м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Євротрубпласт», Луганська обл.,
до відповідача 1: Товариства з
обмеженою відповідальністю
відповідача 2: Приватного акціонерного
товариства «Зангас-НГС», м.Миколаїв,
про стягнення 6 784 629,06 грн.
Суддя Любченко М.О.
Представники сторін:
від позивача: Куць В.В.- по дов.
від відповідача 1: не з'явився
від відповідача 2: Шевченко О.О. - по дов.
СУТЬ СПРАВИ:
Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Євротрубпласт», Луганська обл.,
м.Рубіжне звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
відповідача 1, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу»,
м.Київ, відповідача 2, Приватного
акціонерного товариства «Зангас-НГС»,
м.Миколаїв про стягнення солідарно
основного боргу в розмірі 6 034 241,68 грн.,
неустойки в сумі 622 749,62 грн. та 3% річних
в розмірі 127 637,76 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Аквамарін-Глоу» умов договору №344 від
27.05.2013р. в частині здійснення оплати
поставленого товару у повному обсязі
та строки, передбачені договором.
Одночасно, вимоги до Приватного
акціонерного товариства «Зангас-НГС»
обґрунтовані договором №344ПР від
27.05.2013р. поруки, відповідно до якого
відповідач 2 поручився перед заявником
за виконання обов'язків Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Аквамарін-Глоу». Вказані обставини і
стали підставою для звернення до суду з
розглядуваним позовом.
Відповідач 1 у поясненнях без
номеру та дати, що надійшли до
господарського суду м.Києва 29.08.2014р.,
проти позовних вимог надав заперечення
з огляду на те, що Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Аквамарін-Глоу» вчиняються всі дії з
метою погашення заборгованості перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Євротрубпласт» у розмірі 6 034 241,68 грн.
У судове засідання 03.09.2014р.
відповідач 1 не з'явився, представника
не направив, всіма правами, що
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України, не
скористався. Проте, за висновками суду,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу»
було належним чином повідомлене про
час та місце розгляду справи, з огляду
на наявне в матеріалах справи поштове
Відповідач 2 у поясненнях №02/196 від
21.07.2014р., №02/344 від 03.09.2014р. та під час
розгляду справи 03.09.2014р. проти позовних
вимог до поручителя надав заперечення
з тих підстав, що позивачем не було
належним чином у передбачені п.4.1
договору №344ПР від 27.05.2013р. строки
повідомлено відповідача 2 про
неналежне виконання відповідачем 1
своїх зобов'язань з оплати
поставленого за договором №344 від
27.05.2013р. товару. При цьому, за
твердженнями поручителя, Приватне
акціонерне товариство «Зангас-НГС» не
було обізнане про умови договору №344
від 27.05.2013р., що, на думку відповідача 2,
свідчить про те, що договір №344ПР від
27.05.2013р. поруки є неукладеним.
Наразі, з огляду на неявку відповідача 1
в судове засідання, господарський суд
враховує, що за змістом ст.22
Господарського процесуального кодексу
України прийняття участі у судовому
засіданні є правом сторони. При цьому,
норми вказаної статті зобов'язують
сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Крім того, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
Наразі, судом також враховано
відсутність у матеріалах справи
клопотань відповідача 1 про
відкладення розгляду справи.
Крім того, суд приймає до уваги, що
ухвалою від 19.08.2014р. явка сторін у
судове засідання обов'язковою не
Таким чином, враховуючи вищенаведене,
незважаючи на те, що відповідач 1 в
процесі розгляду справи так і не
скористався правами, передбаченими
Господарським процесуальним кодексом
України, за висновками суду, у
матеріалах справи достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору, внаслідок
чого справа може бути розглянута за
наявними у ній документами відповідно
до вимог ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, а
неявка вказаного учасника судового
спору не перешкоджає вирішенню справи
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача 2, дослідивши всі
представлені учасниками судового
процесу докази, господарський суд
За змістом ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання
виникають, зокрема, з договору.
За змістом ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 Цивільного
Як вбачається з матеріалів справи,
27.05.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Євротрубпласт» (продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу»
(покупець) було укладено договір №344, у
відповідності до п.1.1 якого продавець
зобов'язався передати у власність, а
покупець прийняти та оплатити
продукцію, найменування, сортамент,
кількість, ціна якої вказані у
специфікаціях, що оформлюються у
вигляді додатків до договору і є його
невід'ємними частинами.
За змістом п.2.1 договору №344 від 27.05.2013р.
ціна товару встановлюється в гривнях і
наведена у додатках до договору.
Договір вступає в силу з моменту його
підписання і діє до 31.12.2014р., а в частині
невиконаних зобов'язань - до повного
виконання сторонами прийнятих на себе
обов'язків (п.10.1 договору №344 від
З огляду на встановлений ст.204
Цивільного кодексу України принцип
правомірності правочину, суд приймає
до уваги договір №344 від 27.05.2013р. як
належну підставу у розумінні норм ст.11
названого Кодексу України для
виникнення у позивача та відповідача 1
взаємних цивільних прав та обов'язків з
За своїм змістом та правовою природою
укладений між сторонами правочин є
договором поставки, який підпадає під
правове регулювання норм статті 712
Цивільного кодексу України та статей
264-271 Господарського кодексу України. В
частині, що не суперечить договору, до
вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного
Згідно з ч.1 ст.662 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.
Статтею 663 Цивільного Кодексу України
передбачено, що продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Відповідно до п.3.1 договору №344 від
27.05.2013р. товар поставляється партіями
на умовах, що визначені у додатках до
Строки поставки партій продукції
обумовлюються у додатках. Поставка
товару продавцем здійснюється на
підставі письмових заявок, які повинні
бути надані не пізніше 25 числа місяця,
який передує місяцю поставки.
Товар передається від продавця до
покупця за актом приймання-передачі чи
іншим товаросупровідним документом з
відміткою покупця про приймання
06.06.2013р. сторонами було складено та
підписано специфікацію №1 товарів, які
поставляються покупцю у червні 2013р.,
специфікацію №2 товарів, що
постачаються у липні 2013р., та
специфікацію №3 товарів, які
поставляються у серпні 2013р.
За умовами специфікації №1 від 06.06.2013р.
у червні 2013р. поставляються труби
поліетиленові 40/33 (ТЗР) з полосою у
кількості 190 000 м та труби поліетиленові
40/33 (ТЗР) без полоси у кількості 190 000 м
загальною вартістю 3 678 400 грн.
Зі специфікації №2 від 06.06.2013р.
вбачається, що у липні 2013р. покупцю
поставляється продукція - труби
поліетиленові 40/33 (ТЗР) з полосою у
кількості 260 000 м та труби поліетиленові
40/33 (ТЗР) без полоси у кількості 260 000 м
загальною вартістю 5 033 600 грн.
Специфікацією №3 від 06.06.2013р.
передбачена поставка труб
поліетиленових 40/33 (ТЗР) з полосою у
кількості 160 000 м та труб поліетиленових
40/33 (ТЗР) без полоси у кількості 160 000 м
загальною вартістю 3 097 600 грн.
Як встановлено судом, на виконання умов
спірного правочину та складених
сторонами специфікацій позивачем у
період з 08.06.2013р. по 29.10.2013р. (включно)
було поставлено, а представниками
відповідача 1 за довіреностями, що
наявні в матеріалах справи, прийнято
товар на загальну суму 11 034 241,68 грн.
Вказаний факт підтверджується
представленими позивачем до
матеріалів справи видатковими
Ухвалами від 08.07.2014р., від 23.07.2014р. та від
19.08.2014р. відповідача 1 було зобов'язано
надати запечення (у разі наявності)
щодо отримання від Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельний дім «Євротрубпласт»
товару за договором №344 від 27.05.2013р.

