КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р. Справа№ 927/608/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Синиці О.Ф.

при секретарі Майданевич
Г.А.

за участю від позивача 1
- Cкрипка М.Д.

представників сторін: від позивача
2 - Скрипка М.Д.

від позивача 3 -
не з'явився.

від
відповідача 1 - Панасенко О.А.

від
відповідача 2 - Помазна С.І.

від
прокуратури - Жовтун Н.В.

розглянувши Заступника
прокурора Чернігівської області

апеляційну скаргу

на рішення

господарського суду
Чернігівської області

від 18.06.2014 року

у справі № 927/608/14 (
суддя: Блохіна Ж.В.)

за позовом Заступника
прокурора Чернігівської області

в інтересах
держави в особі:

позивача - 1: Фонду
державного майна України

позивача - 2: Регіонального
відділення Фонду

державного
майна України

по
Чернігівській області

позивача - 3: Державного
агентства рибного господарства

України

до Державного
підприємства „Укрриба"

Приватного
акціонерного товариства

„Чернігіврибгосп"

про визнання
недійсним договору на зберігання з

правом
користування майном

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 18.06.2014 року у
позові відмовленно повністю.

Стягнуто з Фонду державного майна
України (вул. Кутузова, 18/9, м. Київ,
ідентифікаційний код 20055032) до
державного бюджету (р/р 3002,
отримувач - УК у м.
Чернігові/м.Чернігів/22030001, Державний
бюджет, МФО 853592, ідентифікаційний код
38054398, Банк - ГУДКСУ у Чернігівській
області, призначення платежу: „Судовий
збір, код 03500068 пункт 2.1") 16879,80 грн.
судового збору.

Стягнуто з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Чернігівській області ( пр. Миру, 43, м.
Чернігів, ідентифікаційний код 14243893) до
державного бюджету (р/р 3002,
отримувач - УК у м.
Чернігові/м.Чернігів/22030001, Державний
бюджет, МФО 853592, ідентифікаційний код
38054398, Банк - ГУДКСУ у Чернігівській
області, призначення платежу: „Судовий
збір, код 03500068 пункт 2.1") 16879,80 грн.
судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Заступник прокурора Чернігівської
області звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
прийняти нове рішення, яким позов
заступника прокурора Чернігівської
області в інтересах Фонду державного
майна України, Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Чернігівській області,
Державного агентства рибного
господарства України до Державного
підприємства „Укрриба", Приватного
акціонерного товариства
„Чернігіврибгосп" про визнання
недійсним договору на зберігання з
правом користування майном
задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.07.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
до розгляду.

В судове засідання 29.07.2014 року
представники позивача - 3 та
відповідача - 1 не з'явились. Розгляд
справи відкладено на 12.08.2014 року.

В судове засідання 12.08.2014 року
представники позивача 1, 2, 3 не
з'явились. Розгляд справи відкладено на
02.09.2014 року.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду змінено склад
колегії суду.

В судове засідання 02.09.2014 року
представник позивача 3 не з'явився,
проте належним чином повідомлений про
дату, місце та час судового засідання.

Колегія суддів вважає за можливе
здійснювати розгляд справи без участі
представників позивача 3, враховуючи що
останній належним чином повідомлений
про дату, час і місце судового
засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, Регіональним відділення Фонду
держмайна України по Чернігівській
області 22.12.1997 року видано наказ №1094,
яким наказано з 1 січня 1998 року
розпочати приватизацію Чернігівського
обласного державного
сільськогосподарсько-рибоводного
підприємства „Чернігіврибгосп" шляхом
перетворення у відкрите акціонерне
товариство.

Як вбачається з плану приватизації, до
об'єктів, що не підлягають
приватизації, увійшли рибдільниця
„Холми", Чернігівський риборозплідник,
Мньовський рибцех.

Наказом Регіонального відділення
Фонду держмайна України по
Чернігівській області від 01.12.1998 року
№961 затверджено акт оцінки цілісного
майнового комплексу Чернігівського
державного
сільськогосподарсько-рибоводного
підприємства „Чернігіврибгосп".

28 грудня 1998 року наказом Регіонального
відділення Фонду держмайна України по
Чернігівській області №1028 затверджено
План приватизації державного
підприємства „Чернігіврибгосп";
створено ВАТ „Чернігіврибгосп" шляхом
перетворення Чернігівського
державного
сільськогосподарсько-рибоводного
підприємства „Чернігіврибгосп" у
відкрите акціонерне товариство;
затверджено Статут вищезазначеного
ВАТ.

