м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 5011-55/8166-2012 03.09.14
За позовомПублічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Київ»до1. Закритого акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» 2. Приватного
підприємства «Регіональний
будівельник» 3. Приватного
підприємства «Кратер»за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, на
стороніпозивача1. Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна2. Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_1відповідачів3. Відкрите
акціонерне товариство «Завод
«Керамік» 4. Дочірнє підприємство «Джи
Сі Ейч»про визнання недійсними
договору купівлі-продажу нерухомого
майнаЗа позовом третьої особи з
самостійними вимогами на предмет спору
Відкритого акціонерного товариства
«Завод «Керамік»до1. Закритого
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» 2.
Приватного підприємства «Регіональний
будівельник» 3. Приватного
підприємства «Кратер»провизнання
недійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна та повернення
безпідставно набутого майнаЗа позовом
третьої особи з самостійними вимогами
на предмет спору Закритого
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К»до1.
Приватного підприємства «Регіональний
будівельник» 2. Приватного
підприємства «Кратер»провизнання
недійсним договору купівлі-продажу та
визнання права власностіГоловуючий
суддя Босий В.П.
Судді: Бойко Р.В.
Представники сторін: від позивача:не
з'явивсявід відповідача 1:не
з'явивсявід відповідача 2:не
з'явивсявід відповідача 3:не
з'явивсявід третьої особи 1:не з'явився
від третьої особи 2:не з'явився від
третьої особи 3:не з'явився від третьої
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Акціонерний комерційний банк «Київ»
(надалі - ПАТ «АКБ «Київ») звернулось до
господарського суду м. Києва з позовною
заявою до Закритого акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» (надалі - ЗАТ з
іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К»), Приватного
підприємства «Регіональний
будівельник» (надалі - ПП «Регіональний
будівельник») та Приватного
підприємства «Кратер» (надалі - ПП
«Кратер») про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 01.11.2010 р.,
укладеного між ПП «Регіональний
будівельник» та ПП «Кратер»,
посвідченого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_1 та зареєстрованого в
реєстрі за № 3547.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ЗАТ
з іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» порушило зобов'язання
за договором застави майнового
комплексу від 09.12.2003 р., який був
укладений в забезпечення кредитного
договору № 79 від 24.09.2003 р., у зв'язку з
чим допустило відчуження майнового
комплексу третім особам без погодження
з заставодержателем - ПАТ «АКБ «Київ».
Заперечуючи проти позовних вимог
відповідачі вказували на те, що
оскаржуваний договір купівлі-продажу
частини нерухомого майна від 01.11.2010 р.
ніяким чином не порушує прав та
законних інтересів позивача, який не є
стороною такого договору.
27.03.2013 р. через службу діловодства
господарського суду надійшла позовна
заява Відкритого акціонерного
товариства «Завод «Керамік» (надалі -
ВАТ «Завод «Керамік») до ЗАТ з
іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К», ПП «Регіональний
будівельник» та ПП «Кратер» про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 01.11.2010 р.,
укладеного між ПП «Регіональний
будівельник» та ПП «Кратер»,
посвідченого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_1, зареєстрованого в реєстрі
за № 3547, застосування наслідків
недійсності такого договору та
зобов'язання повернути нерухоме майно.
Позовні вимоги ВАТ «Завод «Керамік»)
мотивовані тим, що ВАТ «Завод
«Керамік») є єдиним належним власником
спірного майна, а ПП «Кратер» набуло
спірне майно без достатньої правової
підстави, оскільки ПП «Регіональний
будівельник» та ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» не мають
жодних речових прав на майно, що
підтверджується судовими рішеннями,
які набрали законної сили.
Крім того, 22.07.2013 р. через службу
діловодства господарського суду від
представника ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» надійшла
заява з самостійними вимогами до ПП
«Регіональний будівельник» та ПП
«Кратер» про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 01.11.2010 р.,
укладеного між ПП «Регіональний
будівельник» та ПП «Кратер»,
посвідченого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_1, зареєстрованого в реєстрі
за № 3547; визнання права власності на
нерухоме майно та витребування
Позовні вимоги ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К»
мотивовані тим, що саме воно є
власником спірного майна, проте в
результаті незаконних дій ПП
«Регіональний будівельник» та ПП
«Кратер» спірне майно вибуло з його
законного володіння та було відчужене.
Розгляд справи неодноразово
відкладався у зв'язку з поданням
сторонами клопотань, необхідністю
витребування додаткових доказів, а
також зміною складу суду із незалежних
від суду причин.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 13.08.2014 р. справу №
5011-55/8166-2012 передано для розгляду
колегії суддів у складі: суддя Босий
В.П. (головуючий), судді Полякова К.В. та
Бойко Р.В. у зв'язку з перебуванням
судді Цюкало Ю.В. у відпустці.
Ухвалою суду від 13.08.2014 р. вищевказаною
колегією суддів прийнято до
провадження справу № 5011-55/8166-2012 та
призначено її розгляд на 03.09.2014 р.
29.08.2014 р. через службу діловодства
господарського суду від ліквідатора
ЗАТ з іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» надійшли заяви про
відмову від позову ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» та
визнання позову ВАТ «Завод «Керамік»).
Представники учасників судового
процесу в судове засідання не
з'явилися, про причини неявки суд не
повідомили, хоча про час та місце
розгляду справи були належним чином
повідомлені, що підтверджується
відмітками на звороті ухвали суду.
Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що сторони та треті особи повідомлені
про час та місце судового розгляду
належним чином, а матеріали справи
містять достатні докази для її
Колегія суддів вважає за необхідне
відзначити, що під час складання
процесуальних документів у даній
справі було допущено технічні описки
під час написання найменування
відповідача 3, а саме замість назви
Приватного підприємства «Кратер» було
зазначено «Картер», що підлягає
виправленню та вподальшому
враховується судом під час вирішення
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Завод
«Керамік» було засновано відповідно до
рішення Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
місту Києву від 21.12.1995 р. №1751 шляхом
перетворення Державного підприємства
«Завод «Керамік» у Відкрите акціонерне
товариство згідно з Указом Президента
України від 26.11.1994 р. № 699/94 «Про заходи
щодо забезпечення прав громадян на
використання приватизаційних майнових
сертифікатів».

