м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Господарський суд міста Києва у складі
судді Марченко О.В., при секретарі
судового засідання Роздобудько В.В.,
розглянув у відкритому судовому
за позовом приватної фірми «А і Є», м.
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Світ Капіталу», м.
про визнання недійсним договору від
за участю представників:
позивача - Васильченко Л.І. (довіреність
від 17.11.2014 №3);
відповідача - Мар’яненко К.А.
(довіреність від 01.08.2014 № 01/08-14).
Приватна фірма «А і Є» (далі - ПФ «А і Є»)
звернулася до господарського суду
міста Києва про визнання недійсним
договору від 03.02.2014 купівлі-продажу
нерухомого майна (далі - Договір),
укладеного ПФ «А і Є» та товариством з
обмеженою відповідальністю «Світ
Капіталу» (далі - ТОВ «Світ Капіталу»).
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.08.2014 порушено провадження у
справі.
У судовому засіданні 28.08.2014 представник
відповідача подав суду клопотання про
долучення до матеріалів справи копії
рішення власника ПФ «А і Є» від 17.11.2007 №
3.

Представник позивача у судовому
засіданні 28.08.2014 надав пояснення по
суті спору, позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача надав
пояснення по суті спору, проти
задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, які мають значення для розгляду
справи по суті, проаналізувавши
встановлені фактичні обставини справи
в їх сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, господарський
суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.02.2014 ПФ «А і Є» (продавець) і ТОВ «Світ
Капіталу» (покупець) укладено Договір,
за умовами якого:

- за Договором представник продавця
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених у Договорі, та відповідно до
чинного законодавства України
передати у власність покупцю нерухоме
майно, що є предметом Договору, а
покупець зобов'язується прийняти
нерухоме майно та сплатити за нього
обговорену грошову суму (пункт 1.1
Договору);

- за Договором відчужується нежитлове
приміщення загальною площею 203,7 кв.м.,
яке розташоване за адресою: м.
Хмельницький, вул. Проскурівська, б. 18
(нерухоме майно) (пункт 1.2 Договору);

- продаж нерухомого майна за
домовленістю сторін вчинено за 68 092,20
грн. (пункт 2.1 Договору);

- розрахунок за нерухоме майно
здійснюється покупцем протягом 20
банківських днів шляхом
безготівкового перерахування ціни
нерухомого майна на розрахунковий
рахунок продавця (пункт 2.2 Договору);

- представник продавця стверджує, що
зазначену в Договорі ціну нерухомого
майна продавець вважає вигідною для
себе, її розмір не пов'язаний зі збігом
якихось важких для нього обставин і
повністю його задовольняє (пункт 2.4
Договору).

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною першою статті 638 ЦК України
встановлено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до частини першої статті 656
ЦК України предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною першою статті 691 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
статті 632 цього Кодексу, а також вчинити
за свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Частиною першою статті 632 ЦК України
встановлено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.

Отже, істотними умовами договору
купівлі-продажу є умови про предмет і
ціну.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Судом встановлено, що 03.02.2014 сторони
склали та підписали акт
приймання-передачі нерухомого майна.

Позивач просить суд визнати Договір
недійсним, посилаючись на відсутність
дозволу власника на відчуження
нерухомого майна та продаж цього майна
за балансовою вартістю, а не за
ринковою.

Відповідно до пункту 1.2 статуту ПФ «А і
Є» (далі - Статут) засновником фірми є
громадянин України ОСОБА_3 (паспорт
серія НОМЕР_1, виданий Хмельницьким МУ
УМВС України в Хмельницькій області
04.09.1999).

Пунктом 5.2 Статуту встановлено, що до
виняткової компетенції власника
належить надання дозволу виконавчому
органу на відчуження майна фірми,
надання нерухомого майна в оренду, а
також укладання інших угод, сума яких
перевищує суму, еквівалентну десяти
тисячам доларів США.

Відповідно до частини другої статті 203
ЦК України особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Частиною третьою статті 203 ЦК України
встановлено, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

17.11.2007 ОСОБА_3 прийняв рішення № 3 про
таке:

- надати згоду на відчуження майна ПФ «А
і Є» (рухомого, нерухомого), що належить
ПФ «А і Є» на праві власності, або майна,
що буде належати ПФ «А і Є» на момент
його відчуження, шляхом укладення
цивільно-правових договорів;

- надати згоду на уповноваження
директора ПФ «А і Є» на укладання та
підписання від імені ПФ «А і Є»
договорів відчуження майна (рухомого,
нерухомого), що належить ПФ «А і Є» на
праві власності, або майна, що буде
належати ПФ «А і Є» на момент його
відчуження. Рішення щодо відчуження
майна ПФ «А і Є» приймає директор ПФ «А
і Є»;

- надати дозвіл директору ПФ «А і Є» на
відчуження майна ПФ «А і Є» (рухомого,
нерухомого), що належить ПФ «А і Є» на
праві власності, або майна, що буде
належати ПФ «А і Є» на момент його
відчуження, надання нерухомого майна в
оренду, а також укладення інших угод,
сума яких перевищує суму, еквіваленту
десяти тисячам доларів США.

Копію даного рішення суду надав
відповідач на підтвердження своєї
правової позиції. Оригінал рішення від
17.11.2007 № 3 оглянуто судом у судовому
засіданні.

Суду не надано доказів, які б свідчили
про зміну власником рішення щодо
надання дозволу на відчуження
нерухомого майна станом на 03.02.2014.

Таким чином, спірний Договір було
укладено за наявності дозволу власника
на відчуження нерухомого майна.

Що ж до доводів позивача про те, що
чинним законодавство України не надано
право юридичній особі реалізовувати
власне нерухоме майно за балансовою
вартістю, то слід зазначити таке.

Частиною першою статті 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як вбачається з аналізу приписів
чинного законодавства України, у тому
числі статей 655, 656, 691 ЦК України,
відповідне законодавство не містить
заборони визначення у договорі його
ціни як балансової вартості нерухомого
майна.

Саме на позивачеві лежить тягар
доказування тих обставин, на які він
посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово (частина друга
статті 32 ГПК України).

Позивач не надав суду доказів (у
розумінні статті 32 ГПК України), які б
підтверджували наявність підстав для
визнання Договору недійсним.

З огляду на наведене у позові слід
відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України
судові витрати зі справи покладаються
на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК
України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 02.09.2014.

Суддя
О.
Марченко