РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.
Справа № 924/489/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Тимошенко О.М.

судді
Коломис В.В. ,

судді
Огороднік К.М.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Бонтлаб В.В. (в режимі
відеоконференції)

від відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача ТзОВ
"Зелена миля" на рішення господарського
суду Хмельницької області від 04.06.14 р. у
справі № 924/489/14

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністью "Імперія-Агро" м.Київ

до Товариство з обмеженою
відповідальністю "Зелена миля"

про стягнення 337 541,90 грн.
заборгованості, з яких 156 461,50 грн.
основного боргу, 62 584,60 грн. дооцінки
неоплаченого товару, 59 488,63 грн.- 36%
річних, 21 482,01 грн.-пені, 31292,30 грн.-штрафу,
6 232,86 грн. - інфляційних нарахувань.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 04.06.2014 року у
справі № 924/489/14 (суддя Музика М.В.) позов
задоволено. Присуджено стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зелена миля" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІМПЕРІЯ-АГРО" 156 461,50
грн. - основного боргу, 62 584,60 грн. -
дооцінки вартості неоплаченого товару,
59 488,63 грн. - 36% річних, 21 482,01 грн. - пені, 31
292,30 грн. - штрафу, 6 232,86 грн. - інфляційних
нарахувань, 6 760 грн. - відшкодування
сплаченого судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи та підтверджені належними
доказами

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить останнє
скасувати в частині стягнення 59 488,63
грн. - 36% річних, 21 482,01 грн. -пені, 31 292,30
грн. - штрафу, з підстав порушення норм
матеріального права та
невідповідністю висновків обставинам
справи. В обґрунтування скарги
зазначає, що якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій. (233 ГК України). Також
зазначає, що пунктом 7.1.1. договору
поставки №ЗР-159/1/13 передбачена
відповідальність за порушення
зобов'язання, а саме : пеня в розмірі
подвійної ставки Національного банку
України від суми боргу за кожен день
прострочення та штраф у розмірі 20% від
суми несплаченого боргу. Стверджує, що
суд не мав право одночасно обирати два
способи застосування та утримання
однієї і тієї ж штрафної санкції за
одне й те ж господарське
правопорушення, оскільки такий порядок
його застосування не передбачено а ні
господарським законодавством а ні
положенням договору. Також зазначив, що
оскаржуване рішення було прийнято без
участі відповідача, тому останній не
мав можливості подати суду інші докази
щодо договірних відносин між
сторонами.

Представник апелянта в судове
засідання не з'явився, проте надіслав
на електронну адресу апеляційного суду
26.08.2014 р. клопотання про відкладення
розгляду справи на інший час через
зайнятість представника в судовому
засіданні іншого суду. При цьому
просить вирішити питання про
проведення наступного судового
засідання в режимі відео конференції в
приміщенні господарського суду
Івано-Франківської області.

Зазначене клопотання судом не
розглядалось, оскільки надійшло до
суду 26.08.2014 р. об 14:40 год. в той час як
судове засідання було розпочато об 14:30
год. Відповідно зазначене клопотання
було передано канцелярією суду після
закінчення судового засідання.

З огляду на те, що під час судового
засідання була відсутня інформація про
наявність будь-яких клопотань щодо
неможливості прибуття сторони в судове
засідання, судом вирішено розглянути
справу за наявними у ній матеріалами.
При цьому судом було враховано, що про
дату, час і місце судового розгляду
сторони були повідомлені завчасно та
мали достатньо часу для вчинення
необхідних процесуальних дій. Разом з
цим, явка представників сторін в судове
засідання обов'язковою не вимагалась.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
проти доводів апелянта заперечує.
Зазначає, що господарським судом
Хмельницької області винесено рішення,
яке відповідає нормам матеріального та
процесуального права, вжито належних
заходів та досліджено усі матеріали та
обставини даної справи. З урахуванням
викладеного просить відмовити в
задоволенні скарги, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав викладені у відзиві
заперечення на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу та відзив на неї,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
господарського суду Хмельницької
області від 04.06.2014 року у справі № 924/489/14
залишити без змін виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
31.05.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро"
(постачальник за договором, позивач у
справі) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Зелена миля"
(покупець за договором, відповідач у
справі) було укладено договір поставки
№ ЗР-159/1/13(далі - договір), відповідно до
п.1.1. договору, в терміни, визначені
договором, постачальник зобов'язується
передати у власність покупця продукцію
виробничо-технічного призначення
(надалі-товар), а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього грошову суму
(вартість, ціну) визначену договором.

