ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року Справа № 910/18373/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М.
(доповідач у справі),суддів:Ємельянова
А.С., Прокопанич Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Мостобуд"на
рішення та постановугосподарського
суду міста Києва від 15.04.2014 р.
Київського апеляційного
господарського суду від 08.07.2014 р.у
справі№ 910/18373/13 господарського суду
міста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства
"Мостобуд"доПублічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк
Аваль"треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача1. Товариство з
обмеженою відповідальністю "Тувал"; 2.
Публічне акціонерне товариство
"Будівельне управління № 813"; 3. Служба
автомобільних доріг у Херсонській
області Державної служби
автомобільних доріг
Українипровизнання відсутнім права,за
позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору
Публічного акціонерного товариства
"Будівельне управління № 813"до1.
Публічного акціонерного товариства
"Мостобуд"; 2. Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк
Аваль"провизнання недійсними
договорів,за участю представників: від
ПАТ "Мостобуд" Мустіпан О.О.від ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" Сандрович
Л.В.від ТОВ "Тувал"не з'явивсявід ПАТ
"Будівельне управління № 813" не
з'явивсявід Служби автомобільних доріг
у Херсонській області Державної
служби автомобільних доріг України не
з'явився

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Мостобуд" (далі - ПАТ
"Мостобуд") звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"
(далі - ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль") про визнання відсутнім у
відповідача права вимоги до позивача
за генеральною кредитною угодою №
010/02-01/060 від 22.03.2006 р. та кредитним
договором № 010/42/260 від 14.04.2010 р.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору -
Публічне акціонерне товариство
"Будівельне управління № 813" (далі - ПАТ
"Будівельне управління № 813"),
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до ПАТ "Мостобуд"
та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про:

- визнання недійсними положень
договору про відступлення права вимоги
від 30.10.2013 р., укладеного між ПАТ
"Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль", в частині, що стосується уступки
ПАТ "Мостобуд" на користь ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" права вимоги
погашення заборгованості ПАТ
"Будівельне управління № 813" за
договорами субпідряду від 21.06.2006 р. № 129
(МД/2-2/17), № 150 (МД/2-2/14), № 130 (МД/2-2/16), № 132
(МД/2-2/28), № 133 (МД/2-2/20), № 137 (МД/2-2/24), № 139
(МД/2-2/26), № 141 (МД/2-2/5), № 142 (МД/2-2/6), № 143
(МД/2-2/7), № 144 (МД/2-2/8), № 145 (МД/2-2/9),
№ 153 (МД/2-2/3), № 152 (МД/2-2/2), укладеними
між ПАТ "Будівельне управління № 813" та
ПАТ "Мостобуд";

- визнання недійсними положень
договору застави майнових прав
№ 12/42/124 від 30.09.2009 р., укладеного між
ПАТ "Мостобуд" та ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", в частині, що
стосується передачі в заставу майнових
прав за договорами субпідряду від
21.06.2006 р. № 129 (МД/2-2/17), № 150 (МД/2-2/14), № 130
(МД/2-2/16), № 132 (МД/2-2/28), № 133 (МД/2-2/20), № 137
(МД/2-2/24), № 139 (МД/2-2/26), № 141 (МД/2-2/5), № 142
(МД/2-2/6), № 143 (МД/2-2/7), № 144 (МД/2-2/8),
№ 145 (МД/2-2/9), № 153 (МД/2-2/3), № 152
(МД/2-2/2), укладеними між ПАТ "Будівельне
управління № 813" та ПАТ "Мостобуд";

