ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"27" серпня 2014 р.
Справа № 918/1025/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Марач В.В.
розглянувши справу за позовом
Рівненський прокурор з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері в інтересах держави в особі
Регіональне управління Фонду
державного майна України по
Рівненській області

до відповідача-1 Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача-2 Державного
підприємства "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України"

про визнання правочину недійсним,
зобов'язання вчинити дії

За участю представників сторін:

від позивача: представник Кириченко
О.В.

від відповідача1: представник ОСОБА_3

від відповідача2: представник Ковтун
О.Г.

від органу прокуратури : Шпинта С.М.

Статті 20,22 Господарського
процесуального кодексу України
сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20
ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Рівненський прокурор з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері (надалі прокурор) в інтересах
держави в особі Регіональне
управління Фонду державного майна
України по Рівненській області (надалі
позивач РВ ФДМУ) звернувся в
господарський суд Рівненської області
з позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (наділі підприємець,
відповідач-1) та Державного
підприємства "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України"
(надалі підприємство, відповідач-2) в
якому просить:

1. Визнати недійсним договір
оренди №48/к/12 від 22.05.2012 індивідуально
визначеного майна - приміщення
магазину площею 140,6 м.кв., що
знаходиться на балансі відокремленого
підрозділу «Клесівське
кар'єроуправління» Державного
підприємства «Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України» і
розташоване за адресою АДРЕСА_1;

2.Визнати недійсним договір оренди від
11.12.2002 року будинку, споруди (іншого
об'єкта нерухомості) - приміщення
магазину, що знаходиться на балансі
відокремленого підрозділу «Клесівське
кар'єроуправління» Державного
підприємства «Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України» і
розташоване за адресою АДРЕСА_1

3. Зобов'язати фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 повернути
майно приміщення магазину площею 140,6
м.кв., що знаходиться на балансі
відокремленого підрозділу «Клесівське
кар'єроуправління» Державного
підприємства «Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України»
розташоване за адресою АДРЕСА_1 за
актом приймання-передачі
балансоутримувачу - відокремленому
підрозділу «Клесівське
кар'єроуправління» Державного
підприємства «Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України».

Свої вимоги прокурор обгрунтовує тим,
що зазначені договори оренди від імені
орендодавця укладені особою з
перевищенням повноважень, без дозволу
органу управління майном, без
відповідної оцінки об"єкта оренди.

Представник фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 надав суду відзив на позов в
якому вимог позивача не визнає
посилається на те, що договір оренди
№48/к/12 від 22.05.20012 року є неукладеним,
так як сторони не досягли згоди
стосовно всіх його істотних умов і
майно за даним договором орендарю не
передавалося. Що стосується договору
оренди від 11.12.2002 року, то відповідач-1
зазначає, що останній є припиненим.
Вважає, що припинений договір не
зобов"язує сторін до будь-яких дій, не
може порушувати чиїсь права чи
охоронювані законом інтереси, а тому
питання про визнання його недійсним не
підлягає розгляду в суді. Просить в
позові відмовити.

Державне підприємство "Управління
промислових підприємств Державної
адміністрації залізничного транспорту
України" надало суду відзив на позов в
якому вимоги викладені в позовній
заяві підтримує та вважає, що вони
підлягають задоволенню.

Розглянувши документи і матеріали, які
подані учасниками судового процесу,
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, давши належну
оцінку доказам, які мають значення для
справи, господарський суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

При цьому господарський суд керувався
наступним.

11.12.2002 року між Клесівським гранітним
кар'єром Львівської залізниці, як
Орендодавцем та підприємцем ОСОБА_1, як
Орендарем був укладений договір оренди
від будинку, споруди (іншого об'єкта
нерухомості). Відповідно до умов даного
договору Орендодавець передає, а
Орендар бере в тимчасове володіння
приміщення магазину площею 140,6 м.кв., що
розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до розділу 4 Договору термін
оренди складає з 01.01.2003р. по 01.07.2003р.
Термін оренди може бути скорочений
лише за згодою сторін.

Відповідно до п.5.1 Договору оренди від
11.12.2002р. розмір орендної плати за весь
об'єкт, що орендується є безоплатним.