Відповідно до статті 12 Закону України
„Про особливості приватизації майна в
агропромисловому комплексі" від 10
липня 1996 року №290/96-ВР (в редакції
станом на 27.10.1998 року) приватизація
майна рибних господарств
(рибокомбінатів,
рибоводно-меліоративних станцій,
нерестово-виросних рибницьких
господарств), які спеціалізуються на
вирощуванні рибопосадкового матеріалу
та товарної риби у ставках, басейнах,
лиманах та інших внутрішніх водоймах,
здійснюється шляхом перетворення їх у
колективні господарства або у відкриті
акціонерні товариства на умовах,
передбачених статтями 5, 6 і 7 цього
Закону. При цьому повинні
забезпечуватися технологічна єдність
виробництва та цілісність майнових
комплексів.

В розділі 3 Плану приватизації наведено
перелік об'єктів і майна, які не увійшли
до статутного фонду ВАТ
„Чернігіврибгосп" та залишилися на
балансі суб'єкта господарювання без
права на його відчуження
(відокремлення, передачі) на користь
інших (третіх) осіб, з подальшим
використанням цього майна в
безперервному технологічному процесі
сільськогосподарського виробництва.
Як вбачається з плану приватизації, до
об'єктів, що не підлягають
приватизації, увійшли, зокрема,
рибдільниця „Холми", Чернігівський
риборозплідник, Мньовський рибцех.

Як вбачається зі Статуту приватного
акціонерного товариства
„Чернігіврибгосп", останнє мало назву
- відкрите акціонерне товариство
„Чернігіврибгосп", статут товариства в
новій редакції викладений у зв'язку зі
змінами законодавства України
внаслідок набрання чинності Закону
України „Про акціонерні товариства", а
також зміни типу акціонерного
товариства.

Наказом Державного агентства рибного
господарства України від 16.01.2012 року №10
затверджено нову редакцію Статуту
державного підприємства „Укрриба",
згідно якого ДП „Укрриба" засноване на
основі державної власності, входить до
сфери управління Державного агентства
рибного господарства України та
підзвітне йому; майно підприємства є
державною власністю і закріплюється за
ним на праві господарського відання.

06 травня 2003 року спільним наказом Фонду
державного майна України та
Міністерства аграрної політики
України „Про передачу гідротехнічних
споруд" №126/752 передано до сфери
управління Мінагрополітики України
гідротехнічні споруди, включаючи
ставкові рибоводні споруди та
пов'язані з ними робочі машини і
обладнання, інше майно, яке на момент
приватизації не увійшло до статутних
фондів господарських товариств,
створених в процесі приватизації на
базі підприємств рибного господарства;
Регіональним відділенням Фонду
держмайна України наказано
забезпечити приймання-передачу майна
на баланс Державного підприємства
„Укрриба" у порядку, встановленому
„Положенням про порядок передачі
об'єктів державної власності",
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України №1482 від 21.09.1998 року
(пункти 1, 2 наказу).

30 червня 2003 року комісією, створеною
відповідно до наказу Державного
департаменту рибного господарства №135
від 20.06.2003 року, за участю представників
Державного департаменту рибного
господарства Міністерства аграрної
політики України, регіонального
відділення Фонду держмайна України по
Чернігівській області, ДП „Укрриба",
ВАТ „Чернігіврибгосп" складено акти
приймання-передачі гідротехнічних
споруд, які не увійшли до статутного
фонду ВАТ „Чернігіврибгосп" з балансу
останнього на баланс ДП „Укрриба".

Наказом Державного департаменту
рибного господарства від 27.07.2003 року №
203 затверджено „Акт приймання-передачі
гідротехнічних споруд, які не увійшли
до статутного фонду відкритого
акціонерного товариства
„Чернігіврибгосп", на баланс
державного підприємства „Укрриба" та
закріплено зазначене в акті майно за ДП
„Укрриба" на праві повного
господарського відання.

01 серпня 2003 року додатковими угодами
між РВ ФДМУ по Чернігівській області та
ВАТ „Чернігіврибгосп" достроково
припинена дія двох договорів №02-02 та
№03-02 оренди цілісних майнових
комплексів структурних підрозділів
ВАТ „Чернігіврибгосп" - Чернігівського
риборозплідника і Мньовського рибцеху.
Договори припинено на виконання
спільного наказу Фонду держмайна
України та Мінагрополітики України
„Про передачі гідротехнічних споруд"
№126/752 від 06.05.2003 року.