- визнання за ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" права вимоги до ПАТ
"Мостобуд" за генеральною кредитною
угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 р. та
кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010
р.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 15.04.2014 р. у справі №
910/18373/13 (суддя Шкурдова Л.М. - головуючий,
Полякова К.В., Сташків Р.Б.) у
задоволенні позову ПАТ "Мостобуд"
відмовлено. Позов ПАТ
"Будівельне управління № 813" задоволено
частково. Визнано недійсними положення
договору про відступлення права вимоги
від 30.09.2009 р., укладеного між ПАТ
"Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль", в частині, що стосується уступки
ПАТ "Мостобуд" на користь ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" права вимоги
погашення заборгованості ПАТ
"Будівельне управління № 813" за
договорами субпідряду від 21.06.2006 р. № 129
(МД/2-2/17), № 150 (МД/2-2/14), № 130 (МД/2-2/16), № 132
(МД/2-2/28), № 133 (МД/2-2/20), № 137 (МД/2-2/24), № 139
(МД/2-2/26), № 141 (МД/2-2/5), № 142 (МД/2-2/6), № 143
(МД/2-2/7), № 144 (МД/2-2/8), № 145 (МД/2-2/9), № 153
(МД/2-2/3), № 152 (МД/2-2/2),
укладеними між ПАТ "Будівельне
управління № 813" та ПАТ "Мостобуд".
Визнано недійсними положення договору
застави майнових прав № 12/42/124 від 30.09.2009
р., укладеного між ПАТ "Мостобуд" та
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в
частині, що стосується передачі в
заставу майнових прав за договорами
субпідряду від 21.06.2006 р. № 129 (МД/2-2/17), №
150 (МД/2-2/14), № 130 (МД/2-2/16), № 132 (МД/2-2/28), № 133
(МД/2-2/20), № 137 від 21.06.2006р. (МД/2-2/24), № 139
від 21.06.2006р. (МД/2-2/26), № 141 (МД/2-2/5), № 142
(МД/2-2/6), № 143 (МД/2-2/7), № 144 (МД/2-2/8), № 145
(МД/2-2/9), № 153 (МД/2-2/3), № 152 (МД/2-2/2),
укладеними між ПАТ
"Будівельне управління № 813" та ПАТ
"Мостобуд". У задоволенні решти позову
ПАТ "Будівельне управління № 813"
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 08.07.2014 р.
(колегія суддів у складі: Сухового В.Г. -
головуючого, Жук Г.А., Мальченко А.О.)
рішення господарського суду міста
Києва від 15.04.2014 р. у справі № 910/18373/13
залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду міста Києва від
15.04.2014 р. та постановою Київського
апеляційного господарського суду від
08.07.2014 р. у справі № 910/18373/13, ПАТ
"Мостобуд" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, у якій просить суд
скасувати оскаржувані судові акти про
відмову у задоволенні позову
ПАТ "Мостобуд" та в частині
задоволення позову ПАТ "Будівельне
управління № 813" і передати справу на
новий розгляд до господарського суду
міста Києва.

В обґрунтування своїх вимог скаржник
посилається на те, що оскаржувані
рішення та постанова прийняті з
порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 20.08.2014 р. колегією суддів у
складі: Демидової А.М. - головуючого
(доповідач у справі), Воліка І.М.,
Ємельянова А.С. прийнято зазначену
касаційну скаргу ПАТ
"Мостобуд" до касаційного провадження
та призначено її розгляд у судовому
засіданні на 09.09.2014 р. о 10 год. 50 хв.

Розпорядженням секретаря першої
судової палати від 02.09.2014 р. № 02-05/388 для
розгляду справи № 910/18373/13 сформовано
колегію суддів у наступному складі:
головуючий суддя - Демидова А.М.
(доповідач), судді: Ємельянов А.С.,
Прокопанич Г.К.

Учасники судового процесу, згідно з
приписами ст. 1114 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), були належним чином
повідомлені про день, час і місце
розгляду касаційної скарги, однак
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Тувал" (далі - ТОВ
"Тувал"), ПАТ "Будівельне управління №
813" та Служба автомобільних доріг у
Херсонській області Державної служби
автомобільних доріг України не
скористалися передбаченим законом
правом на участь у розгляді справи
касаційною інстанцією.

Заслухавши представників ПАТ
"Мостобуд" та ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль", розглянувши матеріали справи,
оцінивши доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи із наступного.

Як встановили господарські суди
попередніх інстанцій, 22.03.2006 р. між
Акціонерним поштово-пенсійним банком
"Аваль", правонаступником якого є ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" (Кредитор), та
Відкритим акціонерним товариством
"Мостобуд", правонаступником якого є
ПАТ "Мостобуд" (Позичальник), було
укладено генеральну кредитну угоду №
010/02-01/060 (далі - Генеральна кредитна
угода), за умовами якої Кредитор
зобов'язався надавати Позичальнику
кредитні кошти в порядку і на умовах,
визначених в Угоді та кредитних
договорах, що будуть укладені в її
рамках.

30.09.2009 р. між позивачем за первісним
позовом та відповідачем за первісним
позовом укладено договір застави
майнових прав № 12/42/124 (далі - Договір
застави майнових прав).

