ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року Справа № 904/9111/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіКравчука
Г.А.,суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця
В.О.розглянувши у відкритому судовому
засіданні за участю представників
сторін за позовом: позивача: Шляєв І.В. -
дов. від 01.01.14, відповідача: Дарій Л.М. -
дов. від 23.01.14,

касаційну скаргуДержавного
підприємства "Придніпровська
залізниця"на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду
від25.06.14у справі№904/9111/13 Господарського
суду Дніпропетровської областіза
позовомДержавного підприємства
"Придніпровська
залізниця"доПублічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний
комбінат"простягнення 5864,16 грн. збору
за зберігання вантажу та плати за
користування вагонамиРозпорядженням
Заступника секретаря другої судової
палати Вищого господарського суду
України від 03.09.14 для розгляду
касаційної скарги у цій справі
призначено колегію суддів у складі:
Кравчука Г.А. - головуючого, Гоголь Т.Г.,
Швеця В.О.

Державне підприємство "Придніпровська
залізниця" звернулося до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" про
стягнення з останнього збору за
зберігання вантажу і плати за
користування вагонами у сумі 5864,16 грн.
Позивач вказував на те, що на підходах
до станції призначення з вини
відповідача через неприйняття ним
вагонів на свою під'їзну колію сталася
затримка вагонів, про що складені акти
загальної форми ГУ-23а, ГУ-23. За час
затримки вагонів залізницею
нараховано 5362,56 грн. плати за
користування спірними вагонами, яка
включена до відомостей плати за
користування вагонами (ф. ГУ-46) №27059588,
№27059584, №15069683, №02069611, та 501,60 грн. збору
за накопичувальною карткою №28059141.
Позов обґрунтований приписами статей
46, 47, 119, 125 Статуту залізниць України,
пунктами 3, 4, 9, 10, 12 Розділу ІІІ Правил
користування вагонами і контейнерами,
затверджених наказом Мінтрансу
України від 25.02.99 №113, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 15.03.99
№165/3458, пунктом 8 Правил зберігання
вантажів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.00, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України за №866/5087 від 24.11.00.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 27.03.14
(судді: Юзіков С.Г., Мельниченко І.Ф.,
Кеся Н.Б.) у позові відмовлено.
Господарський суд виходив з
недоведеності позивачем вини
відповідача у затримці вагонів. Суд
установив, що акти загальної форми ГУ-23
не підписані вантажовласником, тобто
складені з порушенням пункту 8 Правил
користування вагонами і контейнерами,
затверджених наказом Мінтрансу
України від 25.02.99 №113, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 15.03.99
№165/3458, а тому не можуть бути підставою
для матеріальної відповідальності
відповідача.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
25.06.14 (судді: Широбокова Л.П., Чус О.В.,
Пруднікова В.В.) перевірене рішення
місцевого господарського суду
залишено без змін з тих же підстав.

До Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою
звернулося Державне підприємство
"Придніпровська залізниця", яке просить
судові рішення у справі скасувати та
задовольнити позов. Скаржник вважає, що
судами порушені приписи статті 614
Цивільного кодексу України, статей 42, 46,
129 Статуту залізниць України, пункту 8
Правил користування вагонами і
контейнерами, затверджених наказом
Мінтрансу України від 25.02.99 №311, пункту 3
Правил складання актів, затверджених
наказом Мінтрансу України від 28.05.02 №334,
статей 33, 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України.
Залізниця наголошує на наявності
підстав для стягнення з відповідача
збору за зберігання вантажу та плати за
користування вагонами, оскільки
затримка вагонів сталася з вини
вантажовласника, і це підтверджується
актами загальної форми ГУ-23.

