ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2014 р.
Справа № 917/1232/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"Содружество" (вул. Дніпропетровська,
буд. 73, оф. 213, м. Дніпродзержинськ,
Дніпропетровська область, 51909; вул.
Гаванська, буд. 17-Б, м. Дніпропетровськ,
49127)

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(вул. Івана Приходька, буд. 141, м.
Кременчук, Полтавська область, 39621)

про стягнення 36341,88 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

Розглядається позовна заява про
стягнення 36341,88 грн., у тому числі 32260,43
грн. основного боргу за товар,
поставлений згідно договору поставки
№ 0574-СН від 28.11.2012р., 1482,69 грн. пені, 2330,95
грн. інфляційних, 267,81 грн. - 3% річних.

Позивач згідно ст. 22 ГПК України надав
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, в якій прохає стягнути з
відповідача 38476,75 грн., у тому числі 32260,43
грн. основного боргу за товар,
поставлений згідно договору поставки
№ 0574-СН від 28.11.2012р., 2935,69 грн. пені, 2816,61
грн. інфляційних, 464,02 грн. - 3% річних
(а.с.64).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних
вимог.

Заява про збільшення позовних вимог
була надіслана відповідачеві 26.08.2014р.
за рекомендованим листом № 286, що
підтверджується поштовим фіскальним
чеком від 26.08.2014р. та описом вкладення у
цінний лист від 28.08.2014р. (а.с.67).

Дана заява була одержана відповідачем
01.09.2014р. вранці, що підтверджується
витягом з офіційного сайту
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" щодо
відстеження пересилання поштових
відправлень, який містить інформацію
про отримання адресатом відповідного
поштового відправлення (а.с.71).

Отже, відповідач засвоєчасно
повідомлений про вимоги заяви про
збільшення позовних вимог.

Заява про збільшення розміру позовних
вимог приймається судом. Подальший
розгляд справи проводиться в межах
збільшених позовних вимог.

Розгляд даної справи неодноразово
відкладався на клопотання відповідача,
відповідач був присутній під час
дослідження обставин та доказів по
справі під час попередніх судових
засідань.

В зв'язку з закінченням строку
вирішення спору, відкладення розгляду
справи не є можливим, спір підлягає
вирішенню по суті.

Відповідач правом на подання відзиву
згідно ст. 59 ГПК України не скористався,
проте в судовому засіданні 29.07.2014р. усно
проти позову заперечує посилаючись на
відсутність у керівника повноважень на
вчинення дій щодо підпису позовних
заяв та довіреностей, оскільки у
виписці з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців стосовно керівника
позивача наявна відмітка про
відсутність повноважень (протокол від
29.07.2014р.; а.с.48).

Про час та місце розгляду справи
сторони повідомлені належним чином, що
підтверджується поштовими
повідомленнями від 25.06.2014р. про
вручення судової ухвали, розпискою
позивача та відповідача від 29.07.2014р.
(а.с.24-26, 50).

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 02.09.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"Содружество" (позивачем) та Публічним
акціонерним товариством
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(відповідачем) був укладений договір
поставки № 0574-СН від 28.11.2012р. (далі -
Договір; а.с.8-11).

За умовами даного договору:

- позивач як постачальник зобов'язався
поставити і передати у власність
відповідачеві (покупцю) товар, а
покупець зобов'язується прийняти цей
товар та своєчасно оплатити (п. 1.1
Договору).

- найменування, одиниця виміру,
загальна кількість товару, що підлягає
поставці за цим договором, ціна за
одиницю товару, асортимент,
номенклатура, визначаються
специфікаціями, що є додатками до цього
договору (п. 1.2 Договору).

- предмет поставки: круг ф 22 ст. 60С2А,
круг ф 40 ст. У8, круг ф 50 ст. У8, круг ф 56 ст.
3СП L=6000 ( п.1.4 Договору - специфікація №
1);

- строк дії цього договору закінчується
31.12.2013р. (п. 13.2 Договору);

- зміни у Договір можуть бути внесені
тільки за домовленістю сторін, яка
оформлюється додатковою угодою. Зміни
у Договір набирають чинності з моменту
належного оформлення сторонами
відповідної додаткової угоди (п.13.4, п.
13.5 Договору);

- додаткові угоди та додатки до
Договору є його невід'ємною частиною і
мають юридичну силу у разі, якщо вони
викладені у письмовій формі, підписані
сторонами та скріплені їх печатками (п.
14.7 Договору).

Договір підписаний позивачем з
відміткою про наявність протоколу
розбіжностей. Проте протокол
розбіжностей сторонами не був
погоджений, що підтверджує позивач
листом від 28.07.2014р. (а.с.46).

Позивач у позові посилається на те, що
він за вказаним Договором поставив
відповідачу товар на загальну суму
32260,43 грн. за видатковими накладними №
1591 від 18.02.2014р. та № 1592 від 18.02.2014р., в
яких є посилання на Договір № 0574-СН від
28.11.2012р.