За даним договором постачається
виключно оригінальна продукція
виробництва провідних компаній світу,
асортимент, кількість, ціна якої
визначаються додатками та/або
накладними та/або рахунками/фактури, що
є невід'ємною частиною цього договору
(п.2.1. договору).

Згідно п.2.2. договору ціна продукції, що
поставляється за цим договором,
вказується в додатках в національній
валюті та визначається, в залежності
від виду товару (засоби захисту рослин,
насіння, насіння вітчизняного
виробництва, міндобрива та
мікродобрива). Для товару сторони
встановлюють ціну та його вартість у
гривнях, а також визначають їх
еквівалент у доларах США.

Відповідно до п.2.3. договору загальна
сума договору визначається сукупністю
додатків та/або накладних та/або
рахунків-фактур, що зазначені в. п.2.1
договору, та які є невід'ємною частиною
цього договору. У випадку розбіжностей
даних у додатках щодо кількості і ціни
товару в порівнянні з даними у
відповідній видатковій накладній
перевагу має видаткова накладна.

Пунктом 2.3. договору встановлено,
видаткова накладна є невід'ємною
частиною та підписується з боку
покупця особою, уповноваженою
довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей
(товару). У разі зміни курсу гривні до
долара США постачальник проводить
перерахунок (дооцінку) вартості
поставленого, але не оплаченого
покупцем товару.

Відповідно до п.3.2 договору, сторони
погоджуються застосовувати при
проведенні розрахунків за цим
договором курс долара США до гривні, що
встановлений на міжбанківській
валютній біржі на день підписання
договору.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що
поставка продукції здійснюється на
умовах визначених в додатках до цього
договору. Згідно п.11.2. договору, договір
набуває чинності з дня його підписання
представниками обох сторін і діє до
повних розрахунків.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору поставки у
період з 31.05.2013 року по 30.09.2013 року
позивач здійснив поставку відповідачу
товару на загальну суму 571 461,50 грн.

Даний факт підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями наступних
видаткових накладних: №3094 від 31.05.2013
року на суму 353 274,00 грн., видаткова
накладна №3096 від 31.05.2013 року на суму 58
881,60 грн., видаткова накладна №3098 від
14.06.2013 року на суму 10 332,40 грн. ; видаткова
накладна №3368 від 26.06.2013 року на суму 60
630,00 грн., видаткова накладна №3521 від
04.07.2013 року на суму 24 170,00 грн., видаткова
накладна №3917 від 24.07.2013 року на суму 48
850,00 грн., видаткова накладна №4884 від
30.09.2013 року на суму 37 306,00 грн.

З матеріалів справ вбачається, що
позивачем було належним чином виконано
взяті на себе зобов'язання за договором
щодо поставки товару.

Так, між позивачем та відповідачем були
підписані та скріплені печатками
додатки №1, №2, №3, №4 та №5, №6 до
договору поставки №ЗР-159/1/13 від 31.05.2013
року, в яких зазначено асортимент
поставленої продукції, одиниці
вимірювання, кількість, сума в гривнях,
строки поставки, ціна в доларах США з
ПДВ і вартість в доларах США з ПДВ.

Однак, в порушення умов договору,
відповідач свої зобов'язання належним
чином не виконав, здійснивши лише
часткову оплату за отриманий товар в
розмірі 415 000,00 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
банківських виписок від 02.10.2013 р. на
суму 10 000,00 грн., банківська виписка від
24.10.2013 р. на суму 10 000,00 грн., банківська
виписка від 31.10.2013 р. на суму 15 000,00 грн.,
банківська виписка від 06.11.2013 р. на суму
15 000,00 грн., банківська виписка від 12.11.2013
р. на суму 10 000,00 грн., банківська виписка
від 19.11.2013 р. на суму 10 000,00 грн.,
банківська виписка від 29.11.2013 р. на суму
10 000,00 грн., банківська виписка від 13.02.2014
р. на суму 185 000,00 грн., банківська
виписка від 13.03.2014 р. на суму 150 000,00 грн.

Інші докази оплати відповідачем
поставленого товару в матеріалах
справи відсутні та останнім суду не
подані.

Вирішуючи зазначений спір колегія
суддів приймає до уваги наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
(надалі в тексті - ЦК України)
встановлено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Зобов'язанням, відповідно до ст.509 ЦК
України - є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Такі ж правила встановлює і
ст.174 ГК України.

Предметом даного спору є стягнення з
боржника заборгованості та штрафних
санкцій за договорами поставки.