31.12.2003 року між державним підприємством
„Укрриба" (замовник) та відкритим
акціонерним товариством
„Чернігіврибгосп" (зберігач) укладено
договір зберігання з правом
користування №1/04 ( далі - Договір).

Згідно п. 1.1 договору замовник передає,
а зберігач приймає на зберігання з
правом користування згідно акту
приймання-передачі нерухоме державне
майно, яке знаходиться на балансі ДП
„Укрриба" та розташоване за адресою:
Чернігівська область, Чернігівський
район, с. Мньов, Рудня, Пакуль, Пустинка,
Киїнка, Жавинка.

Зберігач зобов'язаний за користування
майном (згідно з Додатком №1 „Акт
приймання-передачі державного майна
для зберігання") вносити плату
щомісячно до 15 числа наступного за
звітним в розмірі 6502,27 грн. (у т.ч. ПДВ)
на розрахунковий рахунок замовника (п.
2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору зберігач
зобов'язаний вжити всіх заходів,
встановлених договором, законом іншими
актами цивільного законодавства, для
збереження майна та зберігати його на
протязі строку дії договору.

У пункті 3.1 Договору передбачено право
зберігача користуватися переданим
йому для зберігання майном на платній
основі.

Згідно п.6.1 договір набуває чинності з
дня його підписання і діє до моменту
укладення Договору оренди чи іншої
цивільно-правової угоди між Замовником
та Зберігачем.

31.12.2003 року між сторонами складено та
підписано акт приймання-передачі на
зберігання (з правом користування)
державного майна, згідно якого
замовник передає на зберігання з
правом користування державне нерухоме
майно в кількості 108 гідротехнічних
споруд: по Чернігівському
риборозпліднику - 32 гідроспоруди
(перелік та характеристика об'єктів
господарства додаються); та по
Мньовському рибцеху - 76 гідроспоруд
(перелік та характеристика об'єктів
господарства додаються). Зберігач
приймає на термін дії договору
зберігання з правом користування №1
від 31.12.2003 року вищевказані
гідроспоруди, які розміщені за адресою:
Чернігівська область, Чернігівський
район, с. Мньов, Рудня, Пакуль, Пустинка,
Киїнка, Жавинка, вартість всього
об'єкту згідно даних бухгалтерського
обліку станом на 31.12.2003 року складає:
балансова вартість 5721349,16 грн.,
залишкова вартість 2691056,65 грн.

Додатком №1 до акту приймання-передачі
до договору зберігання з правом
користування №1/04 від 31.12.2003 року є
„Перелік та характеристика об'єктів
Мньовського рибцеху та Чернігівського
риборозплідника".

На протязі дії Договору відповідачі
уклали низку додаткових угод до нього.
Зокрема 19.05.2014 року відповідачі уклали
додаткову угоду про наступне. Сторони
домовились змінити назву Договору та
викласти її в наступній редакції:
„Договір зберігання". Пункт 1.1.
Договору викласти в наступній
редакції: „Замовник передає, а
Зберігач приймає на зберігання згідно
Акту приймання-передачі, нерухоме
державне майно, яке знаходиться на
балансі ДП „Укрриба", та розташоване за
адресою Чернігівська область,
Чернігівський район, с. Мньов, Рудня,
Пакуль, Пустинка, Киїнка, Жавинка".
Пункт 1.2. Договору викласти в наступній
редакції „Вартість майна, що
передається Зберігачу визначається на
підставі даних бухгалтерського обліку
і відображається в Акті
приймання-передачі майна, що є додатком
до цього Договору". Пункти 2.2, 2.7, 2.10, 3.1, 4.5
виключено.

Відповідачі визначили, що ця Додаткова
угода набирає чинності з 19.05.2014 року.

Додаткова угода підписана ДП „Укрриба"
в особі першого заступника директора
А.І. Ноженка та ПРаТ „Чернігіврибгосп"
в особі голови правління О.М. Кравченка
та скріплена печатками юридичних
осіб.

Згідно довідки ДП „Укрриба" станом на
01.05.2014 року балансова (залишкова)
вартість гідротехнічних споруд, які
передані на зберігання за договором
№1/04 від 31.12.2003 року ПРаТ
„Чернігіврибгосп" і перебувають на
балансі ДП „Укрриба" , становить 1 621 080,33
грн.