13.09.2001 р. між Акціонерною компанією з
обмеженою відповідальністю «Б.Ф.
Стенлі Лімітед», Відкритим акціонерним
товариством «Завод «Керамік» та
Приватним підприємством «Планета-Л»
укладено Установчий договір про
створення ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К», який
зареєстровано Подільською районною
державною адміністрацією м. Києва
20.09.2011 р. за № 03532.

18.10.2001 р. учасниками ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» укладено
Договір про подальшу діяльність, який
зареєстровано Подільською районною
державною адміністрацією м. Києва
25.10.2001 р. за № 03532.

На виконання зобов'язань за Договором
про подальшу діяльність від 18.10.2001 р.,
ВАТ «Завод «Керамік») передало до
статутного капіталу ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К»
відповідно до Актів здачі-прийняття
майнового комплексу наступне майно:
частина будівлі цеху керамічної плитки
(літера С), масозаготовче відділення
(літера Т), частина головного
виробничого корпусу (літера А), частина
будівлі чеху РМЦ (літера М), будівля
газорозподільного пункту (літера К),
частина
адміністративно-господарського
корпусу (літера Е), склад сировини та
матеріалів (літера Ф), будівля
мобільної системи «Аспект» (літера У)
відповідно до Акту № 01 здачі-прийняття
майнового комплексу; блок пост, 2
гаражі, залізнична колія, рампа з
пантусом, підкранові шляхи відповідно
до Акту № 02 здачі-прийняття майнового
комплексу; обладнання та устаткування
відповідно до Акту № 03 здачі-прийняття
майнового комплексу; залізнична колія
та обладнання для розвантаження
вагонів відповідно до Акту б/н від
01.02.2002 р.