Матеріалами справи стверджено, що з
моменту укладення 31.05. 2013р. Договору
поставки між сторонами виникли
відносини постачання, оскільки
взаємовідносини сторін підпадають під
дефініцію ст.712 ЦК України: коли одна
сторона продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлюпродаж, то факт отримання
Відповідачем продукції в силу ст.ст. 655,
692 ЦК України зумовлює виникнення у
нього зобов'язання оплатити його
вартість.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України -
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Позивачем відповідно до умов договору
поставки від 31.05.2013р. здійснено
поставку товару вартістю 571 461,50 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, наданими в матеріали
справи.

Тому є вірним висновок місцевого
господарського суду, що відповідач в
порушення визначених додатками 1-6
договору строків не здійснив повного
розрахунку за товар, внаслідок чого
утворилась заборгованість у розмірі 156
461,50 грн., що підтверджується наданими в
матеріали справи доказами. Інших
доказів погашення відповідачем
заборгованості не надано.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Крім того, право
встановлювати інші види забезпечення
виконання зобов'язання передбачено ч.2
ст.546 ЦК України.

Сторони договору визначили у договорі
(п. 2.4, п.3.2, п.3.3) порядок визначення
вартості поставленого, але не
оплаченого товару в разі збільшення
курсу долара США до гривні на день
проведення розрахунків. Відповідно,
позивачем проведений перерахунок
вартості поставленого, але не
оплаченого товару, виходячи з того, що
згідно додатків: №1 від 31.05.2013 р., №2 від
31.05.2013 р.; №3 від 31.05.2013р.; №4 від 31.05.2013р.;
№5 від 31.05.2013р.; №6 від 31.05.2013р.; на
день їх укладення курс гривні по
відношенню до долара США на
міжбанківській валютній біржі
становив 8.2 грн. за 1 долар. Станом на
03.04.2014 р. міжбанківський курс гривні по
відношенню до долара США становив - 11,45
грн. за 1 дол. Тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо проведеної позивачем
дооцінки вартості неоплаченого товару
в розмірі 62 584,60 грн.

Вказана вимога є обґрунтованою та
правомірно задоволена місцевим
господарським судом у заявленому
розмірі.

Окрім того, частиною 2 ст.625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем проведено нарахування
інфляційних за період з 01.11.13р. по 03.04.14р.
у розмірі 6 232,86 грн.

Договором (п.7.7) сторонами збільшено
розмір процентів, передбачених ст.625 ЦК
України до 36 % річних. Тому позивачем
проведені нарахування 36% за період з
01.11.13р. по 03.04.14р. у розмірі 59488,63грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
дані нарахування проведені позивачем
правомірно, згідно чинного
законодавства, тому позовні вимоги в
цій частині обґрунтовано задоволені.

При цьому, колегія суддів відхиляє як
безпідставні твердження скаржника, що
суд не мав право одночасно обирати два
способи застосування та утримання
однієї і тієї ж штрафної санкції за
одне й те ж господарське
правопорушення передбачені в п. 7.1.1.
договору поставки №ЗР-159/1/13, оскільки
такий порядок його застосування не
передбачено а ні господарським
законодавством а ні положенням
договору.

Відповідно до ст.144 ГК України, майнові
права та майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.(ст.627 ЦК України). Зміст
договору згідно ч.1 ст.628 ЦК України
становлять (пункти), визначенні на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

З огляду на приписи ст.ст. 546, 549 ЦК
України - п. 7.1.1. договору поставки
№ЗР-159/1/13 сторони передбачили сплату
пені у розмірі подвійної облікової
ставки Національного Банку України від
суми боргу за кожен день прострочення,
а також додатково штраф 20% від суми
несплаченого боргу..

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що можливість одночасного
стягнення пені та штрафу за порушення
окремих видів господарських
зобов'язань передбачено частиною
другою статті 231 ГК України. В інших
випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не
суперечить статті 61 Конституції
України, оскільки згідно зі статтею 549
ЦК України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до статті 230 ГК
України - видами штрафних санкцій,
тобто не є окремими та самостійними
видами юридичної відповідальності. У
межах одного виду відповідальності
може застосовуватися різний набір
санкцій. (Судом враховуються висновки
Верховного Суду України у постанові
від 13 грудня 2011 року у справі №
06/5026/1052/2011).

На підставі викладеного колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення
нарахованої позивачем пені за період з
01.11.13р. по 03.04.14р. у розмірі 2 1482,01 грн. та
штрафу у розмірі 31 292,30 грн.

Відтак, доводи апелянта в цій частині
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому відхиляються
колегією суддів.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення господарського суду
Хмельницької області від 04.06.2014 року
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи
скаржника не обґрунтовані та не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариство з
обмеженою відповідальністю "Зелена
миля" № 25 від 23.06.14р. залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Хмельницької області від 04.06.2014 року у
справі № 924/489/14 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Коломис В.В.

Суддя
Огороднік К.М.