За умовами Договору застави майнових
прав (п. 1.2) позивач, в забезпечення
виконання зобов'язань, що витікають з
Генеральної кредитної угоди та
додаткових угод до неї, передав у
заставу відповідачу майнові права за
договорами, що визначені в додатку № 1
до Договору, які належать йому на час
укладання цього Договору, та в яких він
виступає кредитором, а саме за:

- договором підряду № МД/18-6 від 12.06.2008 р.,
укладеним між позивачем та Службою
автомобільних доріг у
Дніпропетровський області;

- договором субпідряду № 150 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/14), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 129 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/17), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 130 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/16), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 132 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/28), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 133 від 21.06.2006 р.
(МД/2- 2/20), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 137 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/24), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 139 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/26), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 141 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/5), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 142 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/6), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 143 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/7), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 144 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/8), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 145 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/9), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 153 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/3), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 152 від 21.06.2006 р.
(МД/2-2/2), укладеним між позивачем та ВАТ
"Будівельне управління № 813";

- договором субпідряду № 32/1 від 21.06.2009
р., укладеним між позивачем та ДП
"Луганський облавтодор";

- договором підряду № 38/2007 від 27.11.2007 р.
(МД/16-123), укладеним між позивачем та ВАТ
"Трест "Донбасшляхбуд";

- договором субпідряду № 3 від травня 2009
року, укладеним між позивачем та ДП
"Черкаський облавтодор" ВАТ ДАК
"Автомобільні дороги України";

- договором № 1/29 підряду на монтаж
балок прогону від 29.04.2009 р., укладеним
між позивачем та ТОВ "Тувал";

- договором підряду № 2-02/07 від 30.11.2007 р.
(МД/16-145), укладеним між позивачем та
Службою автомобільних доріг у
Херсонській області Державної служби
автомобільних доріг України;

- договором № 22/08-1 від 22.08.2007 р. (МД/16-120),
укладеним між позивачем та ВАТ
"Броварське шляхово-будівельне
управління № 50";

- договором підряду № 93 від 25.07.2007 р.
(МД/15-94), укладеним між позивачем та
Службою автомобільних доріг у
Рівненській області;

- контрактом субпідряду № 218 від 22.09.2006
р. (МД/4-34), укладеним між позивачем та
ТОВ "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ";

- договором підряду № МД/10-1 від 09.11.2006 р.,
укладеним між позивачем та ТОВ "Шляхове
будівництво "АЛЬТКОМ";

- договором підряду № МД/10-4 від 09.11.2006 р.,
укладеним між позивачем та ТОВ "Шляхове
будівництво "АЛЬТКОМ";

- договором підряду № МД/10-6 від 09.11.2006 р.,
укладеним між позивачем та ТОВ "Шляхове
будівництво "АЛЬТКОМ";

- договором підряду № МД/10-5 від 09.11.2006 р.,
укладеним між позивачем та ТОВ "Шляхове
будівництво "АЛЬТКОМ";

- договором субпідряду № 4 від 25.01.2006 р.,
укладеним між позивачем та КП "Підрядне
Спеціалізоване Шляхове
Ремонтно-будівельне управління".

Сукупна ціна (сума) перерахованих
договорів становить
347 852 721,97 грн.

05.04.2011 р. сторони уклали додаткову угоду
№ 12/42/124-1 до Договору застави майнових
прав, якою виклали п. 1.1 Договору у
редакції, відповідно до якої цей
Договір забезпечує вимоги
Заставодержателя, що витікають з
Генеральної кредитної угоди, а також
додаткових угод до неї, що можуть бути
укладені в подальшому (надалі -
Кредитний договір), за умовами якого
Заставодавець зобов'язується перед
Заставодержателем повернути кредит у
розмірі 70 000 000,00 грн., сплатити проценти
за його користування, комісійну
винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в
розмірі та у випадках, передбачених
Кредитним договором, а також виконати
інші умови Кредитного договору та
відшкодувати Заставодержателю всі
можливі збитки, понесені ним внаслідок
невиконання чи неналежного виконання
умов Кредитного договору в термін до
27.02.2012 р.

Згідно з п. 4.1 Договору застави майнових
прав звернення стягнення на предмет
застави за цим Договором відповідно до
ст. 51 Закону України "Про заставу"
здійснюється шляхом повної або
часткової уступки Заставодержателю
заставленого права в сумі, що повністю
задовольняє вимоги Заставодержателя,
забезпечені заставою. З цією метою при
укладанні цього Договору між сторонами
додатково укладається договір про
уступку вимоги з відкладальною умовою
(ст. 212 ЦК України), який набуває
чинності у випадку звернення стягнення
на предмет застави за цим договором.