24.09.2003 р. між ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» (боржник,
позичальник) та Акціонерним
комерційним банком «Київ» (кредитор,
банк), який в подальшому був
перейменований у ПАТ «АКБ «Київ», був
укладений договір № 79 про надання
кредиту, згідно з умовами якого банк
зобов'язався надати боржнику кредит на
поповнення обігових коштів в сумі 5 000
000,00 грн. на строк з 24.09.2003 р. по 24.03.2005
року зі сплатою 22 % річних (п. 2.1
договору). Додатковою угодою № 10 від
24.03.2008 р. до кредитного договору сторони
продовжили строк погашення кредиту до
24.09.2009 р.

25.04.2005 р. між ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» (боржник,
позичальник) та Акціонерним
комерційним банком «Київ» (кредитор,
банк) був укладений кредитний договір
№ 22/05.

Відповідно до п.1.1., п. 1.1.2 зазначеного
договору, банк зобов'язався надати
позичальнику кредит на поповнення
обігових коштів в розмірі 3 500 000,00 грн.,
на строк з 25.04.2005 р. до 27.04.2006 р., зі
сплатою 20 % річних.

Додатковою угодою № 4 від 24.04.2006 р. до
договору № 22/05 від 25.04.2005 р. строк
погашення кредиту був встановлений
сторонами до 24.04.2009 р.

09.12.2003 р. між ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» та ПАТ
«АКБ «Київ» було укладено договір
застави майнового комплексу, який
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований за №
4164 (надалі - «Договір застави»).

Відповідно до умов Договору застави
ЗАТ з іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» з метою забезпечення
зобов'язання за договором про надання
кредиту № 79 від 24.09.2003 р. щодо
повернення ПАТ «АКБ «Київ» у строк до
24.03.2005 р. кредиту в сумі 5 000 000,00 грн. та
сплати передбачених договором
відсотків за користування кредитом і
сум можливої неустойки (штрафів, пені),
передав в заставу майновий комплекс
загальною площею 12 020,60 кв.м., що
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Костянтинівська, 71 (далі - предмет
застави), а саме: літера "С" - частина
будівлі цеху керамічної плитки
загальною площею 6910,30 кв.м., літера "Т" -
масозаготовче відділення загальною
площею 2 461,80 кв.м., літера "А" - частина
головного виробничого корпусу
загальною площею 1030,50 кв.м., літера "М" -
частина будівлі цеху РМЦ загальною
площею 309,40 кв.м., літера "К" - будівля
газорозподільного пункту загальною
площею 8,20 кв.м., літера "Е" - частина
адміністративно-господарчого
комплексу загальною площею 318,30 кв.м.,
літера "Ф" - склад сировини та
матеріалів загальною площею 869,40 кв.м.,
літера "У" - будівля мобільної системи
"Аспект" загальною площею 112,70 кв.м. (п. 1
договору застави).

Відповідно до п. 2 Договору застави,
вказаний майновий комплекс є власністю
ЗАТ з іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» і належить йому на
підставі свідоцтва про право власності
серії МК №010004947, виданого Головним
управлінням з питань майна Київської
міської державної адміністрації 13.03.2002
р. на підставі наказу № 139-В від 12.03.2002 р.,
зареєстрованого Київським міським
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 15.03.2002 р. за реєстровим
№ 813-з в реєстровій книзі № 13з-111.

Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
на підставі ст. 73 Закону України «Про
нотаріат» та у зв'язку з посвідченням
договору застави від 09.12.2003 р. було
накладено заборону на відчуження
майнового комплексу загальною площею 12
020,60 кв.м., що розташований за адресою: м.
Київ, вул. Костянтинівська, 71, до
припинення договору застави, що
зареєстровано в реєстрі за № 4165.