Проте, заперечень з приводу отримання
товару Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу» не
представлено.

При цьому, судом прийнято до уваги, що у
запереченнях без номеру та дати, що
надійшли до господарського суду
29.08.2014р., Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу»
підтвердило факт отримання продукції.

Зважаючи на викладені вище обставини
та виходячи з положень ст.ст.34, 36
Господарського процесуального кодексу
України, за висновками суду,
представлені позивачем видаткові
накладні є належними доказами передачі
продукції відповідачу 1, а отже
виконання позивачем своїх зобов'язань
з поставки продукції на загальну суму 11
034 241,68 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускаються.

У п.2.1 договору №344 від 27.05.2013р.
контрагенти погодили, що вартість
товару визначається в додатках до
договору.

Покупець здійснює розрахунок за
вказаним правочином шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок продавця у строк, не пізніше 3
днів з моменту поставки товару, якщо
інший порядок та термін не визначено у
додатках до правочину (п.4.1 договору №344
від 27.05.2013р.).

У специфікаціях №1 від 06.06.2013р., №2 від
06.06.2013р. та №3 від 06.06.2013р. визначено, що
покупець здійснює оплату товару, що
поставляється за додатками, шляхом
перерахування 100% вартості продукції
протягом 45 днів з дати поставки.

