Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" вересня 2014 р.
Справа № 906/655/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Поливко М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВ метал груп" (м.
Дніпропетровськ)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промислова група
"Север-Сталь" (м. Житомир)

про стягнення 412348,66 грн.

На підставі ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
від 04.11.1950 р., ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини", справу розглянуто в більш
тривалий строк, ніж передбачено ч. 1 ст.
69 ГПК України.

Позивач подав до суду позов про
стягнення з відповідача 412348,66 грн., з
яких: 357953,12 грн. борг за Договором
поставки №1001.3 від 10.01.2013 р., 22527,54 грн.
пеня, 6915,65 грн. 3% річних та 24952,35 грн.
інфляційні нарахування.

Ухвалою від 21.05.2014 р. господарський суд
прийняв позовну заяву, порушив
провадження у справі, призначив справу
до розгляду в засіданні суду;
зобов'язав сторони надати необхідні
документи.

У зв'язку з невиконання сторонами вимог
ухвал суду щодо надання доказів в
обґрунтування своїх
доводів/заперечень щодо позовних
вимог, розгляд справи неодноразово
відкладався, в результаті чого
ухвалами суду від 29.07.2014 р. та 20.08.2014 р. на
підставі ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод від
04.11.1950 р. та ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини", було продовжено строк
вирішення спору до 20.08.2014 р. та 20.09.2014 р.
відповідно.

До початку судового засідання на
адресу господарського суду від
позивача надійшли заяви №404 від 29.08.2014
р. та №А 0309.1 від 03.09.2014 р. про долучення
до справи копій документів на
підтвердження суми боргу у розмірі
180513,23 грн.; клопотання №19 від 02.09.2014 р.
про розгляд справи без участі
представника позивача на підставі
поданих до суду документів.

В судовому засіданні 20.08.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки не повідомив, хоча про час і
місце розгляду справи повідомлявся
вчасно та належним чином, про що
свідчить Реєстр Ф103 на відправку
рекомендованої кореспонденції за
21.08.2014 р. (а. с. 196 - 197 у т. 3) та витяги з
сайту Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" з відміткою поштового
відділення Житомир 14: "Вручення
адресату особисто" (а. с. 198 - 199 у т. 3).

Враховуючи те, що явка представників
сторін в засідання суду обов'язковою не
визнавалась, надання письмового
відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК
України є правом відповідача, а не його
обов'язком, господарський суд вважає,
що неявка представників сторін,
повідомлених належним чином, не
перешкоджає розгляду справи за
наявними матеріалами відповідно до ст.
75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що
10.01.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "АВ метал груп"
(позивач/постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Промислова група "Север-Сталь"
(відповідач/покупець) було укладено
Договір поставки №1001.3 (далі - Договір,
а. с. 12 - 13 у т. 1), за умовами якого
постачальник зобов'язався у порядку та
в строки, встановлені Договором,
передати у власність покупця чорний
металопрокат (далі -товар), асортимент,
кількість, ціна та строки поставки
якого вказуються у Специфікації/ях
та/або в рахунках на оплату, що є
невід'ємною частиною даного Договору, а
покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його на умовах, визначених
цим Договором (п.1.1).

Відповідно до п. 2.1. Договору
постачальник поставляє покупцю товар
окремими партіями. Поставка товару за
Договором здійснюється у
відповідності до Міжнародних правил
тлумачення торговельних термінів
"ІНКОТЕРМС 2010", на умовах EXW, якщо інше не
зазначено сторонами у Специфікації або
в рахунках на оплату (п. 2.2 Договору).

В розділі 3 Договору поставки сторони
погодили умови оплати поставленого
товару, згідно з якими: всі розрахунки
за даним Договором відбуваються
виключно в національній валюті України
- гривні; оплата здійснюється покупцем
в безготівковому порядку шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника. Фактом
оплати вважається надходження
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника; порядок розрахунків: 100%
передплата, якщо інше не обумовлене у
Специфікації або рахунках на оплату.

В Специфікаціях, які є невід'ємною
частиною Договору (а. с. 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26,
28, 30, 33 у т. 1) сторони погодили, що умовою
оплати товару є відстрочку платежу
протягом 14 календарних днів з дати
поставки товару.