Від відповідача судом отримано відзив
на касаційну скаргу, в якому він
просить залишити судові акти у справі
без змін, а касаційну скаргу - без
задоволення.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г.,
пояснення представників сторін,
переглянувши матеріали справи та
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Господарськими судами установлено та
підтверджено матеріалами справи, що
06.11.08 між Державним підприємством
"Придніпровська залізниця" та
Відкритим акціонерним товариством
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" (яке в подальшому, змінило
найменування на ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат") був
укладений договір №ПР/М-08-2/11-2476аНЮдч
про експлуатацію залізничної під'їзної
колії ВАТ "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат", яка
примикає до станції Кривий Ріг
Придніпровської залізниці". Відповідно
до пункту 1 договору згідно зі Статутом
залізниць України, Правилами
перевезення вантажів і на умовах цього
договору експлуатується під'їзна
колія, яка належить власнику, що
примикає до станції Кривий Ріг
Придніпровської залізниці. Під'їзна
колія обслуговується власним
локомотивом. Межею під'їзної колії є
знак "Межа під'їзної колії", який
встановлено біля вхідного сингалу Ч
станції Допоміжна власника колії на
відстані 4779 метрів від стрілки
примикання. Вагони для під'їзної колії
подаються локомотивом залізниці на
одну з приймально-здавальних колій
станції Допоміжна. Подальший рух
вагонів виконується локомотивом
власника колії. Здавання вагонів
проводиться на одній з
приймально-здавальних колій станції
Допоміжна (пункт 6 договору).
Господарськими судами в процесі
розгляду спору установлено, що у травні
2013 року за накладними №47880331, №47880323
залізницею були прийняті до
перевезення на адресу відповідача
вагони. На шляху прямування, на
підставі наказу №321 від 23.05.13 ці вагони
були затримані на станції Приворот
через зайнятість колій на станції
призначення Кривий Ріг, у зв'язку з
неприйняттям ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
вантажу на свою під'їзну колію. За цим
фактом станцією затримки Приворот були
складені акт про затримку вагонів
форми ГУ-23а №29 від 23.05.13, акт загальної
форми ГУ-23 №29 від 23.05.13. Суди також
установили, що станцією призначення
Кривий Ріг були складені акти
загальної форми ГУ-23 про віднесення на
відповідальність вантажовласника
№4453-4461, №4385-4390, №4378-4379, №4417-4418, №4429-4435,
№4562-4571, №4437, №4583-4601, №4501-4511, №4502 тощо.
Установили суди і те, з підтвердженням
матеріалами справи, що ці акти
загальної форми не підписані
вантажовласником, тобто оформлені з
порушенням Правил користування
вагонами і контейнерами. За час
затримки вагонів, залізницею було
нараховано відповідачеві 5362,56 грн.
плати за користування спірними
вагонами та 501,60 грн. збору. Відомість
плати за користування вагонами та
накопичувальна картка працівниками
ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" підписані із запереченнями з
посиланням на те, що колії були вільні,
вагони прийняти могли. Як убачається з
матеріалів справи, предметом даного
судового розгляду є вимога Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" про стягнення з Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" 5362,56
грн. плати за користування спірними
вагонами і 501,60 грн. збору за зберігання
вантажу. Ухвалюючи судові акти у
справі, господарські суди дійшли
висновку про необґрунтованість цим
вимог. Відповідно до приписів статті 908
Цивільного кодексу України, яка
кореспондується зі статтею 307
Господарського кодексу України, умови
перевезення вантажу, пасажирів і
багажу окремими видами транспорту, а
також відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Статтею 46 Статуту залізниць
України унормовано, що одержувач
зобов`язаний прийняти і вивезти вантаж,
що надійшов на його адресу. Терміни
вивезення і порядок зберігання
вантажів установлюються Правилами.
Вантажі, що прибули, зберігаються на
станції безкоштовно упродовж доби.
Збір за зберігання вантажу
розраховується згідно з пунктом 8
Правил зберігання вантажів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.00 №644,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 24.11.00 за №866/5087. В силу пункту 6.4
Правил реєстрації та експлуатації
власних вантажних вагонів спірні
порожні власні вагони мають статус
вантажу, оскільки перевозилися за
повними перевізними документами, і їх
залізниця зобов'язана доставити на
станцію призначення у цілості та
збереженості і видати одержувачу,
зазначеному в накладній, а останній, в
свою чергу, отримати їх від залізниці, а
у разі несвоєчасного приймання вагонів
від залізниці - сплатити плату за
користування вагонами, які знаходяться
на коліях залізниці чи на станціях
підходу, та збір за зберігання у
розмірах, встановлених Тарифним
керівництвом №1. Згідно зі статтею 119
Статуту за користування вагонами і
контейнерами залізниці
