КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р. Справа№ 910/9957/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Майданевича А.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання
Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги публічного акціонерного
товариства «УКРТРАНСГАЗ» на рішення
господарського суду міста Києва від
07.07.2014 року

у справі № 910/9957/14 (суддя -
Картавцева Ю. В.)

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Метінвест Холдинг»

До Публічного акціонерного
товариства «УКРТРАНСГАЗ»

Про стягнення 18 529 562, 17 грн

за участю представників сторін:

від позивача:Міщенко М. В. - довіреність
№ 001-26.03.14 від 26.03.2014 року;

від відповідача: Дороніна О. М. -
довіреність № 2-15 від 13.01.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

23.05.2014 року до господарського суду
міста Києва звернулося товариство з
обмеженою відповідальністю «Метінвест
Холдинг» з позовом до публічного
акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ»
про стягнення 18 529 562, 17 грн
заборгованості за договором №
про закупівлю товарів від 24.10.2013 року, в
тому числі: 16 640 298, 15 грн боргу, 1 032 702, 82
грн інфляційних втрат, 153 109, 69 грн
річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК
України.

03.07.2014 року позивач, в порядку ст. 22 ГПК
України, подав заяву про збільшення
позовних вимог, просить стягнути з
відповідача 16 640 298, 15 грн боргу, 1 665 034, 15
грн інфляційних втрат, 224 229, 87 грн
річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК
України.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 07.07.2014 року позовні вимоги
позивача задоволено. Стягнуто з
публічного акціонерного товариства
«УКРТРАНСГАЗ» (ідентифікаційний код
30019801) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Метінвест Холдинг»
(ідентифікаційний код 34093721) 16 640 298, 15 грн
боргу, 224 229, 87 грн річних, 1 665 034, 15 грн
інфляційних втрат та 73 080, 00 грн
судового збору.

17.07.2014 року відповідач звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення місцевого
господарського суду від 07.07.2014 року у
справі № 910/9957/14, постановити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Апелянт
стверджує, що суд при прийнятті рішення
не прийняв до уваги відсутність
належного фінансування відповідача, у
зв'язку з чим вважає, що зобов'язання
відповідача по оплаті не є
простроченим.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.07.2014 року
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ»
на рішення господарського суду міста
Києва від 07.07.2014 року у справі № 910/9957/14
прийнято до провадження у складі
колегії суддів: головуючого судді - Жук
Г. А., суддів - Мальченко А. О., Сухового В.
Г., призначено розгляд справи на 26.08.2014
року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014 року
склад колегії суду змінено, у зв'язку з
перебуванням судді Сухового В. Г. у
відпустці, визначено в наступному
складі: головуючий суддя - Жук Г. А.,
судді - Майданевич А. Г., Мальченко А.О.

Представник апелянта у судовому
засіданні 26.08.2014 року підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив скасувати
рішення місцевого господарського суду
та прийняти нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволені
позову.

Представник позивача в судовому
засідання 26.08.2014 року заперечив доводи
апелянта, вважає рішення суду
правомірним.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши представлені докази в їх
сукупності, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права встановила
наступне.

24.10.2013 року між публічним акціонерним
товариством «УКРТРАНСГАЗ» (покупець за
договором, відповідач у справі) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Метінвест Холдинг»
(постачальник за договором, позивач у
справі) був укладений договір №
про закупівлю товарів від 24.10.2013 року,
згідно п. п. 1.1 та 1.2 якого Постачальник
зобов'язався у 2013-2014 роках передати у
власність покупцеві товар (труби
сталеві Ш 1020 мм), зазначений у
специфікації (додаток 1 до договору), а
покупець - прийняти і оплатити товари.

Договором сторони обумовили
найменування (номенклатура,
асортимент) товару, що зазначається у
специфікації (додатку 1 до договору),
кількість товару - 920, 60 т. на загальну
суму 16 663 279, 68 грн, в т. ч. ПДВ - 2 777 213, 28 грн
(п. 3.1. договору). За умовами договору
покупець оплачує постачальнику товар
за фактом поставки протягом 45-ти
календарних днів (п. 4.1.догвору).

