м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Комунального підприємства
"Агенція з питань регіонального
Житомирської обласної
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське медичне
про стягнення 40 972,18 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від позивача: Черниш О.М. - по дов.
№1-А від 11.08.2014р.
Від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українське медичне
об'єднання" про стягнення 40 492, 18 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.07.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 13.08.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Представник відповідача в судове
засідання не з"явився. Заяв, клопотань
на адресу суду не надходило.
Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.
З урахуванням неявки в судове
засідання представника відповідача,
суд вважає за доцільне розгляд справи
відкласти на 03.09.2014р.
В судовому засіданні 03.09.є2014р.
представником позивача подана заява,
відповідно до якої позивач здійснив
перерахунок пені та 3% річних.
Відповідно до даної заяви позивач
просить стягнути з відповідача 13 253 грн.
42 коп. основного боргу, 662 грн. 51 коп. -
пені, 571 грн. 16 коп. - 3% річних та 26 483 грн.
40 коп. неустойки на порушення строку
повернення майна з оренди. В частині
стягнення 0 грн. 60 коп. та 1 грн. 09 коп. - 3%
річних позивач відмовляється від
позову в цій частині та просить
припинити провадження.
Представник відповідача в судове
засідання 03.09.2014 не з'явився, письмовий
відзив на позов не подав, вимог суду
викладених в ухвалі про порушення
провадження у справі від 29.07.2014 та
ухвалі від 13.08.2014р. про відкладення
розгляду справи не виконав.
Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки ухала суду направлялась на
адресу відповідача, що визначена за
матеріалами справи.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду про порушення провадження у
справі від 21.01.2013 було надіслано
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу, що зазначена в
позовній заяві, а саме : м. Київ, вул.
М.Тимошенко, 2-3 гурт. яка згідно
матеріалів справи є місцезнаходженням
відповідача.

Стаття 64 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що у разі відсутності
сторін за адресою місцезнаходження, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців ухвала про порушення
провадження у справі вважається
врученою їм належним чином.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
№ 01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Слід також зазначити, що вищезгаданий
інформаційний лист відправляє до
пункту 4 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 02.06.2006
№ 01-8/1228 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005
році"(із змінами від 08.04.2008), в якому
зазначається, що примірники
повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Про поважні причини неявки в судові
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні 03.09.2014р.,
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Відповідно до Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" об'єктом оренди є нерухоме майно
(будівлі, споруди, приміщення) (п. 1 ст. 4
Закону) орендодавцями є органи,
уповноважені органами місцевого
самоврядування, управляти нерухомим
майном, яке перебуває у комунальній
власності (ст. 5 Закону).

01.10.2010 року між Комунального
підприємства "Агенція з питань
регіонального розвитку" Житомирської
обласної ради (надалі позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українське медичне
об'єднання" (надалі відповідач) було
укладено договір оренди нерухомого
майна №63.

Відповідно до умов договору
передається в оренду відповідачу
нежиле приміщення загальною площею 18,73
кв.м. в будинку №24/4 по вул.. Фещенка
-Чопівський в м. Житомир.

01.10.2010р. між сторонами по договору був
підписаний акт приймання - передачі
нерухомого майна, відповідно до якого
відповідач отримав в орендне
користування нежиле приміщення
загальною площею 18,73 кв.м. в будинку №24/4
по вул.. Фещенка -Чопівський в м.
Житомир. .

Відповідно до п. 8.1 договору №63 строк
дії договору встановлено з 01.10.2010 р. по
31.08.2013 року.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору за
користування об'єктом оренди Орендар
сплачує орендну плату в розмірі 60 грн. 1
кв.м., починаючи з дати підписання акта
приймання-передачі не пізніше 10 числа
наступного місяця. Останнім днем
сплати орендної плати є дата
підписання орендарем та орендодавцем
акта приймання-передачі при поверненні
об'єкта оренди позивачу.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено орендну плату за період з
грудня 2012 року по серпень 2013 року, в
зв'язку з чим у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 13 253,42 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" строки внесення
орендної плати визначаються у
договорі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України з наймача справляється
плата, за користування майном, розмір,
якої встановлюється договором оренди.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору за
користування об'єктом оренди Орендар
сплачує орендну плату в розмірі 60 грн. 1
кв.м., починаючи з дати підписання акта
приймання-передачі не пізніше 10 числа
наступного місяця. Останнім днем
сплати орендної плати є дата
підписання орендарем та орендодавцем
акта приймання-передачі при поверненні
об'єкта оренди позивачу.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу
України визначає, що плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Всупереч вищеназваному договірному
зобов'язанню відповідач не виконав
своїх обов'язків в частинні внесення
плати за оренду нежитлового приміщення
та витрат підприємства в результаті
чого виникла заборгованість за період
з грудня 2012 року по серпень 2013 року, в
зв'язку з чим у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 13 253,42 грн.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" однією із істотних умов договору
оренди та основним обов'язком орендаря
є сплата орендних платежів з
урахуванням індексу інфляції.