01.11.2010 р. між ПП «Регіональний
будівельник» (продавець) та ПП «Кратер»
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу частини нерухомого
майна, посвідчений приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_1 та
зареєстрований в реєстрі за № 3547
(надалі - «Договір купівлі-продажу»), на
підставі якого продавцем було
відчужено частину
адміністративно-господарського
комплексу (літера Е) загальною площею
318,3 кв.м., що складає 258/10000 частини від
площі 12328,2 кв.м., за адресою: м. Київ, вул.
Костянтинівська, 71.

Спір у справі виник у зв'язку із
оспорювання позивачем законності
Договору.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України визнання правочину
недійсним є одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно з п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 29.05.2013 р. «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» якщо чинне
законодавство прямо не визначає кола
осіб, які можуть бути позивачами у
справах, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, господарському
суду для вирішення питання про
прийняття позовної заяви слід
керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК.
Отже, крім учасників правочину (сторін
за договором), а в передбачених законом
випадках - прокурора, державних та
інших органів позивачем у справі може
бути будь-яке підприємство, установа,
організація, а також фізична особа, чиї
права та охоронювані законом інтереси
порушує цей правочин.

Таким чином, заявляючи позов про
визнання недійсним договору, позивач
має довести наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настанням відповідних
наслідків, а у випадку якщо позов
заявляється не стороною оспорюваного
правочину - наявність порушеного права
такої особи.

За змістом п. 2.10 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
№11 від 29.05.2013 р. в силу припису ст. 204
Цивільного кодексу України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).

Статтею 15 Цивільного кодексу України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання та на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Як на підставу для недійсності
Договору купівлі-продажу позивач
посилається на те, що продавець за
таким договором на момент відчуження
спірного майна не був його власником, а
відтак не мав достатнього обсягу
повноважень для вчинення такого
правочину. При цьому, позивач вказує на
те, що згідно умов Договору застави він
є заставодержателем спірного
нерухомого майна, а відтак укладення
Договору купівлі-продажу без його
згоди є неправомірним.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 -
3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Тобто вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним може бути заявлена
як однією зі сторін правочину, так і
іншою заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Як вбачається із матеріалів справи,
09.12.2003 р. між ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К»
(заставодавець) та ПАТ «АКБ «Київ» було
укладено Договір застави, за змістом
якого відповідач 1 передав в заставу
майновий комплекс загальною площею 12
020,60 кв.м., до якого відноситься нерухоме
майно, яке є предметом оскаржуваного
Договору купівлі-продажу.

Частиною 2 статті 586 Цивільного кодексу
України передбачено, що заставодавець
має право відчужувати предмет застави,
передавати його в користування іншій
особі або іншим чином розпоряджатися
ним лише за згодою заставодержателя,
якщо інше не встановлено договором.

Аналогічні положення містяться в ст. 17
Закону України «Про заставу»,
відповідно до якої заставодавець може
відчужувати заставлене майно тільки за
згодою заставодержателя.

Таким чином, законодавство покладає на
заставодавця обов'язок отримати згоду
заставодержателя на відчуження
обтяженого майна, та кореспондує право
заставодержателя на судовий захист
шляхом визнання правочину недійсним у
разі відчуження заставодавцем майна
без його згоди.

В той же час, на підставі оспорюваного
Договору купівлі-продажу спірне
нерухоме майно було відчужено не ЗАТ з
іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» (тобто, заставодавцем за
Договором застави), а іншою особою - ПП
«Регіональний будівельник», яке діяло
на підставі рішенням господарського
суду міста Києва від 29.11.2006 р. у справі
№24/821.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 12 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
взаємні права та обов'язки за
правочином, на підставі якого виникло
обтяження, виникають у відносинах між
обтяжувачем і боржником з моменту
набрання чинності цим правочином, якщо
інше не встановлено законом.
Реєстрація обтяження надає
відповідному обтяженню чинності у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом. У разі
відсутності реєстрації обтяження таке
обтяження зберігає чинність у
відносинах між боржником і
обтяжувачем, проте воно є не чинним у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом.