Дослідивши ці накладні, суд встановив,
що вказаний у накладних предмет
поставки (круг 14 ст. 60С2А, круг ф 30 ст.
60С2А, круг 220 ст. 20, круг 30 ст. 60С2А, круг 20
ст. У8А, круг 110 ст. У8А з термічною
обробкою, круг 14 ст. 60С2А, круг 70 ст. 20Х,
круг 36 ст. У8А, круг 22 ст. 60С2А, круг 30 ст.
У8А, круг 150 ст. 18ХГТ) відрізняється виду
товару, узгодженого сторонами в п. 1.4
Договору.

В даному Договорі сторонами не
передбачено поставки ні кількості
вказаного в накладних товару, не
узгоджено його ціну.

Специфікації на узгодження
найменування, одиниці виміру,
кількості товару, що підлягає поставці
за цим договором, ціни за одиницю
товару, асортименту, номенклатури, як
це передбачено п. 1.2 Договору, між
сторонами не складалися.

Дія договору припинилася 31.12.2013р.,
спірна поставка відбулася 18.02.2014р.
Жодні дії, направлені на продовження
дії договору, сторонами не вчинялися,
додаткові угоди в порядку п. 13.4
Договору сторонами не укладалися.

Зазначення в накладних як умову
продажу договору № 0574-СН від 28.11.2012р.
само по собі не свідчить про зміну умов,
предмету та строку дії Договору,
оскільки дані накладні підтверджують
лише факт передачі товару та за своєю
суттю не є додатковими угодами про
зміну умов договору. За п. 14.7 Договору
додаткові угоди та додатки до Договору
є його невід'ємною частиною і мають
юридичну силу у разі, якщо вони
викладені у письмовій формі, підписані
сторонами та скріплені їх печатками.

Крім того, даний договір був підписаний
з відміткою про наявність
розбіжностей, які сторонами не були
погоджені.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 Господарського
кодексу України у разі якщо сторони не
досягли згоди з усіх істотних умов
господарського договору, такий договір
вважається неукладеним (таким, що не
відбувся). Якщо одна із сторін
здійснила фактичні дії щодо його
виконання, правові наслідки таких дій
визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку про те, що спірні поставки
товару відбувалися на підставі усної
угоди сторін, а не за Договором.

Як свідчать надані докази, позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 32260,50 грн. Зазначене
підтверджується двостороннє
підписаними видатковими накладними №
1591 від 18.02.2014р. на суму 31248,72 грн. та № 1592
від 18.02.2014р. на суму 1011,78 грн.
Повноваження представника відповідача
на одержання вказаного товару
підтверджені довіреністю № від
12.02.2014р. (а.с.14, 17, 16, 19).

На оплату вказаного товару позивач
виписав відповідачеві відповідні
рахунки-фактури № СФ-0018457/01 від 18.02.2014р.,
№ СФ-0002468/01 від 18.02.2014р. (а.с.15, 18).

Відповідач оплати за одержаний товар
не провів.

Позивач, з огляду на наявний залишок
попередньої оплати відповідача по
іншій поставці в розмірі 0,07 грн.,
прохає стягнути з відповідача 32260,43 грн.
вартості вказаного товару (а.с.7).

Відповідно до ч. 2 ст. 509, ст.11 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

За ст. 202 ЦК України правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203
ЦК України).

Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть
вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що
правочини між юридичними особами
належить вчиняти у письмовій формі.
Разом з тим, за ст. 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією з сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків.

Тобто, недодержання простої письмової
форми, якщо такий наслідок прямо не
передбачений законом, не тягне за собою
недійсність правочину, а лише
позбавляє сторони права у разі
виникнення спору посилатися для
підтвердження угоди на показання
свідків.

Надані в матеріали справи рахунки
позивача з зазначенням кількості, ціни
та загальної вартості товару,
двостороннє підписані накладні з
зазначенням кількості, ціни та
загальної вартості товару, видана
відповідачем довіреність своєму
представнику на одержання
матеріальних цінностей від позивача,
свідчать про те, що між сторонами в
даному випадку склалися
правовідносини з поставки товару.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені
строки (строк) другій стороні -
покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний
товар (товари) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договори
купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього, якщо договором не встановлено
інший строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві
повну ціну переданого товару.

Загальні положення частини другої
статті 530 ЦК України не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин
сторін, оскільки термін виконання
зобов'язання, що випливає з
правовідносин поставки
(купівлі-продажу), чітко встановлений
зазначеною спеціальною нормою права -
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до частини першої статті 222
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Отже, факт отримання товару
відповідачем і видаткові накладні,
надані позивачем на підтвердження
своїх вимог, є самостійними підставами
для виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар.

Строк виконання відповідачем
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України, тобто строк починається з
наступного дня після одержання товару.

В п. 1.7 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» роз'яснено, що
коли у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу.