Статтею 18 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
визначається, що орендар зобов'язаний
вносити орендну плату своєчасно і у
повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається (ст. 525 Цивільного кодексу
України), якщо інше не встановлено
договором або законом.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості зі сплати орендної
плати за період з грудня 2012 року по
серпень 2013 року в розмірі 13 253,42 грн.
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, вимоги
позивача в частині стягнення основного
боргу є обґрунтованими та такими що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Позивачем заявлені вимоги про
стягнення з відповідача пені в сумі
663,11 грн. та 3% річних в розмірі 572,25 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що за
несвоєчасну сплату орендних платежів
відповідач сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем пені за порушення строків
оплати орендних платежів, суд
приходить до висновку, що з відповідача
підлягає стягненню на користь позивача
пені в сумі 662,51грн.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання; боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Отже передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням, процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утриманими
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та проценти річних входять
до складу грошового зобов'язання і не
ототожнюються із санкціями за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору, умовами статті 625
Цивільного кодексу України та Закону
України Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Перевіривши правильність нарахування
позивачем 3% річних, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог в частині стягнення 3% річних в
сумі 571,16 грн.

З урахуванням заяви позивача поро
відмову від позову частині стягнення 0
грн. 60 коп. та 1 грн. 09 коп. - 3% річних
провадження у справі в цій частині
підлягає припиненню.

В п. 8.1 договору №63 сторонами було
визначено строк дії договору
встановлено з 01.10.2010 р. по 31.08.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного
кодексу України визначено, що у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Згідно п. 2.3 договору приміщення
вважається повернутим з моменту
підписання сторонами акта приймання -
передачі.

Відповідач доказів повернення
приміщення позивачу не надав.

Згідно ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо наймач не
виконує обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Розмір такої неустойки встановлюється
у сумі подвійної плати за користування
річчю за період прострочення. Тобто при
розрахунку неустойки наймодавцеві
необхідно підрахувати вартість одного
дня користування річчю, помножити цю
суму на два та на кількість днів
прострочення повернення речі.

Таким чином, за умовою вказаної вище
правової норми позивач має право
стягнути з відповідача неустойку за
весь час безпідставного користування
приміщенням без обмеження будь - якими
строками, оскільки нормами ст. 785
Цивільного кодексу України
передбачено стягнення неустойки у
розмірі подвійної плати за
користування річчю за весь час
прострочення зобов'язання.

За таких обставин, з наведеного вище
вбачається, що відповідач в порушення
покладеного на нього законом та
Договором обов'язку, своє зобов'язання
щодо повернення орендованого
приміщення не виконав, в зв'язку з чим
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення неустойки за
період з 01.09.2013р. по 31.05.2014р. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в сумі 26 483,40
грн.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українстке медичне
об'єднання» (03151, м. Київ, пр..
Повітрофлотський, 54, офіс 701, код 36089110)
(03680, м. Київ, вулю. Якутська, 10, ) на користь Комунального
підприємства «Агенція з питань
регіонального розвитку» Житомирської
обласної ради (10014, м. Житомир, м-н ім.
С.П. Корольова, 12, код 32744337) 13 253 грн. 42
коп. основного боргу, 662 грн. 51 коп. -
пені, 571 грн. 16 коп. - 3% річних, 26 483 грн. 40
коп. - неустойки та 1 812 грн. 57 коп.
судового збору.

В іншій частині позову провадження у
справі припинити.

Після набрання рішенням в законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.09.2014р.

СуддяТрофименко Т.Ю.