Відповідно до п. 6.1. договору, покупець
зобов'язаний надати рознарядки на
поставку товару постачальнику в
письмовій формі; прийняти поставлений
товар згідно з товарно-супровідними
документами; протягом 5-ти робочих днів
з моменту прийняття партії товару
відокремленим підрозділом покупця, у
встановлені нормативними актами
строки, та у разі відсутності претензій
до його якості та/або кількості,
підписати видаткову накладну/акт
прийому - передачі товару та один
примірник направити постачальнику
поштою, рекомендованим листом;
оплатити товар своєчасно та в повному
обсязі згідно умов цього договору.

Умови поставки товару передбачено
сторонами у Додатку № 3 до договору,
згідно п. 14 якого приймання товару
здійснюється відповідачем по прибуттю
товару в місце поставки з обов'язковим
оформленням акту приймання продукції
(товару) за кількістю та якістю.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання які мають ознаки
договору поставки, згідно якого в силу
вимог ст. 712 ЦК України, продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки
є консенсуальним, двостороннім і
оплатним. Як консенсуальний договір
він вважається укладеним з моменту
досягнення сторонами згоди щодо всіх
істотних умов. Двосторонній характер
договору поставки зумовлює взаємне
виникнення у кожної сторони прав та
обов'язків.

У відповідності до вимог частини 2
статті 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Оплата
проводиться у строки визначені умовами
договору.

Місцевий господарський суд правомірно,
посилаючись на норми ст. ст. 174, 193 ГК
України, ст. ст. 11, 509, 526, 626 ЦК України
зазначив, що підставою виникнення
зобов'язання є договір укладений між
сторонами, зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до вимог закону, умов
договору. Статтею 525 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Місцевим господарським судом
встановлено, що позивач виконав
зобов'язання за договором. В
підтвердження поставки позивачем
надано оформлені належним чином та
підписані представниками сторін акти
приймання-передачі товару: акт № А-182071
від 03.12.2013 року на суму 5 357 469, 60 грн; акт
№ А-182181 від 05.12.2013 року на суму 5 363 928, 86
грн; акт № А-182240 від 07.12.2013 року на суму
402 742, 37 грн; акт № А-182377 від 09.12.2013 року на
суму 294 513, 70 грн; акт № А-182243 від 09.12.2013
року на суму 5 221 643, 62 грн. Всього на суму
16 640 298, 15 грн.

За умовами договору (п. 11 Додатку № 3 до
договору) датою поставки партії
товарів визнається дата: у разі
перевезення товару до місця поставки
автомобільним транспортом - дата
відмітки в товарно-транспортній
накладній про прийняття товару
відокремленим підрозділом
відповідача; у разі перевезення товару
до місця поставки залізничним
транспортом - дата календарного
штемпеля станції призначення в
залізничній накладній про оформлення
видачі вантажу відповідачу.

Факт отримання відповідачем товарів у
кількості та у строки вказаних в актах,
свідчать також залізничні накладні із
календарними штемпелями станцій
призначення. З представлених в
матеріалах справи копій залізничних
накладних № № 51109304, 51109288, 51109312, 51109296,
51109262 товар на суму 5 357 469, 60 грн отримано
відповідачем 03.12.2013 року; за
залізничною накладною № 51236578 товар на
суму 536 3928, 86 грн отримано 05.12.2013 року; за
залізничною накладною № 51322360 товар на
суму 402 742, 37 грн отримано 07.12.2013 року; за
залізничною накладною № 51322378 товар на
суму 294 513, 70 грн отримано 09.12.2013 року та
за залізничною накладною № 51373108 товар
на суму 5 221 643, 62 грн отримано 09.12.2013 року.

В порушення умов договору,
відповідачем обов'язок щодо оплати
вартості отриманого товару у повному
обсязі не виконано, у зв'язку з чим,
станом на день подання позову, за ним
рахувалася заборгованість в розмірі 16
640 298, 15 грн.

З огляду на те, що відповідач не надав
суду належних чи допустимих доказів
оплати вартості товару, вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача суми основної
заборгованості в розмірі 16 640 298, 15грн
місцевим господарським судом
правомірно визнані обґрунтованими.