Отже, враховуючи визначені
контрагентами порядок та строки оплати
поставленого товару, приймаючи до
уваги отримання покупцем продукції за
спірним правочином, господарський суд
встановив, що строк оплати товару на
загальну суму 11 034 241,68 грн. настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з
боку відповідача 1 підтверджені,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу»
було здійснено лише часткову оплату
отриманого товару.

Зокрема, з представлених до матеріалів
справи банківських виписок судом
встановлено, що покупцем було
перераховано на рахунок продавця
грошові кошти на загальну суму 5 000 000
грн., з яких 02.08.2013р. сплачено 3 000 000 грн.
та 19.09.2013р. - 2 000 000 грн.

Ухвалами від 08.07.2014р., від 23.07.2014р. та від
19.08.2014р. відповідача 1 було зобов'язано
надати докази виконання своїх
зобов'язань з оплати продукції за
договором №344 від 27.05.2013р.

Однак, вимоги господарського суду
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу»
виконано не було, доказів погашення
спірної заборгованості не
представлено.

При цьому, у запереченнях без номеру та
дати, що надійшли до господарського
суду 29.08.2014р., відповідач 1 факт
наявності у Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу»
заборгованості в розмірі 6 034 241,68 грн. за
отриманий від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Євротрубпласт» товар підтвердив.

Одночасно, господарський суд зазначає,
що відповідно п.2.3 Постанови №18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (ч.1 ст.38
Господарського процесуального кодексу
України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

За таких обставин, враховуючи
наведене вище, приймаючи до уваги
отримання відповідачем 1 продукції за
договором №344 від 27.05.2013р., з огляду на
передбачений сторонами порядок та
строки оплати продукції та наявні в
матеріалах справи докази часткової
оплати товару, господарський суд
дійшов висновку, що вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельний дім «Євротрубпласт» в
частні стягнення основного боргу в
сумі 6 034 241,68 грн. є обґрунтованими.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд також дійшов
висновку щодо обгрунтованості вимог
про стягнення неустойки в сумі 622 749,62
грн. та 3% річних в розмірі 127 637,76 грн. При
цьому, господарський суд виходить з
наступного:

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) ст.610
Цивільного кодексу України кваліфікує
як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на
себе зобов'язань тягне за собою
відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановленої
законом або договором
відповідальності.

За приписами ч.4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі, якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

У п.7.2 договору №344 від 27.05.2013р.
контрагенти погодили, що у разі
несвоєчасного здійснення розрахунків
покупець сплачує продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми невнесеного у строк платежу, за
кожний день прострочення. Відповідно
до п.6 ст.232 Господарського кодексу
України сторони домовились, що
нарахування наведеної штрафної
санкції припиняється через 1 рік від
дня, коли оплата повинна була бути
здійснена.

Наразі, враховуючи порушення
відповідачем 1 строків оплати товару,
позивачем було нараховано пеню на
загальну суму 622 749,62 грн.

Після проведення перевірки
представленого до матеріалів справи
розрахунку, господарським судом
встановлено, що останній містить
помилки у визначенні періодів
нарахування пені, з огляду на невірне
визначення позивачем кінцевих строків
оплати відповідної партії товару (без
урахування ч.5 ст.254 Цивільного кодексу
України), а також арифметичні описки.

Таким чином, після проведення власного
розрахунку, господарський суд
встановив, за порушення строків оплати
товару за договором №344 від 27.05.2013р.
може бути нараховано пеню в розмірі582
842,55 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Наявність чи відсутність основної
заборгованості на момент вирішення
спору не виключає відповідальності
боржника за порушення строків
розрахунків та наявності правових
підстав для застосування до спірних
правовідносин положень ст.625
Цивільного кодексу України. Аналогічна
позиція викладена у постанові від
23.01.2012 р. Верховного Суду України по
справі №37/64.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
процентів річних є способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів та отриманні
компенсації (виплати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Отже, за своєю правовою природою
відсотки річних є складовою основного
боргу. Аналогічна правова позиція
викладена у постановах Вищого
господарського суду України від 15.11.2011
р. у справі №20/045-11 та від 05.09.2012 р. у
справі №5023/929/12.

При цьому, відповідно до п.4 Постанови
№14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові. Сторони договору
можуть зменшити або збільшити
передбачений законом розмір процентів
річних. Якщо укладеним сторонами
договором передбачено збільшення
розміру процентів у зв'язку з
простроченням сплати боргу, розмір
ставки, на яку збільшено проценти, слід
вважати іншим розміром процентів.