30.09.2009 р. між позивачем за первісним
позовом та відповідачем за первісним
позовом укладено договір про
відступлення права вимоги (далі -
Договір про відступлення права вимоги),
за умовами якого позивач (Первісний
кредитор) уступив відповідачу (Новий
кредитор) право вимоги за 28-ми
договорами підряду та субпідряду,
вказане в п. 1 Договору, в погашення
заборгованості Первісного кредитора
перед Новим кредитором за генеральною
кредитною угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 р.,
включаючи погашення основної суми
заборгованості за кредитами,
нараховані проценти за користування
кредитами, комісії та неустойку.

Відповідно до п. 8 Договору про
відступлення права вимоги, Договір
укладено під відкладальною умовою і
зобов'язання сторін за цим Договором
виникають у випадку звернення
стягнення Новим кредитором, як
заставодержателем, на предмет застави
згідно з Договором застави майнових
прав. Таке звернення стягнення на
предмет застави здійснюється Новим
кредитором, як заставодержателем,
шляхом направлення Первісному
кредитору, який виступає
заставодавцем, письмової вимоги про
погашення заборгованості.

14.04.2010 р. між ПАТ "Мостобуд" та ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" в рамках
Генеральної кредитної угоди укладено
кредитний договір №
010/42/260, за умовами якого відповідач
зобов'язався надати позивачу кредит у
формі відновлювальної кредитної лінії
з лімітом 70 000 000,00 грн., а позивач -
отримати кредит, використати його за
цільовим призначенням, повернути суму
кредиту, сплатити проценти за
користування кредитом та комісії.

26.07.2012 р. на адресу ПАТ "Мостобуд"
надійшла вимога ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" від 16.07.2012 р. №
140-0-0-00/8/551 про усунення порушення
зобов'язань за генеральною кредитною
угодою № 010/02-01/060 від 22.03.2006 р.,
кредитним договором № 010/42/260 від 14.04.2010
р. та повернення заборгованості у сумі
93 450 462,80 грн.

У вказаній вимозі Банк вказав, що ПАТ
"Мостобуд" належним чином не виконало
взяті на себе зобов'язання за
Генеральною кредитною угодою та
Кредитним договором та не повернуло
Банку кредитні кошти, що призвело до
порушень п.п. 1.1, 3.3, 6.1, 7.1, 7.2 Генерального
кредитного договору, п.п. 2.2, 6.1, 6.2, 8.2.8,
10.1, 10.4 та порушення боржником строків
виконання грошових зобов'язань більше,
ніж на 30 календарних днів, внаслідок
чого станом на 04.07.2012 р. виникла
заборгованість перед Банком у сумі 93 450
462,80 грн., у тому числі: за тілом кредиту -
69 998 140,00 грн., за відсотками -
18 153 889,91 грн., за пенею - 5 298
432,89 грн. Також, у вимозі Банк вказав, що
погашення заборгованості має бути
здійснене шляхом перерахування
належних до сплати сум згідно з
Кредитним договором у тридцятиденний
строк з дня направлення цієї вимоги, та
попередив про можливий спосіб
звернення стягнення на предмет іпотеки
(застави) шляхом: вчинення виконавчого
напису нотаріуса: шляхом продажу
Банком предмета іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому ст. 38 Закону України "Про
іпотеку"; згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя;
або звернути стягнення на предмет
іпотеки (застави) в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ "Мостобуд" про визнання
відсутнім у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
права вимоги до позивача за
Генеральною кредитною угодою та
Кредитним договором, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
відповідно до положень Закону України
"Про заставу" та умов Договору застави
майнових прав Заставодержатель (Банк)
має право, а не обов'язок на задоволення
своїх вимог (звернення стягнення) за
рахунок предмета застави, і
Заставодавець сам визначає предмет
застави, за рахунок якого здійснюється
першочергове задоволення вимог,
зберігаючи право звернення на інший
предмет застави. Також, суди зазначили,
що визначення заставодавцем предмету
застави, за рахунок якого кредитор має
задовольняти вимоги за зобов'язанням,
не передбачено чинним законодавством
України та є неприпустимим.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначив, що вимога Банку від 16.07.2012 р. №
140-0-0-00/8/551 не містить посилань щодо
звернення стягнення на предмет застави
за договором відступлення майнових
прав та за договором про відступлення
вимоги.