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами підприємницької
діяльності вноситься плата. Порядок
визначення плати за користування
вагонами (контейнерами) та звільнення
від зазначеної плати у разі затримки
вагонів (контейнерів), що виникла з вини
залізниці, встановлюється Правилами
користування вагонами і контейнерами.
Зазначена плата вноситься також за час
затримки вагонів на станціях
призначення і на підходах до них в
очікуванні подання їх під
вивантаження, перевантаження з причин,
що залежать від вантажоодержувача,
власника залізничної під'їзної колії,
порту, підприємства. Згідно з пунктом 3
Правил користування вагонами і
контейнерами облік часу користування
вагонами і контейнерами та нарахування
плати за користування ними провадиться
на станціях відправлення та
призначення за Відомістю плати за
користування вагонами форми ГУ-46, яка
складається на підставі Пам'яток про
подавання/забирання вагонів ф.ГУ-45,
актів про затримку вагонів ф.ГУ-23а,
актів загальної ф.ГУ-23. Відомості плати
за користування вагонами
(контейнерами) мають підписуватися
начальником станції і представником
вантажовласника щоденно або в періоди
пред'явлення їх станцією до
розрахункового підрозділу, що
встановлюються начальником залізниці.
У разі непогодження даних, зазначених у
відомості, представник
вантажовласника зобов'язаний
підписати відомість із зауваженнями
(пункт 4 названих Правил). Відповідно до
пункту 8 Правил користування вагонами і
контейнерами у разі затримки вагонів
на станції з причин, які залежать від
вантажовласника, складається акт
загальної форми, який підписується
представниками станції і
вантажовласника. В акті вказується час
(у годинах та хвилинах) початку та
закінчення затримки вагонів і їх
номери. Про затримку вагонів і
контейнерів з вини вантажовласника на
підходах до станції призначення
залізниця видає наказ, який
підписується посадовою особою,
визначеною начальником залізниці.
Облік затриманих на підходах вагонів
здійснюється станцією, на якій вони
простоюють, на підставі акта про
затримку вагонів, що складається
станцією. Усі дані, вказані в цьому
акті, передаються станцією у
"Повідомленні про затримку вагонів" до
інформаційно-обчислювального центру
залізниці та на станцію призначення.
Акт про затримку вагонів складається у
трьох екземплярах - один залишається на
станції затримки і два додаються до
перевізних документів (пункти 9, 10
Правил користування вагонами і
контейнерами). Обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць (стаття 129 Статуту
залізниць України). Статтею 43
Господарського процесуального кодексу
України унормовано, що господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Дослідивши
обставини та зібрані у справі докази,
господарські суди установили, що акти
загальної форми ГУ - 23 станції
призначення (арк. 20-89 І т.с., арк. 3-112 ІІ
т.с.) складені в односторонньому
порядку залізницею; вони не підписані
вантажовласником, як того вимагають
приписи пункту 8 Правил користування
вагонами та контейнерами. Водночас
суди врахували і те, що позивачем не
надано доказів виклику представників
вантажоодержувача для підписання
актів загальної форми (про віднесення
відповідальності вантажовласника), в
порядку визначеному Правилами
користування вагонами та контейнерами;
що відомості плати за користування
вагонами та накопичувальна картка
підписані представниками відповідача
із запереченнями. Отже, суди визнали
недоведеною вину відповідача у
затримці спірних вагонів. За таких
обставин, суди дійшли висновку про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача спірних сум плати за
користування вагонами і збору за
зберігання вантажу. Відповідно до
приписів статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування
господарськими судами норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти їх.
Враховуючи те, що судами не встановлено
обставин, з якими законодавство
пов'язує нарахування збору за
зберігання вантажу і плати за
користування вагонами, колегія суддів
визнає підставною відмову у
задоволенні позову. Доводи касаційної
скарги не можуть бути підставою для
скасування постанови у справі, позаяк
не спростовують встановленого судами
та ґрунтуються на переоцінці доказів у
справі, яка, за приписами статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, знаходиться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції.
Отже, з урахуванням меж перегляду
справи в касаційній інстанції, колегія
суддів визнає, що судами правильно
застосовані норми матеріального права
до встановлених ними обставин справи, а
тому підстави для скасування
переглянутої постанови апеляційної
інстанції та задоволення касаційної
скарги відсутні. На підставі
викладеного та керуючись статтями 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
25.06.14 у справі №904/9111/13 залишити без
змін.

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця"- без задоволення.

Головуючий суддя
Г.Кравчук

Судді
Т.Гоголь

В.Швець