Наразі, позивачем було нараховано 3%
річних за прострочення строків оплати
товару, який було отримано за кожною з
видаткових накладних на загальну суму
127 637,76 грн.

Проте, після проведення перевірки
розрахунку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Євротрубпласт» судом встановлено, що
останнім допущено ті ж самі помилки, що
і під час нарахування неустойки, тобто,
арифметичні описки та невірне
визначення кінцевих строків оплати
окремих партій товару.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, приймаючи до уваги допущені
заявником під час розрахунку помилки,
господарський суд дійшов висновку, що у
даному випадку обґрунтованим є
нарахування 3% річних в розмірі 123 112,36
грн.

Щодо позовних вимог до Приватного
акціонерного товариства «Зангас-НГС»,
господарський зазначає наступне.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до статті 553 Цивільного
кодексу України за договором поруки
поручитель зобов'язується перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. (ст.554
Цивільного кодексу України).

До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, у тому числі й ті, що
забезпечували його виконання (ст.556
Цивільного кодексу України).

Зі змісту зазначених норм випливає, що
договір поруки не покладає на боржника
якогось нового обов'язку, крім того,
який він вже має перед кредитором по
основному зобов'язанню, а лише створює
ймовірність переходу прав та
обов'язків останнього до поручителя у
разі виконання ним зобов'язання,
забезпеченого порукою.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1
ст.638 Цивільного кодексу України).

Наразі, приписами чинного
законодавства не передбачено окремих
умов, які сторони повинні визначити та
погодити під час укладання договору
поруки.

Як встановлено судом, 27.05.2013р. між
Приватним акціонерним товариством
«Зангас-НГС» (поручитель), Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Торгівельний дім «Євротрубпласт»
(кредитор) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу»
(боржник) було укладено договір №344ПР
поруки, відповідно до п.1.1 якого
поручитель зобов'язався відповідати
перед кредитором за виконання
боржником своїх зобов'язань, що виникли
за договором №344 від 27.05.2013р., укладеним
між кредитором і боржником.

Договір набуває чинності з моменту
його підписання та протягом трьох
років (п.7.1 договору №344ПР від 27.05.2013р.).

Поручитель відповідає за боржника в
обсязі, визначеному договором, за умови
невиконання або неналежного виконання
боржником своїх зобов'язань за
основним правочином (п.1.2 договору
№344ПР від 27.05.2013р.).

Зі змісту п.2.1 договору №344ПР від
27.05.2013р. вбачається, що
відповідальність поручителя перед
кредитором обмежується сплатою суми в
розмірі вартості товару згідно із
специфікаціями, що є додатками до
основного договору, а також неустойки
та процентів за користування коштами у
розмірі, який передбачений основним
правочином, в сумі, що не перевищує 10 000
000 грн.

Отже, враховуючи, що за своєю правовою
природою відсотки річних є складовою
основного боргу (як вже вказувалась,
аналогічна позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 15.11.2011 р. у справі №20/045-11 та
від 05.09.2012 р. у справі №5023/929/12), суд
дійшов висновку, що порукою також було
забезпечена сплата 3% річних.

Відповідно до п.4.1 укладеного між
сторонами правочину кредитор вправі
звернутись до поручителя наступного
дня після відмови боржника належним
чином виконати зобов'язання за
основним договором чи при відсутності
відповіді боржника на запит кредитора
після закінчення п'ятнадцятиденного
терміну з моменту направлення
останньому відповідної вимоги.

При цьому, жодних заяв та пропозицій
поручителя щодо умов, з яких сторонами
під час укладання договору поруки
повинно бути досягнуто згоди,
матеріали справи не містять.

Обов'язку боржника та кредитора надати
поручителю всі документи до основного
зобов'язання та довести до відома
відповідача 2 всі істотні умови
договору договором поруки №344ПР від
27.05.2013р. не передбачено. Момент
виникнення взаємних прав та обов'язків
сторін із фактом обізнаності
поручителя про всі умови основного
договору не пов'язано.

З огляду на встановлений ст.204
Цивільного кодексу України принцип
правомірності правочину, суд приймає
до уваги договір №344ПР від 27.05.2013р. як
належну підставу у розумінні норм ст.11
названого Кодексу України для
виникнення між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Євротрубпласт», Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Аквамарін-Глоу» та Приватним
акціонерним товариством «Зангас-НГС»
взаємних прав та обов'язків та
забезпечення виконання відповідачем 1
своїх грошових зобов'язань за
договором №344 від 27.05.2013р., що фактично
спростовує твердження відповідача 2
щодо неукладеності договору поруки.