Згідно з позовною заявою позивач
вказує, що протягом договірних
відносин, що виникли в межах укладеного
між сторонами Договору поставки від
10.01.2013 р., позивач поставляв
відповідачеві товар та виставляв
рахунки на оплату.

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати товару виконав не в повному
обсязі, у зв'язку з чим станом на день
подання позову до суду у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість у сумі 357953,12 грн.

За несвоєчасну оплату вартості
поставленого товару, у відповідності
до п.7.2 Договору, позивач нарахував до
стягнення з відповідача 22527,54 грн. пені.

Також, з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦКУ,
позивач заявив до стягнення з
відповідача 6915,65 грн. 3% річних та 24952,35
грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач за підставами пред'явлення
та предметом позов не оспорив, доказів
погашення заборгованості не надав.

Дослідивши в сукупності матеріали
справи, господарський суд враховує
таке.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

За ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги ґрунтуються на
укладеному між сторонами Договорі
№1001.3 від 10.01.2012 р., який за своєю
правовою природою є договором
поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 вищевказаної статті, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання вказаного Договору
позивачем здійснювалися на адресу
відповідача поставки товару - чорного
металопрокату.

Поставки товару здійснювалися
позивачем також в межах укладеного між
сторонами Договору поставки чорного
металопрокату №1101.11 від 11.01.2012 р.
чинного до 31.12.2012 р. (а. с.216 - 218 у т. 2).

Наданими до суду документами
підтверджується, що на виконання вище
вказаних договорів позивачем згідно
Специфікацій та видаткових накладних,
на підставі рахунків на оплату (а. с. 3- 187
у т. 3) в період часу з січня по жовтень
2013 р. було поставлено товару на суму
3104821,59 грн., а відповідачем здійснено
оплату за нього на суму 2940000,00 грн.
(копії банківських виписок на а. с. 188 - 213
у т. 2).

Судом встановлено, що враховуючи умови
п. 3.8 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, яка затверджена постановою
правління Національного банку України
від 21.01.2004 р. №22, та роз'яснення Комітету
з питань фінансів і банківської
діяльності Верховної Ради України,
викладені в листі №06-10/10-1215 від 29.10.2004 р.,
сплачені відповідачем кошти були
зараховані позивачем в рахунок
погашення заборгованості за минулі
періоди та по призначенню платежу, в т.
ч. по Договору поставки №1101.11 від 11.01.2012
р.

При цьому, суд зазначає, що станом на
25.12.2012 р. за відповідачем
обліковувалась заборгованість за
минулі періоди в розмірі 180513,23 грн., що
підтверджується наданими позивачем до
суду документами (а. с. 5 - 132, 138 - 195 у т. 3)
та вбачається з Акту звірки за період
01.01.2010 р. - 25.12.2012 р. (а. с. 2 - 4 у т. 3).

Таким чином, станом на 09.10.2013 р.
заборгованість відповідача за
поставку чорного металопрокату склала
345334,82 грн. (3104821,59 + 180513,23 - 2940000,00).

На виконання Договору №1001.3 від 10.01.2013
р., позивач 28.10.2013 р. виставив
відповідачу на оплату 2 рахунки: №600007599
на суму 329300,12 грн. (а. с. 101 у т. 1) та №600007603
на суму 544779,30 грн. (а. с. 92 у т. 1).

Оскільки п. 3.3 Договору сторони
передбачили 100% передоплату за
поставлений товар, а в рахунках не було
передбачено іншого порядку
розрахунків, відповідач перерахував на
рахунок позивача 650000,00 грн. передоплати
за матеріали згідно з платіжним
дорученням №2333 від 29.10.2013 р. (копія
банківської виписки, а. с. 37 т. 1).