Від імені Клесівського гранітного
кар'єру договір оренди укладав
директор Юркевич Ігор Романович.

Згідно з свідоцтвом про право
власності від 10.12.2002р., виданим
Рівненським обласним БТІ на підставі
рішення виконкому Клесівської
селищної ради від 20.11.2002р. № 133, будівля
магазину, розташована по АДРЕСА_1, на
момент укладення договору оренди від
11.12.2002 року належала Міністерству
транспорту України (Львівська
залізниця) /а.с.32/ на праві державної
власності

Балансоутримувачем будівлі магазину,
розташованої по АДРЕСА_1 на момент
укладення договору оренди від 11.12.2002р.
являвся відособлений структурний
підрозділ Львівської залізниці
Клесівський гранітний кар'єр .

Згідно п.1.1 Положення про відособлений
структурний підрозділ Львівської
залізниці Клесівський гранітний кар'єр
від 04.07.2000 року (надалі Положення):
"Клесівський гранітний кар'єр (надалі
Гранкар"єр) Львівської залізниці
заснований на загальнодержавній
власності, відноситься до сфери
управління Міністерства транспорту
України і входить до складу Львівської
державної залізниці на правах
відособленого структурного
підрозділу". Відповідно до п.1.2
Положення Гранкар"єр є відособленим
структурним підрозділом Залізниці у
складі Залізниці без права юридичної
особи. Пунктом 1.6 Положення
встановлено, що Гранкар"єр діє на
підставі довіреності начальника
залізниці.

Відповідно до п.3.2 Положення Майно
гранкар"єру є державною власністю і
закріплюється за ним на праві
оперативного управління.

Відповідно до п.3.7 Положення Гранкар"єр
має право здавати майно в оренду, а
також списувати його з балансу
відповідно до чинного законодавства.

Однак відповідно до п.5.4.2 та п.5.4.4.
Положення укладати договори та діяти
від імені Залізниці директор
Гранкар"єра вправі тільки на підставі
довіреності начальника Залізниці.

Вироком Сарненського районного суду
Рівненської області від 02.03.2007 у справі
№1-44 2007 р. було встановлено, що директор
Клесівського гранітного кар'єру
Львівської залізниці Юркевич І.Р. при
укладенні договору оренди будівлі від
11.12.2002 з підприємцем ОСОБА_1 діяв без
довіреності від Львівської залізниці,
а відтак перевищив службові
повноваження.

Відповідно до ст.35 ГПК України вирок
суду в кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для господарського суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Таким чином Вирок Сарненського
районного суду Рівненської області від
02.03.2007 у справі №1-44 2007 р. приймається
господарським судом, як належний і
допустимий доказ, який має значення для
справи.

Відтак господарським судом
встановлено, що договір оренди будівлі
від 11.12.2002 року від імені Орендодавця
укладено особою без відповідних на те
повноважень.

В момент укладення договору оренди від
11.12.2002 року діяли нормативно-правові
акти, норми яких повинні бути
обов'язково прийняті сторонами як
істотні умови цих договорів. Такими
нормативно-правовими актами є:

Закон України «Про оренду державного
та комунального майна» від 10.04.1992 року;

Постанова Кабінету Міністрів України
від 04.10.1995 року №786 «Про Методику
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу» .

Без дотримання сторонами вимог цих
нормативно-правових актів, підписані
сторонами договори оренди майна,
заснованого на державній або
комунальній власності, не можуть
вважатись законними.

Зокрема:

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна», Орендодавцями є: підприємства,
установи та організації - щодо
нерухомого майна, загальна площа якого
не перевищує 200 квадратних метрів на
одне підприємство, установу,
організацію, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна.

ВСП «Клесівський гранітний кар'єр» в
момент укладення договору оренди не
мав статусу юридичної особи, не був
підприємством, установою чи
організацією, а являвся лише
відокремленим структурним підрозділом
підприємства, а значить не мав
відповідної цивільної дієздатності
(правосуб'єктності).

Це означає, що укладати договори оренди
будівлі мали право ДТГО «Львівська
залізниця» та Державне підприємство
«Управління промислових підприємств
Державної адміністрації залізничного
транспорту України». Відокремлені
структурні підрозділи самостійно
здавати в оренду нерухоме майно права
не мали.