Наразі, як свідчать матеріали справи,
17.12.2013р. позивачем було направлено на
юридичну адресу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу»
(достовірність якої підтверджується
наявним в матеріалах справи витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
та фізичних осіб-підприємців)
претензію №948-1/2013р. від 13.12.2013р. про
сплату основної заборгованості в
розмірі 6 034 241,68 грн., пені та 3% річних у
розмірі, що були розраховані на дату
звернення. Вказану претензію було
отримано відповідачем 1 20.12.2013р., що
підтверджується представленим суду
заявником поштовим повідомленням
№380.

Одночасно, 17.12.2013р. заявником також було
скеровано претензію №948-2 від 13.12.2013р. на
юридичну адресу Приватного
акціонерного товариства «Зангас-НГС» з
повідомленням про порушення боржником
умов договору №344 від 27.05.2013р., в якій
повідомлено відповідача 2 про
наявність заборгованості по оплаті
поставленого товару в розмірі 6 034 241,68
грн. Наведена претензія була отримана
поручителем 20.12.2013р., про що свідчить
поштове повідомлення №399.

Проте, вимоги кредитора ані боржником,
ані поручителем виконано не було.

Наразі, матеріали справи не містять
жодних листів, повідомлень чи
відповідей Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу» на
отриману від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Євротрубпласт» претензію.

19.05.2014р. позивачем було направлено
відповідачу 2 претензію №2049/2014р. від
19.05.2014р. про сплату коштів по договору
поруки №344ПР від 27.05.2013р.

Зазначену претензію також було
отримано Приватним акціонерним
товариством «Зангас-НГС» 21.05.2014р., що
підтверджується поштовим
повідомленням №630.

Отже, наведеним вище, фактично
спростовуються заперечення
відповідача 2 щодо неповідомлення
позивачем Приватного акціонерного
товариства «Зангас-НГС» про
ускладнення у виконанні Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Аквамарін-Глоу» своїх зобов'язань за
договором №344 від 27.05.2013р.

Крім того, посилання поручителя на
неналежне виконання кредитором п.4.1
укладеного між сторонами правочину
ніяким чином не нівелює обов'язку
Приватного акціонерного товариства
«Зангас-НГС» виконати свої
зобов'язання за договором та не є
підставою для припинення поруки.

Таким чином, за висновками суду, у
Приватного акціонерного товариства
«Зангас-НГС» , як у поручителя, виник
обов'язок виконати порушене боржником
зобов'язання з оплати товару за
договором №344 від 27.05.2013р.

Тобто, враховуючи зазначене, а також
положення договору поруки щодо обсягу
відповідальності поручителя,
відповідачі 1 та 2 мають перед позивачем
відповідати солідарно в межах суми
боргу.

За таких обставин, оскільки, як
зазначалось вище, судом встановлено, що
відповідач 1 у визначені договором
розмірі та строк взяті на себе
обов'язки щодо оплати вартості
поставленого товару не виконав, що і
стало підставою для нарахування пені
та 3 відсотків річних, а також зважаючи
на забезпечення вказаних зобов'язань
порукою відповідача, позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Євротрубпласт» до 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аквамарін-Глоу» та 2. Приватного
акціонерного товариства «Зангас-НГС»
підлягають задоволенню частково з
урахуванням вищенаведеного.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та
міркування учасників судового процесу
відповідно залишені судом без
задоволення і не прийняті до уваги як
необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно з ч.5 ст.49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на сторін
пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Євротрубпласт», Луганська обл.,
м.Рубіжне до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аквамарін-Глоу»,
м.Київ, 2. Приватного акціонерного
товариства «Зангас-НГС», м.Миколаїв про
стягнення солідарно основного боргу в
розмірі 6 034 241,68 грн., неустойки в сумі 622
749,62 грн. та 3% річних в розмірі 127 637,76 грн.

Стягнути солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аквамарін-Глоу» (03680, м.Київ,
Голосіївський район, просп.Глушкова,
буд.1, НК «Експоцентр України», пальйон
60, ) та Приватного
акціонерного товариства «Зангас-НГС»
(54017, Миколаївська область, м.Миколаїв,
Заводський район, вул.Мала Морська,
буд.34/3, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Євротрубпласт» (93009, Луганська
область, місто Рубіжне, вул.Трудова,
буд1, ) основний борг в сумі 6
034 241,68 грн., пеню в розмірі 582 842,55 грн., 3%
річних в сумі 123 112,36 грн., а також
судовий збір в розмірі 72 601,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

У судовому засіданні 03.09.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повне рішення складено 08.09.2014р.

Суддя
М.О.Любченко