В подальшому в період з 31.10.2013 р. по
13.11.2013 р. позивачем було поставлено
відповідачу товар на загальну суму
837384,61 грн., що підтверджується
відповідними видатковими накладними,
копії яких долучено до матеріалів
справи:

- №6008375 від 31.10.2013 р. - на суму 135983,81 грн.
(а. с. 102 у т. 1);

- №6008392 від 31.10.2013 р. - на суму 146910,74 грн.
(а. с. 103 у т. 1);

- №6008429 від 31.10.2013 р. - на суму 204488,76 грн.
(а. с. 93 у т. 1);

- №6008471 від 01.11.2013 р. - на суму 46512,02 грн. (а.
с. 104 у т. 1);

- №6008646 від 07.11.2013 р. - на суму 215050,78 грн.
(а. с. 94 у т. 1);

- №6008762 від 12.11.2013 р. - на суму 85990,50 грн. (а.
с. 95 у т. 1);

- №6008857 від 13.11.2013 р. - на суму 2448,00 грн. (а.
с. 97 у т. 1).

Окрім того, за даними позивача, 01.11.2013 р.
на підставі рахунку на оплату № 600007770
та згідно з підписаною видатковою
накладною №6008466, відповідачем було
додатково прийнято товару на суму 1809,76
грн. (а. с. 99 у т. 1), в результаті чого
загальна сума поставок товару склала
839194,37 грн. (837384,61 + 1809,76)

Тобто станом на 13.11.2013 р. за
відповідачем обліковувалась
заборгованість за поставлений товар у
розмірі 189194,37 грн. (839194,37 - 650000,00 )

04.11.2013 р. позивач виписав на оплату
товару рахунок №600007828 на суму 160342,30 грн.
(а. с. 98 у т. 1), який згідно з платіжним
дорученням від 04.11.2013 р. № 2344 оплачений
відповідачем частково на суму 16000,00 грн.
(копія банківської виписки на а. с. 38 у т.
1).

Позивач стверджує, що оскільки згідно з
цим рахунком не було поставлено товару
на адресу відповідача, а станом на
25.10.2013 р. відповідач вже мав борг перед
позивачем по оплаті поставленого
товару за попередній період у розмірі
245334,82 грн. (з врахуванням сплачених
позивачем 100000,00 грн. відповідно до
платіжного доручення №2326 від 25.10.2013 р.
(копія банківської виписки на а. с. 36 у т.
1)), сплачені кошти у сумі 16000,00 грн. були
зараховані позивачем в рахунок
погашення боргу, який виник раніше, в
результаті чого сума останнього склала
229334,82 грн. (245334,82 - 16000,00)

06.11.2013 р. відповідач без посилання на
рахунок згідно з платіжним дорученням
№2355 перерахував відповідачу 500000,00 грн.
(копія банківської виписки, а. с. 39 т. 1).

Таким чином, станом на 06.11.2013 р. у
відповідача перед позивачем виникла
переплата за поставлений згідно з
Договором №1001.3 товар у розмірі 81470,81
грн. (500000,00 грн. (проплата) - 229334,82 грн.
(залишок сальдо) - 189194,37 грн.
(заборгованість за товар, поставлений в
період з 31.10.2013 р. по 13.11.2013 р.))

Платіжним дорученням №2358 від 07.11.2013 р.
відповідач здійснив передоплату за
матеріали у розмірі 500000,00 грн. (копія
банківської виписки на а. с. 40 у т. 1),
внаслідок чого станом на 07.11.2013 р.
загальна сума переплати відповідача за
поставлений товар склала 581470,81 грн.
(500000,00 грн. + 81470,81 грн.)

11.11.2013 р. згідно з видатковими
накладними №6008731 на суму 203940,72 грн. та
№6008735 на суму 74485,21 грн. (а. с. 105, 106 у т. 1),
а також 13.11.2013 р. згідно з видатковою
накладною №6008763 (а. с. 107 у т. 1),
відповідачем було прийнято товару
загальною вартістю поставки 418265,90 грн.

Таким чином, станом на 13.11.2013 р.
передоплата відповідача за поставку
товару зменшилась до суми 163204,91 грн.
(581470,81 - 418265,90).

13.11.2013 р. відповідач через представника
Гогенка О.В., який діяв на підставі
довіреності №163 від 11.11.2013 р. на
отримання матеріальних цінностей (а. с.
32 у т. 1), відповідно до Специфікації №59
до Договору №1001.3 ( а. с. 14 у т. 1) та згідно
з видатковою накладною №6008778 від 13.11.2013
р. (а. с. 15 у т. 1), отримав товару на
загальну суму 233111,50 грн.