Заступник прокурора Чернігівської
області, перший та другий позивачі
вважають, що Договір є удаваним
правочином, оскільки за своєю суттю є
договором оренди майна, виходячи з
того, що основною ознакою спірного
договору є користування майном за
плату, а плата за користування майном є
не співрозмірною з платою за послуги
зберігання за даним Договором. Крім
того зазначається, що з огляду на те, що
передача спірного державного майна
відбулась на підставі угоди, укладеної
без участі Фонду державного майна
України та без його дозволу, спірний
договір укладено з порушенням вимог
чинного законодавства, адже
правомочною особою на укладення
договору оренди державного майна є
Фонд державного майна України, тому ДП
„Укрриба" при укладенні Договору
перевищило свою компетенцію як
балансоутримувач майна.

Посилаючись на ст.ст. 215, 216, 235,759,936,944,946
Цивільного кодексу України, ст. 287
Господарського кодексу України
заступник прокурора Чернігівської
області, перший та другий позивачі
просили визнати Договір недійсним та
зобов'язати приватне акціонерне
товариство „Чернігіврибгосп"
повернути державному підприємству
„Укрриба" майно.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 413 Цивільного кодексу
Української РСР по договору зберігання
одна сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати майно, передане їй другою
стороною та повернути це майно в
схоронності. Договір зберігання є
безоплатним, якщо інше не встановлено
законом або договором. На відміну від
договору майнового найму договір
зберігання може бути укладений не
тільки власником майна, а погодження
його із власником майна не вимагається.

У листі Фонду державного майна України
№10-25-4699 від 06.04.2004 року адресованому ДП
„Укрриба" першим позивачем
повідомлено першого відповідача про
те, що отримання дозволу Фонду
державного майна (його регіональних
відділень) на вчинення правочинів
(окрім оренди майна) не вимагається.

У листі Міністерства аграрної політики
України №37-24-2-13/16354 від 02.12.2004 року
адресованому ДП „Укрриба"
міністерство підтримало першого
відповідача у роботі по збереженню
державного майна та укладенню
договорів зберігання з правом
використання гідротехнічних споруд
відповідно до чинного законодавства.
Згідно з Указом Президента України
„Про оптимізацію системи органів
виконавчої влади" від 09.12.2010 року №1085
діяльність Державного агентства
рибного господарства України
координується через Міністра аграрної
політики та продовольства України.

Фонд державного майна України у листі
від 28.09.2011 року №10-25-13179 надав
Державному агентству рибного
господарства України відповідь на
запит щодо погодження такого договору
та зробив висновки, що питання, які
пов'язані з укладанням ДП „Укрриба"
договорів зберігання з правом
користування, належить до компетенції
уповноваженого органу управління -
Державного агентства рибного
господарства України.

Згідно Положення про управління
майном, яке не увійшло до статутних
фондів господарських товариств у
процесі приватизації, але перебуває на
їх балансі, затвердженого Наказом ФДМУ
та Міністерства економіки України від
19.05.99 №908/68 одним із способів управління
державним майном, яке не увійшло до
статутних фондів господарських
товариств є передача майна в
управління центральних та місцевих
органів виконавчої влади у порядку,
затвердженому постановою КМУ від 21.09.1998
року №1482.

За змістом п. 2.4.1 Положення №908/68 від
19.05.1999 року, такий спосіб управління
державним майном як передача його в
управління центральних та місцевих
органів виконавчої влади, передусім
застосовується у випадках, за яких
майно не підлягає приватизації та не
може бути передано в оренду.

Майно, яке є об'єктом спірного договору,
не підлягає приватизації та передачі в
оренду, а отже органом приватизації
було обрано спосіб управляння цим
майном шляхом передачі його до сфери
управління Міністерства аграрної
політики України (наказ №126/752 від
06.05.2003), яке у свою чергу передало
зазначене майно на баланс ДП „Укрриба".

Відповідно до ст. 416 Цивільного кодексу
Української РСР зберігач не має права
користуватися переданим йому на
зберігання майном, якщо інше не
передбачено договором.

Укладаючи Договір від 31.12.2003 року,
сторони договору передбачили
користування майном.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Воля сторін в удаваному правочині
спрямована на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином. При цьому
позивач повинен довести, що правочин
укладений з метою приховати інший
правочин і довести, який правочин
насправді укладений сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Приписами ст. 944 ЦК України встановлено,
що зберігач не має права без згоди
поклажодавця користуватися річчю,
переданою йому на зберігання, а також
передавати її у користування іншій
особі.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно
до ст. 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Беручи до уваги викладене та з
урахуванням п.п. 1.1, 2.2, 3.1 Договору, суд
першої інстанції дійшов до вірного
висновку, що сторонами було досягнуто
згоди щодо можливості користування
зберігачем переданим майном, що не
суперечить приписам ст. 944 ЦК України.