Також, при вирішенні спору
господарськими судами враховано
надане ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
письмове підтвердження, що Банк не
здійснює звернення стягнення
заборгованості за Генеральною
кредитною угодою за рахунок предмета
застави згідно з Договором застави
майнових прав та Договором про
відступлення права вимоги. Погашення
існуючої заборгованості здійснюється
за рахунок майна, переданого у
заставу/іпотеку ПАТ "Мостобуд"
відповідно до: договору про заставу №
010/02-01/060 від 22.03.2006 р., договору застави №
010/02-01/03/225 від 19.07.2006 р., договору про
заставу № 010/02-01/03/226 від
19.07.2006 р., договору застави основних
засобів № 010/14/03/422 від 25.03.2008
р., договору застави основних засобів
№ 010/14/03/362 від 29.01.2008 р., договору
застави основних засобів
№ 010/14/03/361 від 29.01.2008 р., договору застави
основних засобів №
010/14/03/166 від 18.07.2007 р., договору іпотеки
від 23.05.2006 р., договору іпотеки від 05.03.2007
р., договору іпотеки від 30.08.2006 р.,
договору іпотеки від 30.08.2006 р., у зв'язку
з чим ухвалою господарського суду
міста Києва від 22.05.2013 р. порушено
провадження у справі № 910/9368/13 за
позовом Банку до боржника про
звернення стягнення на майно.

З урахуванням викладеного, суди
попередніх інстанцій відхилили доводи
ПАТ "Мостобуд" про те, що
вимогу Банку про погашення
заборгованості за Кредитним договором
слід розглядати як звернення стягнення
на предмет застави, оскільки це буде
звужувати права кредитора, надані йому
законом.

За таких обставин, місцевий
господарський суд, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог ПАТ
"Мостобуд".

Розглядаючи позовні вимоги третьої
особи з самостійними вимогами -
ПАТ "Будівельне управління № 813" про
визнання недійсними положень Договору
застави майнових прав у частині, що
стосується передачі майнових прав, та
Договору про відступлення права вимоги
в частині, що стосується уступки
відповідачем-1 на користь відповідача-2
права вимоги погашення заборгованості
ПАТ "Будівельне управління № 813" за
договорами субпідряду від 21.06.2006 р. № 129
(МД/2-2/17), № 150 (МД/2-2/14), № 130 (МД/2-2/16),
№ 132 (МД/2-2/28), № 133 (МД/2-2/20), № 137 (МД/2-2/24), №
139 (МД/2-2/26), № 141 (МД/2-2/5), № 142 (МД/2-2/6), № 143
(МД/2-2/7), № 144 (МД/2-2/8), № 145 (МД/2-2/9),
№ 153 (МД/2-2/3), № 152 (МД/2-2/2), суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що положення Договору застави майнових
прав та Договору про відступлення
права вимоги в частині, що стосується
передачі в заставу майнових прав за
вказаними договорами субпідряду,
стороною у яких є третя особа з
самостійними вимогами, суперечать
положенням ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) та п. 20.6
договорів субпідряду, а тому
підлягають визнанню недійсними.

Щодо вимоги третьої особи з
самостійними вимогами про визнання за
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" права
вимоги до ПАТ "Мостобуд" за Генеральною
кредитною угодою та Кредитним
договором, місцевий господарський суд,
з яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов висновку про
відсутність правових підстав для її
задоволення, оскільки обраний спосіб
захисту не відповідає визначеним ст. 20
Господарського кодексу України
способам захисту прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання.
Крім того, апеляційний господарський
суд зазначив, що чинним законодавством
у даному випадку не передбачено право
особи (ПАТ "Будівельне управління
№ 813") звертатися з позовом про захист
прав та законних інтересів іншої особи
(ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"), оскільки
вимога стосується захисту саме прав та
інтересів останньої.

Проте, висновки господарських судів
попередніх інстанцій є передчасними, з
огляду на таке.

Статтею 23 Закону України "Про заставу"
визначено, у який спосіб відбувається
реалізація заставлених майнових прав.
Так, відповідно до частини першої
вказаної статті при заставі майнових
прав реалізація предмета застави
провадиться шляхом уступки
заставодавцем заставодержателю
вимоги, що випливає із заставленого
права.