При цьому, позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
факту здійснення реєстрації застави
спірного рухомого майна у
встановленому порядку, а відтак суд
приходить до висновку, що укладаючи
Договір купівлі-продажу ПП
«Регіональний будівельник» не знало і
не могло знати про існування Договору
застави та встановленої заборони на
відчуження такого майна.

Більш того, в матеріалах справи наявний
витяг з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
№29068386 від 01.11.2010 р., який підтверджує
відсутність зареєстрованого
обтяження, встановленого Договором
застави, спірного нерухомого майна
станом на момент укладення Договору
купівлі-продажу.

З огляду на викладене, позовні вимоги
ПАТ «АКБ «Київ» до ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К», ПП
«Регіональний будівельник» та ПП
«Кратер» про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 01.11.2010 р.,
укладеного між ПП «Регіональний
будівельник» та ПП «Кратер»,
посвідченого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_1 та зареєстрованого в
реєстрі за № 3547, не підлягають
задоволенню.

Стосовно позовних вимог ВАТ «Завод
«Керамік» суд відзначає наступне.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 27.09.2012 р. у справі № 5011-74/6917-2012
визнано недійсним договір про подальшу
діяльність ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» від 18.10.2001
р., зареєстрованого Подільською
районною державною адміністрацією м.
Києва 25.10.2001 р., в частині передачі ВАТ
«Завод «Керамік» до статутного фонду
ЗАТ з іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» майна у вигляді
майнового комплексу: будівель, споруд,
обладнання.

Вказане рішення залишено без змін
постановами Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2013 р. та
Вищого господарського суду України від
12.11.2013 р. у справі №5011-74/6917-2012.

Право власності ВАТ «Завод «Керамік»
підтверджується свідоцтвом про право
власності на майновий комплекс,
виданим 29.11.2001 р., серія МК № 010004830.

За змістом ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 658 Цивільного кодексу
України право продажу товару, крім
випадків примусового продажу та інших
випадків, встановлених законом,
належить власникові товару. Якщо
продавець товару не є його власником,
покупець набуває право власності лише
у випадку, якщо власник не має права
вимагати його повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Зміст правочину
не повинен суперечити положенням також
інших, крім актів цивільного
законодавства, нормативно-правових
актів, прийнятих відповідно до
Конституції України.

Таким чином, відповідно до положень
чинного законодавства України,
визнання правочину недійсним
ставиться в залежність від його
відповідності вимогам чинного
законодавства та актам органів
державної влади.

В той же час, за змістом п. 2.15 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
наслідки недійсності правочину
підлягають застосуванню лише стосовно
сторін даного правочину, тому на особу,
яка не брала участі в правочині, не може
бути покладено обов'язок повернення
майна за цим правочином. У зв'язку з цим
не підлягають задоволенню позови
власників (володільців) майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження майна, які
були вчинені після правочину,
визнаного недійсним. У відповідних
випадках майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, позовів відповідно до
статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України,
зокрема, від добросовісного набувача -
з підстав, передбачених частиною
першою статті 388 ЦК України. При цьому
необхідно мати на увазі, що
добросовісність набувача майна в силу
частини п'ятої статті 12 названого
Кодексу презюмується.

З огляду на викладене, оскільки
оспорюваний Договір купівлі-продажу
було вчинено після договору про
подальшу діяльність ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» від 18.10.2001
р., який було визнано недійсним на
підставі рішення господарського суду
м. Києва від 27.09.2012 р. у справі №
5011-74/6917-2012, позов ВАТ «Завод «Керамік»
як власника нерухомого майна про
визнання недійсним Договору
купівлі-продажу, а також застосування
наслідків його недійсності,
задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів відзначає, що
ВАТ «Завод «Керамік» як власник
спірного нерухомого майна не
позбавлений права звернутися до суду
із відповідним позовом про
витребування такого майна в порядку
статей 387 - 390 Цивільного кодексу
України.