Враховуючи здійснену відповідачем
передоплату за товар та суму
здійсненої позивачем поставки товару,
станом на 13.11.2013 р. у відповідача виник
борг за поставлену згідно з Договором
продукцію у розмірі 69906,59 грн. (233111,50 грн.
- 163204,91 грн.) (а. с. 3 у т 1).

Наданими до суду видатковими
накладними №6008861 від 13.11.2013 р. на суму
19451,72 грн., №6008884 від 14.11.2013 р. на суму
18367,49 грн., №6008946 від 15.11.2013 р. на суму
11816,35 грн., №6008967 від 15.11.2013 р. на суму
23449,99 грн., №6009049 від 19.11.2013 р. на суму
21243,90 грн., №6009051 від 19.11.2013 р. на суму
18925,69 грн., №6009111 від 21.11.2013.р. на суму
168951,94 грн., №6009173 від 22.11.2013 р. на суму
13679,50 грн., позивач підтвердив поставку
відповідачу товару за період 13.11.2013 р. -
22.11.2013 р. на загальну суму 295886,58 грн. (а. с.
17, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31 у т. 1).

Отже, сумарний борг відповідача за
поставлений йому згідно з Договором
від 10.01.2013 р. товар склав 365793,17 грн. (295886,58
+ 69906,59)

Як вбачається з пояснень позивача та
матеріалів справи, на підставі
виставленого рахунку №600009099 від 13.12.2013
р. (а. с. 109 у т. 1), відповідач 23.12.2013 р.
оплатив вартість отриманого згідно з
видатковою накладною №6010133 від 23.12.2013 р.
(а. с. 111 у т. 1) товару в сумі 9883,19 грн.
згідно з платіжним дорученням №2471
(копія банківської виписки, а. с. 42 у т. 1).

В подальшому позивач направив
відповідачу рахунки на оплату товару:
№ 600009194 від 17.12.2013 р. на суму 6594,60 грн. (а.
с. 112 у т. 1) та №600009046 від 11.12.2013 р. на суму
11980,60 грн. (а. с. 108 у т. 1).

Платіжними дорученнями №2472 від 23.12.2013
р. та №2470 від 23.12.2013 р. вказані рахунки
були оплачені відповідачем (копії
банківських виписок, а. с. 41, 43 т. 1).

Зважаючи на те, що поставки згідно з
рахунками №600009194 від 17.12.2013 р. та №600009046
від 11.12.2013 р. позивачем проведені не
були, сплачені відповідачем кошти були
зараховані в рахунок погашення
заборгованості на суму 347217,97 грн. (365793,17
- 6594,60 - 11980,60)

Поряд з цим, на підставі видаткових
накладних №6010131 від 23.12.2013 р. та №6010196
від 24.12.2013 р. (а. с. 114, 115 у т. 1),
відповідачем було додатково прийнято
від позивача товару на загальну суму
20735,15 грн., докази оплати якого відсутні.

Позивач не заперечує, що 23.12.2013 р.
відповідачем було зараховано на його
рахунок 10000,00 грн., оплату яких було
враховано при обчислені суми боргу
відповідача за поставлену продукцію
станом на день подачі позову до суду.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що у відповідача
залишилась непогашеною заборгованість
за отриманий згідно з Договором
поставки №1001.3 від 10.01.2013 р. товар на
суму 357953,12 грн. (347217,97 + 20735,15 - 10000,00)

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться в ст.
ст. 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про законність та
обґрунтованість вимог позивача щодо
стягнення 357953,12 грн., не сплачених
відповідачем в рахунок оплати
поставленого товару.

При перевірці обґрунтованості та
законності нарахування позивачем пені
у розмірі 22527,54 грн., суд враховує, що
правові наслідки порушення юридичними
і фізичними особами своїх грошових
зобов'язань передбачені, зокрема,
приписами статей 549 -552, 611, 625 ЦК України.