У відповідності ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язанням є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Враховуючи, що відповідачем порушено
строки оплати позивач нарахував на
суму боргу 1 665 034, 15 грн - інфляційних
втрат та 224 229, 87 грн - 3 % річних в порядку
ст. 625 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України визначає
спеціальні правові наслідки
прострочення виконання грошових
зобов'язань. Інфляційні збитки та
проценти згідно ст. 625 ЦК України
нараховуються за неправомірне
користування чужими коштами, а отже, є
платою за користування чужими коштами,
що не носить, на відміну від неустойки,
штрафного характеру, а має
компенсаційний характер заходів
впливу. Відтак, боржник зобов'язаний
сплатити суму заборгованості з
врахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення.

Стаття 625 ЦК України передбачає
можливість стягувати за прострочення
виконання грошового зобов'язання
проценти річних. Розмір процентів
річних визначається сторонами в
договорі. Якщо сторони в договорі не
передбачили сплату процентів річних та
їх розмір, підлягають сплаті три
проценти річних від простроченої суми
за весь час прострочення.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу, враховуючи 3 % річних та
інфляційні витрати, є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору. При цьому, проценти
річних, передбачені ст. 625 ЦК України, є
самостійною формою цивільно-правової
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань та можуть
стягуватися поряд із пенею.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та
інфляційних втрат колегія суддів
погоджується з розрахунком позивача та
визнає обґрунтованими позовні вимоги в
частині стягнення 3 % річних у розмірі 224
229, 87 грн та інфляційних втрат в розмірі
1 665 034, 15 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що
реальне фінансування видатків
відповідача на кінець2013 року початок
2014 року (момент виконання зобов'язань
за договором) було недостатнім.
Фінансовий план відповідача на 2013 рік з
незалежних від нього обставин не був
затверджений і до такого затвердження
відповідач був позбавлений права
здійснювати у 2013 році будь-які оплати, в
тому числі і оплатити вартість товару
отриманого за договором. Аналогічна
ситуація склалася і з погодженням
фінансового плану в 2014 році.

Посилаючись на приписи ст. ст. 176, 135, 193
ГК України відповідач стверджує, що
його зобов'язання в частині сплати
коштів за договором були змінені
внаслідок незалежних від нього причин,
що полягали у недостатності коштів для
виконання відповідачем зобов'язань за
договором від 24.10.2013 року. Відповідач
вважає, що у зв'язку з відсутністю
належного фінансування у 2013-2014 роках
його зобов'язання щодо оплати вартості
товару у строки, встановлені договором
змінилися, отже за своїм змістом
вказане зобов'язання не є простроченим,
що відповідно виключає можливість
застосування санкцій.

Колегія суддів апеляційної інстанції
визнає такі твердження апелянта
необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 року «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» за загальним
правилом закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів. Тому у випадках порушення
грошового зобов'язання суди не повинні
приймати доводи боржника про
неможливість виконання зобов'язання
через відсутність коштів (ст. 607 ЦК
України), або відсутність вини (ст. ст.
614, 617 ЦК України, ст. 218 ГК України).

Таким чином, місцевий господарський
суд обґрунтовано визнав позовні вимоги
позивача правомірними та стягнув з
відповідача заборгованість за
договором № про закупівлю
товарів від 24.10.2013 року, в тому числі: 16
640 298, 15 грн боргу, 1 665 034, 15 грн
інфляційних втрат, 224 229, 87 грн річних,
нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, рішення господарського
суду міста Києва від 07.07.2014 року у
справі № 910/9957/14 відповідає фактичним
обставинам справи та не суперечить
чинному законодавству України, а
відтак передбачених законом підстав
для скасування оскаржуваного рішення
місцевого господарського суду не
вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати за перегляд рішення в
апеляційній інстанції покладаються на
відповідача у справі (апелянта).

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ»
на рішення господарського суду міста
Києва від 07.07.2014 року у справі № 910/9957/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 07.07.2014 року у справі № 910/9957/14
залишити без змін.

3.Справу № 910/9957/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
А.Г. Майданевич

А.О. Мальченко