Під час розгляду справи заступником
прокурора Чернігівської області,
першим та другим позивачами не було
доведено, що спірний Договір
зберігання з правом користування
майном (гідротехнічних споруд), які
обліковуються на балансі Державного
підприємства „Укрриба" від 31.12.2003р. №1/04
було вчинено з метою приховання
договору оренди, тобто удаваним.

Проте, другим відповідачем надані
докази виконання ним п.2.3 Договору, який
передбачає вжиття зберігачем всіх
заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства для збереження майна та
зберігати його на протязі строку дії
Договору.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу, зокрема, зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства,
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Заступником прокурора Чернігівської
області, першим та другим позивачами не
доведено належними та допустимими
доказами в силу приписів ст.ст. 33, 34 ГПК
України, що спірний Договір зберігання
з правом користування є удаваним
договором та приховує укладений
сторонами договір оренди державного
майна.

За таких обставин позовні вимоги в
частині визнання недійсним договору
зберігання з правом користування від
31.12.2003 року №1/04, укладеного між
державним підприємством „Укрриба" та
відкритим акціонерним товариством
„Чернігіврибгосп"; задоволенню не
підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Аналогічна норма міститься у ч. 2 ст. 208
Господарського кодексу України, згідно
якої у разі визнання недійсним
зобов'язання з інших підстав кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні все одержане за зобов'язанням,
а за неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість
грошима, якщо інші наслідки
недійсності зобов'язання не
передбачені законом.

Тобто, застосовується подвійна
реституція - повернення один одному
всього отриманого (коштів, майна) на
відновлення попереднього становища
обох сторін і приведення його до того
стану, яке існувало на момент до
вчинення дії.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного суду України „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 06
листопада 2009 року №9 реституція як
спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст.
216 Цивільного кодексу України)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який визнано недійсним. У зв'язку з цим
вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину. Норма частини
першої статті 216 Цивільного кодексу
України не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі.

Оскільки судом першої інстанції
встанолено, що укладений 31.12.2003 року між
державним підприємством „Укрриба"
(замовник) та відкритим акціонерним
товариством „Чернігіврибгосп"
(зберігач) договір зберігання з правом
користування №1/04 відповідає вимогам
законодавства і не порушує права та
охоронювані інтереси інших осіб, суд не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог про зобов'язання
приватного акціонерного товариства
„Чернігіврибгосп" повернути
державному підприємству „Укрриба"
майно, передане за актами
приймання-передачі від 31.12.2003, а саме 108
гідротехнічних споруд: по
Чернігівському риборозподільнику - 32
гідроспоруди, та по Мньовському
рибцеху - 76 гідроспоруд, які розміщені
за адресою: Чернігівська область,
Чернігівський район, с. Мньов, Рудня,
Пакуль, Пустинка, Киїнка, Жавинка.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Таким чином, ні прохання заступника
прокурора Чернігівської області про
„поновлення строку на звернення до
суду з даним позовом", ні заява
відповідача про застосування строку
позовної давності не підлягає
задоволенню, оскільки судом першої
інстанції обґрунтовано не встановлено
порушення права або інтересу
позивачів, які підлягають захисту.

Тому, колегія суддів відхиляє
клопотання відповідача 2 про зупинення
провадження у справі до розгляду
Київським апеляційним
адміністративним судом справи №825/1509/14.
Справу можливо розглянути за наявними
в ній матеріалами.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в частині розподілу
судових витрат між позивачами, що
підтримали позовні вимоги і приймали
участь у розгляді справи, відповідає
вимогам законодавства.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції про те, що заявлені
прокурором вимоги є не обґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню. А також клопотання
представника першого відповідача - ДП
„Укрриба" про залишення позову без
розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 81 ГПК
України задоволенню не підлягає,
оскільки не надано належних і
допустимих доказів того, що в
провадженні господарського суду або
іншого органу, який діє в межах своєї
компетенції, є справа з господарського
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 18.06.2014 року у
справі №927/608/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 927/608/14 повернути до
господарського суду Чернігівської
області.

3. Копію постанови направити сторонам
та прокуратурі.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
С.А. Пашкіна

О.Ф. Синиця

Повний текст постанови складено 03.09.2014
року.