Більш того, позов ВАТ «Завод «Керамік»
в частині застосування наслідків
недійсності договору про подальшу
діяльність ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» від 18.10.2001
р. та зобов'язання повернути майно
необхідно відмовити з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Із матеріалів справи вбачається, що на
виконання зобов'язань за договором про
подальшу діяльність від 18.10.2001 р., ВАТ
«Завод «Керамік» передало до
статутного капіталу ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К»
відповідно до актів здачі-прийняття
майнового комплексу нерухоме майно, до
складу якого входить частина
адміністративно-господарського
корпусу (літера Е).

В той же час, на момент розгляду даної
справи сказане нерухоме майно
зареєстроване за ПП «Кратер» на
підставі Договору купівлі-продажу, а
відтак застосувати наслідки
недійсності договору про подальшу
діяльність від 18.10.2001 р. неможливо.

Крім того, позовна вимога про
зобов'язання повернути ВАТ «Завод
«Керамік» нерухоме майно, що є
предметом Договору купівлі-продажу, не
підлягає до задоволення з огляду на
відсутність конкретизації до кого саме
пред'явлена така позовна вимога.

З огляду на викладене, у задоволенні
позовних вимог ВАТ «Завод «Керамік» до
ЗАТ з іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К», ПП «Регіональний
будівельник» та ПП «Кратер» про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 01.11.2010 р.,
укладеного між ПП «Регіональний
будівельник» та ПП «Кратер»,
посвідченого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_1, зареєстрованого в реєстрі
за № 3547, застосування наслідків
недійсності такого договору,
застосування наслідків недійсності
договору про подальшу діяльність від
18.10.2001 р. та зобов'язання повернути
нерухоме майно необхідно відмовити
повністю.

Стосовно позову ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К» до ПП
«Регіональний будівельник» та ПП
«Кратер» про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 01.11.2010 р.,
укладеного між ПП «Регіональний
будівельник» та ПП «Кратер»,
посвідченого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_1, зареєстрованого в реєстрі
за № 3547; визнання права власності на
нерухоме майно та витребування
нерухомого майна, суд відзначає
наступне.

18.06.2014 р. через службу діловодства
господарського суду від ліквідатора
ЗАТ з іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» надійшла заява про
відмову від позову ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Піастрелла-К».

Згідно зі ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України
відмова позивача від позову, визнання
позову відповідачем і умови мирової
угоди сторін викладаються в
адресованих господарському суду
письмових заявах, що долучаються до
справи. Ці заяви підписуються
відповідно позивачем, відповідачем чи
обома сторонами. До прийняття відмови
позивача від позову або до
затвердження мирової угоди сторін
господарський суд роз'яснює сторонам
наслідки відповідних процесуальних
дій, перевіряє, чи є повноваження на
вчинення цих дій у представників
сторін. Про прийняття відмови позивача
від позову або про затвердження
мирової угоди сторін господарський суд
виносить ухвалу, якою одночасно
припиняє провадження у справі.

Відповідно до пункту 4.6. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26 грудня 2011 року
№ 18 у випадках відмови позивача від
позову (пункт 4 частини першої статті 80
ГПК України) господарському суду слід
керуватись частиною шостою статті 22
ГПК України, тобто, перевіряти, чи не
суперечить ця відмова законодавству та
чи не порушує вона інтереси інших осіб.

За змістом пункту 4 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Приймаючи до уваги, що відмова ЗАТ з
іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» від позову не
суперечить чинному законодавству
України і не порушує права та
охоронювані законом інтереси інших
осіб, відтак господарський суд вважає
за можливе прийняти відмову ЗАТ з
іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» від позову та припинити
провадження у справі в частині його
позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється у
відповідності до приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 49, п. 4 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Київ»
відмовити повністю.

2. В задоволенні позовних вимог
Відкритого акціонерного товариства
«Завод «Керамік» відмовити повністю.

3. Провадження у справі в частині
позовних вимог Закритого акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
«Піастрелла-К» припинити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.09.2014 р.

Головуючий суддя
В.П. Босий

Судді:
Р.В. Бойко

К.В. Полякова