до
третейського суду, що відбулось за
місяць до закінчення строку позовної
давності, також з огляду на ч. 2 ст. 264
Цивільного кодексу України, є
підставою для переривання строку
позовної давності.

Крім того, оскільки з наведених
позивачем пояснень вбачається вжиття
сторонами заходів щодо врегулювання
спору та визнання відповідачем
заборгованості, відповідні обставини
також підтверджують поважність причин
пропуску позивачем строку давності.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Таким чином, вимога позивача про
стягнення з відповідача 31748,79 грн.
основного боргу підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 3212,28 грн.,
судом встановлено що річні нараховані
за фактичний період існування
заборгованості у відповідності до ст.
625 Цивільного кодексу України. Таким
чином, та враховуючи, що строк позовної
давності по основному зобов'язанню не
пропущено, вимога про стягнення 3%
правомірна і підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 2440,31 грн. пені, судом
встановлено, що пеня нарахована на
підставі п. 8.6 Договору у відповідності
до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України за період з моменту
прострочення - 01.12.2010 року протягом
шести місяців, тобто до 01.06.2011 року.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не передбачено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Статтею 258 Цивільного кодексу України
передбачено, що для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, враховуючи, що пеня
нарахована за період з 01.12.2010 року по
01.06.2010 року, граничний строк позовної
давності для стягнення пені сплинув
01.06.2011 року і підстав для його зупинення
чи переривання позивачем не доведено.
Зокрема, в акті розрахунків від 28.02.2011
року відсутні відомості про визнання
відповідачем нарахованих сум пені.

Таким чином, заявлена позивачем вимога
про стягнення пені не підлягає
задоволенню у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню в частині
стягнення 31748,79 грн. основного боргу та
3212,28 грн. 3% річних. В решті позов
задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про відшкодування
витрат на правову допомогу, судом
встановлено, що позивачем не надано
доказів надання правової допомоги саме
адвокатом та доказів понесення
позивачем відповідних витрат в
заявленій сумі (платіжного доручення,
квитанції про фактичну оплату послуг
адвоката).

Згідно зі ст. 48 Господарського
процесуального кодексу України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
«Про адвокатуру». Статтею 12 Закону
України «Про адвокатуру» визначено, що
оплата праці адвоката здійснюється на
підставі угоди між громадянином чи
юридичною особою і адвокатським
об'єднанням чи адвокатом.

За таких обставин, оскільки позивачем
не надано суду доказів понесення
витрат на послуги адвоката в розумінні
ст. 48 ГПК України та ст. 12 Закону України
«Про адвокатуру», зокрема, на підставі
відповідних угод з адвокатом чи
адвокатським об'єднанням, відповідні
витрати не відносяться до судових
витрат і відшкодуванню не підлягають в
матеріалах даної справи.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
понесені позивачем витрати на сплату
судового збору підлягають
відшкодуванню за рахунок відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 48, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Поділля»
(07561, Київська обл., Баришівський р-н, с.
Поділля, код 00849936) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хавестер» (03680, м.
Київ, вул. Виборзька, 99, код 31115663) 31748,79
(тридцять одну тисячу сімсот сорок
вісім) грн. основного боргу, 3212,28 (три
тисячі двісті дванадцять) грн. 3% річних
та 1707,79 (одну тисячу сімсот сім) грн.
витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Суддя
Кошик А.Ю.