Більше того, в преамбулі Договору
оренди будинку, споруди (іншого об'єкта
нерухомості) від 11.12.2002 зазначено, що
орендодавець - директор Клесівського
гранітного кар'єру Львівської
залізниці Юркевич Ігор Романович діє
на підставі Статуту. Проте, це не
відповідає дійсності, так як він на
момент укладення договору діяв
виключно на підставі Положення про
відособлений структурний підрозділ
Львівської залізниці Клесівський
гранітний кар'єр від 04.07.2000 року.

Відповідно до ст.63 Цивільного
кодексу Української РСР від 18.07.1963 року,
який діяв на момент укладення договору
оренди від 11.12.2002 року, угода, укладена
від імені другої особи особою, не
уповноваженою на укладення угоди або з
перевищенням повноважень, створює,
змінює і припиняє цивільні права і
обов'язки для особи, яку представляють,
лише в разі дальшого схвалення угоди
цією особою.

Наступне схвалення угоди особою, яку
представляють, робить угоду дійсною з
моменту її укладення.

Однак ні Міністерство транспорту
України, ні ДТГО «Львівська залізниця»,
ні Державне підприємство «Управління
промислових підприємств Державної
адміністрації залізничного транспорту
України» не здійснювало дій, які би
свідчили про схвалення ними
оспорюваного Договору оренди будинку,
споруди (іншого об'єкта нерухомості)
від 11.12.2002року.

Відповідно до статті 48 Цивільного
кодексу Української РСР від 18.07.1963 року,
який діяв на момент укладення договору
оренди від 11.12.2002 року, недійсною є та
угода, що не відповідає вимогам закону.

Таким чином, з огляду на вищенаведене,
господарський суд приходить до
висновку, що Договір оренди будинку,
споруди (іншого об'єкта нерухомості)
від 11.12.2002 року, укладений між
Клесівським гранітним кар'єром
Львівської залізниці, як Орендодавцем
та підприємцем ОСОБА_1, як Орендарем, є
недійсним, так як не відповідає вимогам
закону, який діяв на момент його
укладення.

Що стосується вимог про визнання
недійсним договору оренди №48/к/12 від
22.05.2012 р. індивідуально визначеного
(нерухомого або іншого) майна, що
належить до державної власності, то
останні не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Статтею 793 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) укладається у
письмовій формі. Договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на три роки і
більше підлягає нотаріальному
посвідченню.

Договір оренди №48/к/12 від 22.05.2012
року укладено строком на три роки (п.10),
а відтак останній підлягав
нотаріальному посвідченню.

Однак всупереч наведеним нормам
закону сторони Договір оренди №48/к/12
від 22.05.2012 року нотаріально не
посвідчили.

Відповідно до статті 220
Цивільного кодексу України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно ж до ст.215 ЦКУ
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до статті 48
Цивільного кодексу Української РСР від
18.07.1963 року, який діяв на момент
укладення договору оренди від 11.12.2002
року по недійсній угоді кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом. Така ж
норма передбачена і статтею 216
Цивільного кодексу України від 16.01.2003
року.

Господарським судом встановлено,
що після укладення договору оренди
будинку, споруди (іншого об'єкта
нерухомості) від 11.12.2002 року
приміщенням магазину площею 140,6 м.кв.,
що розташоване за адресою АДРЕСА_1
користувалася саме підприємець ОСОБА_1.