Так, за статтею 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Умовами Договору (п. 7.2) сторони
передбачили, що у випадку порушення
строку оплати за товар, що
поставляється, покупець зобов'язаний
сплатити постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, від
простроченого платежу, за кожен день
прострочення строку.

З розрахунку позивача вбачається (а. с. 9
- 10 у т. 1), що останній нарахував до
стягнення з відповідача пеню у розмірі
22527,54 грн.

Однак, при здійсненні перерахунку,
судом було встановлено, що по
видатковій накладній №6010196 від 24.12.2013 р.
на суму залишку 2198,20 грн., зі строком
оплати до 07.01.2014 р., - позивач помилково
почав рахувати пеню з 08.12.2013 р., а не з
08.01.2014 р., тобто раніше.

За вказаних обставин, здійснивши
перерахунок пені по кожній накладній,
за період з моменту виникнення
заборгованості по визначену позивачем
дату - 12.05.2014 р., з урахуванням
здійснених проплат, суд прийшов до
висновку, що обґрунтовано заявлена
сума пені складає 22503,27 грн.

У стягненні 24,27 грн. пені слід
відмовити.

Що стосується здійсненого позивачем
розрахунку 3% річних та інфляційних,
слід зазначити, що за ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи розрахунків (а. с. 10 - 11 у т. 1),
позивач просить стягнути з відповідача
інфляційні в сумі 24952,35 грн. за період з
листопада 2013 р. по травень 2014 р.
(включно), а також 6915,65 грн. 3% річних за
аналогічний період.

Перевіривши проведені позивачем
нарахування інфляційних,
господарський суд встановив, що їх суми
обґрунтовані та вірні.

Однак, здійснивши перерахунок 3% річних,
виходячи з вказаного початку періоду
їх нарахування, господарський суд
вважає правомірно заявленою до
стягнення суму у розмірі 6910,04 грн.

У стягненні 5,61 грн. 3% річних слід
відмовити за безпідставністю.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
належними та допустимими у справі
доказами; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач позовні вимоги не оспорив,
доказів сплати заборгованості не
надав.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими, заявленими
відповідно до чинного законодавства і
укладеного Договору та такими, що
підлягають частковому задоволенню на
суму 412318,78 грн., з яких: 357953,12 грн.
основного боргу, 22503,27 грн. пені, 6910,04
грн. 3% річних та 24952,35 грн. інфляційних
нарахувань.

В частині стягнення 24,27 грн. пені та 5,61
грн. 3% річних слід відмовити.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Також, судом звертається увага на те, що
не одноразово розгляд справи
відкладався у зв'язку з не прибуттям у
судове засідання відповідача, при
цьому останнього зобов'язувалось,
зокрема, надати господарському суду
відзив на позов та перевірити
розрахунок позовних вимог. Однак,
відповідач своїми процесуальними
правами не скористався, та
витребуваних судом документів не
подав, повноважного представника для
участі у судовому засіданні не
направив, хоча про розгляд справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчать, зокрема, ззаначені витяги з
сайту Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" з відміткою поштового
відділення Житомир 14: "Вручення
адресату особисто" (а. с. 198 - 199 у т. 3), про
причини неявки та невиконання вимог
суду відповідач також не повідомив.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право стягувати в доход Державного
бюджету України з винної сторони штраф
у розмірі до ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян за ухилення
від вчинення дій, покладених
господарським судом на сторону.

У зв'язку з вищезазначеним,
господарський суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Промислова група "Север - Сталь" (м.
Житомир) штраф у розмірі 850,00 грн. в
доход Державного бюджету України за
ухилення від виконання вимог суду.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промислова група
"Север-Сталь" (10029, м. Житомир, вул.
Східна, будинок 80, )

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВ метал груп" (49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Шолом - Алейхема,
будинок 5, ):

- 357953,12 грн. основного боргу;

- 22503,27 грн. пені;

- 6910,04 грн. 3% річних;

- 24952,35 грн. інфляційних нарахувань;

- 8246,37 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промислова група
"Север-Сталь" (10029, м. Житомир, вул.
Східна, будинок 80, ) в
доход Державного бюджету України штраф
у розмiрi 850,00 грн.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04.09.14

Суддя
Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу: (реком.)