У п. 8 Договору про відступлення права
вимоги сторони дійшли згоди, що цей
Договір укладено під відкладальною
умовою і зобов'язання сторін за цим
Договором виникають у випадку
звернення стягнення Новим кредитором,
як заставодержателем, на предмет
застави згідно з Договором застави
майнових прав, і таке звернення
стягнення здійснюється Новим
кредитором, як заставодержателем,
шляхом направлення Первісному
кредитору, який виступає
заставодавцем, письмової вимоги про
погашення заборгованості.

Відхиляючи доводи ПАТ "Мостобуд" про те,
що вимогу Банку про погашення
заборгованості за Кредитним договором
слід розглядати як звернення стягнення
на предмет застави, суди попередніх
інстанцій не надали при цьому правової
оцінки спірним правовідносинам у
контексті ч. 1 ст. 23 Закону України "Про
заставу" та п. 8 Договору про
відступлення права вимоги і не
дослідили питання щодо моменту
переходу права вимоги до боржника від
Первісного кредитора (Заставодавця) до
Нового кредитора (Заставодержателя).

При розгляді позовних вимог третьої
особи з самостійними вимогами - ПАТ
"Будівельне управління № 813" про
визнання недійсними положень Договору
застави майнових прав та Договору про
відступлення права вимоги в частині, що
стосується уступки ВАТ "Мостобуд" на
користь ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль" права вимоги
погашення заборгованості ВАТ
"Будівельне управління № 813" за
договорами субпідряду, господарські
суди попередніх інстанцій не дослідили
питання, яким чином оспорювані
положення вказаних договорів
порушують права та інтереси
ПАТ "Будівельне управління № 813".

При цьому, суди не встановили правової
природи оспорюваного Договору застави
майнових прав з урахуванням позиції
Верховного Суду України, викладеної у
постанові від 12.09.2011 р. у господарській
справі № 33/341.

Крім того, як роз'яснено у п. 4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 р. № 6 "Про судове
рішення", рішення господарського суду
може ґрунтуватись лише на тих доказах,
які були предметом дослідження і
оцінки судом. При цьому необхідно мати
на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК
України наявні докази підлягають
оцінці у їх сукупності і жодний доказ
не має для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом. Викладення у рішенні лише
доводів та доказів сторони, на користь
якої приймається рішення, є порушенням
вимог статті 42 ГПК України щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

Висновки судів попередніх інстанцій
про те, що положення Договору застави
майнових прав та Договору про
відступлення права вимоги підлягають
визнанню недійсними в частині, що
стосується передачі в заставу майнових
прав за договорами субпідряду,
стороною у яких є ВАТ "Будівельне
управління № 813", ґрунтуються на тому,
що відповідно до положень вказаних
договорів субпідряду, а саме п. 20.6, ВАТ
"Мостобуд" не мало права без письмової
згоди ВАТ "Будівельне управління № 813"
укладати договір застави майнових прав
та відступати право вимоги за цими
договорами субпідряду, і такої
письмової згоди отримано не було.
Проте, такі висновки також є
передчасними, оскільки:

Слід зазначити, що при прийнятті
оскаржуваних судових рішень судами в
порушення вимог ст.ст. 47, 43 ГПК України
не було досліджено повні тексти
договорів субпідряду та не було надано
правової оцінки вказаним договорам у
цілому.

Так, у матеріалах справи містяться лише
окремі аркуші деяких договорів
субпідряду, на пункти яких (договорів)
посилались суди попередніх інстанцій.
Водночас, договори субпідряду від
21.06.2006 р. № 130 (МД/2-2/16) та № 133 (МД/2-2/20) у
матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, дослідження та надання
належної правової оцінки положенням
(пунктам) договорів субпідряду у їх
сукупності має істотне значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи встановлені ст. 1117 ГПК
України межі перегляду справи в
касаційній інстанції, які не дають
права касаційній інстанції
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи
відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази, оскаржувані судові
акти підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
господарському суду першої інстанції
слід взяти до уваги викладене у даній
постанові, вжити всі передбачені
чинним законодавством заходи для
всебічного, повного та об'єктивного
встановлення обставин справи, дати
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам, доводам та
запереченням учасників судового
процесу і, в залежності від
встановленого та відповідно до вимог
закону, вирішити спір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Мостобуд"
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 08.07.2014 р.
та рішення господарського суду міста
Києва від 15.04.2014 р. у справі № 910/18373/13
скасувати.

Справу № 910/18373/13 передати на новий
розгляд до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
А.М. Демидова

Судді
А.С. Ємельянов

Г.К. Прокопанич