Така ж правова позиція викладена у п.1
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
№ 01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права».

Наявність у відповідача зобов'язання
щодо проведення платежів за виконані
роботи випливає безпосередньо зі
змісту статті 692 ЦК України (якщо інше
не встановлено договором), а не
ставиться в залежність від звернення
до нього з окремою вимогою в порядку
частини другої статті 530 ЦК України.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної у
постанові від 28.11.2011р. № 3-127гс11 у справі
№ 43/308-10, обмеження заявників у праві на
судовий захист шляхом відмови у
задоволенні позову за відсутності
доказів попереднього їх звернення до
продавця з вимогами, оформленими в
інший спосіб, ніж позов (відмінними від
нього), фактично буде призводити до
порушення принципів верховенства
права, доступності судового захисту,
суперечити положенням частини другої
статті 124 Конституції України та
позиції Конституційного Суду України в
рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у
справі за конституційним зверненням
щодо офіційного тлумачення положень
частини другої статті 124 Конституції
України (справа про досудове
врегулювання спорів), згідно з якою
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур є правом, а не
обов'язком особи, яка потребує такого
захисту.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Заборгованість в сумі 32260,43 грн.
відповідач не сплатив, що підтверджено
довідками позивача 16.07.2014р., від 28.07.2014р.
(а.с. 34, 45).

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Доказів сплати боргу, доказів в
спростування вищевикладеного чи інших
заперечень по суті спору відповідач
суду не надав.

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення 32260,43 грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Стаття 611 ЦК
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За даною нормою позивачем нараховано
відповідачу 2816,61 грн. інфляційних за
квітень-липень 2014р. та 464,02 грн. - 3 %
річних за 05.03.2014р.-26.08.2014р. (а.с.66).

Після перевірки правильності
розрахунку судом встановлено, що за
визначені позивачем періоди сума 3%
річних становить 464,02 грн., а сума
інфляційних - 2806,66 грн. (а.с.72). Позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Вимоги щодо стягнення 9,95 грн.
інфляційних слід відхилити за їх
безпідставністю.

Також, на підставі п. 10.6 Договору
позивачем заявлено до стягнення 2935,69
грн. пені, нарахованої за період 05.03.2014р.
- 26.08.2014р. (а.с.64-66).

За ст. 547 ЦК України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. Правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі, якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Частиною першою ст. 548 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Стосовно спірних правовідносин
законом розмір штрафних санкцій не
встановлено, отже необхідною умовою їх
нарахування та стягнення є визначення
підстав сплати та розміру санкцій в
договорі, укладеному між сторонами.

Як було встановлено вище судом,
поставка спірного товару проводилася
не за договором, а на підставі усної
угоди сторін. Отже, виконання даного
зобов'язання не було забезпечено пенею,
тому у даному випадку відсутні
підставі для нарахування пені.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення 2935,69 грн. пені задоволенню не
підлягають.

Твердження відповідача про те, що даний
позов підписано неуповноваженою
особою, судом відхиляються, оскільки
позовна заява підписана представником
ТОВ "Торговий Дім "Содружество"
Кушнірчук Н. В., повноваження якої на
вчинення даних дій підтверджені
довіреністю ТОВ "Торговий Дім
"Содружество" від 02.01.2014р. № 1 (а.с.21). Дана
довіреність від імені позивача видана
та підписана директором ТОВ "Торговий
Дім "Содружество" Володенковим О. М.
Згідно спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців керівником
позивача є Володенков О. М. (а.с.28). За п.
9.9 Статуту ТОВ "Торговий Дім
"Содружество" директор Товариства має
право без довіреності діяти від імені
Товариства, репрезентувати його в усіх
установах, підприємствах і
організаціях, видавати довіреності
(а.с.60).

Отже, позов підписано повноважним
представником позовача, заперечення
відповідача є безпідставними та
відхиляються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
відповідача.

В разі добровільного виконання
рішення суду до відкриття виконавчого
провадження відповідач не позбавлений
права звернутися до суду з заявою про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню повністю або частково, на
підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

Вирішив:

1. Прийняти заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
Дім "Содружество" (від 26.08.2014р. № 1143) про
збільшення позовних вимог.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький
сталеливарний завод" (вул. Івана
Приходька, буд. 141, м. Кременчук,
Полтавська область, 39621;
ідентифікаційний код 05756783) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"Содружество" (вул. Дніпропетровська,
буд. 73, оф. 213, м. Дніпродзержинськ,
Дніпропетровська область, 51909; вул.
Гаванська, буд. 17-Б, м. Дніпропетровськ,
49127; ідентифікаційний код 34245231) 32260грн.
43 коп. основного боргу, 2806грн. 66 коп.
інфляційних, 464грн. 02 коп. річних, 1827грн.
00 коп. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

4. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано:
05.09.2014р.

Суддя
Безрук Т. М.