Вищезазначене підтверджується
Рішенням Клесівської селищної ради від
16.12.2003 року №225, яким надано дозвіл
підприємцю ОСОБА_1 на відкриття
кафе-бару "ІНФОРМАЦІЯ_1" в АДРЕСА_1.,
листом Клесівської селищної ради від
30.01.2014 року №02/16-62, яким остання
повідомляє Рівненську прокуратуру з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері про те, що в
приміщенні магазину в АДРЕСА_1 здійснює
торгівельну діяльність підприємець
ОСОБА_1 з 2002 року по даний час. Крім того
факт користування підприємцем ОСОБА_1
приміщенням магазину площею 140,6 м.кв.,
що розташоване за адресою АДРЕСА_1 на
підставі договору оренди від 11.12.2002
року підтверджується у відзиві на
позов, наданому суду представником
ОСОБА_1 та підтриманим останньою (а.с.
112-114) та у листі ФОП ОСОБА_1 до
Клесівського кар"єроуправління (а.с. 115)
з пропозицією про призначення комісії
для передачі майна. Також
вищезазначене підтверджується
рішенням господарського суду
рівненської області від 15.03.2011 року у
справі №12/213 за позовом Державного
підприємства "Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України"до ФОП
ОСОБА_1 про стягнення орендної плати на
підставі договору оренди будинку,
споруди (іншого об'єкта нерухомості)
від 11.12.2002 року та Вироком Сарненського
районного суду Рівненської області від
02.03.2007 у справі №1-44 2007.

Враховуючи те, що договір оренди
будинку, споруди (іншого об'єкта
нерухомості) від 11.12.2002 року та договір
оренди №48/к/12 від 22.05.2012 р.
індивідуально визначеного (нерухомого
або іншого) майна, що належить до
державної власності є недійсними, то,
відповідно, на підставі ст.48 ЦК
Української РСР та ст.216 ЦК України,
фізична особа ОСОБА_1 зобов"язана
повернути балансоутримувачу -
відокремленому підрозділу
Клесівському кар"єроуправлінню
Державного підприємства "Управління
промислових підприємств Державної
адміністрації залізничного транспорту
України" приміщення магазину площею 140,6
м.кв., що розташоване за адресою
АДРЕСА_1.

На підставі статті 49
Господарського кодексу України на
сторони покладаюьтся судові витрати
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги
прокурора задоволені частково в
частині визнання недійсним правочину
та повернення майна, то відповідно з
даних вимог підлягає стягненню з
відповідачів судовий збір.

Відповідно до статті 4 Закону
України "Про судовий збір" ставки
судового збору встановлюються у таких
розмірах: за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру 2 відсотки ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат,
з позовної заяви не майнового
характеру 1 розмір мінімальної
заробітної плати.

Мінімальна заробітна плата
станом на 01.01.2014р. складає 1218 грн.

Вартість майна, яке підлягає
поверненню відповідачем-1
відокремленому підрозділу
Клесівському кар"єроуправлінню станом
на 01.11.213 р. становить 43699,95 грн..(а.с.41)

Таким чином з відповідачем
підлягає стягненню до Державного
бюджету України судовий збір в розмірі
1218 грн. з позовної вимоги немайнового
характеру (визнання недійсним
правочину) та 1827 грн. з вимоги майнового
характеру (повернення майна). Всього
підлягає до стягнення судовий збір в
розмірі 3045 грн..

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Рівненського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері в інтересах держави
в особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області задоволити
частково.

2.Визнати недійсним договір оренди
будинку, споруди (іншого об'єкта
нерухомості) від 11.12.2002 року, укладений
між Клесівським гранітним кар'єром
Львівської залізниці та фізичною
особою- підприємцем ОСОБА_1.

3. Зобов'язати фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 повернути майно приміщення
магазину площею 140,6 м.кв., що
знаходиться на балансі відокремленого
підрозділу «Клесівське
кар'єроуправління» Державного
підприємства «Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України»
розташоване за адресою АДРЕСА_1 за
актом приймання-передачі
балансоутримувачу - відокремленому
підрозділу «Клесівське
кар'єроуправління» Державного
підприємства «Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України».

4. Відмовити в задоволенні позову про
визнання недійсним договору оренди
№48/к/12 від 22.05.2012 індивідуально
визначеного (нерухомого або іншого)
майна, що належить до державної
власності, укладеного між Державним
підприємством «Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України» та
фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1.

5. Стягнути з фізичної особи- підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, і.н. НОМЕР_1) в дохід
Державного бюджету України 1522.50 грн.
судового збору.

6. Стягнути з Державного підприємства
«Управління промислових підприємств
Державної адміністрації залізничного
транспорту України» (03038, м.Київ,
вул.Федорова, 32, ) в дохід
Державного бюджету України 1522.50 грн.
судового збору.

7. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Суддя
Марач В.В.

підписано "01" вересня 2014 р.