ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.09.2014 Справа № 920/2159/13

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Зайцевої І.В. при
секретарі судового засідання
Кальченко А.М., розглянувши матеріали
справи № 920/2159/13:

за позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЛеСтар»,
м. Суми,

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Велетень»,

м. Глухів, Сумська область,

про зобов'язання вчинити дії,

За участю представників сторін:

Від позивача: представник Євсєєв В.В.
(довіреність б/н від 07.07.2013 року;

Від відповідача: представник Кугай
А.В.(довіреність № 168 від 02.09.2014 року);

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд зобов'язати
відповідача передати позивачу 30 тон
цукру на підставі договору про
відступлення права вимоги, укладеного
04.11.2008 року між позивачем та ТОВ «ЮВС», в
зв'язку з визнанням недійсним договору
купівлі-продажу № ДКЦ 398 від 07.11.2007 року,
укладеного між відповідачем та ТОВ
«ЮВС».

Рішенням господарського суду Сумської
області від 11.02.2014 року у справі
№ 920/2159/13 в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 року у
справі № 920/2159/13, рішення
господарського суду Сумської області
від 11.02.2014 року залишено без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду
України від 15.07.2014 року у справі №
920/2159/13, постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
23.04.2014 року та рішення господарського
суду Сумської області від 11.02.2014 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до господарського суду
Сумської області.

6 серпня 2014 року матеріали справи №
920/2159/13 надійшли до господарського суду
Сумської області.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 07.08.2014 року призначений
новий розгляд справи № 920/2159/13.

Відповідач проти позову заперечує.

І позивачем і відповідачем подані
письмові пояснення з врахуванням
постанови Вищого господарського суду
України від 15.07.2014 року, якою скасовані
рішення господарського суду Сумської
області та Постанова Харківського
апеляційного господарського суду з
врахуванням норми статті 111-12
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої вказівки,
що містяться у постанові касаційної
інстанції, є обов'язковими для суду
першої інстанції під час нового
розгляду справи.

Крім того, відповідач заявив про
застосування позовної давності.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши надані докази, суд
встановив:

4 листопада 2008 року між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЮВС» укладено
договір про відступлення права вимоги,
згідно з умовами якого товариство з
обмеженою відповідальністю «ЮВС»
передає, а позивач приймає на себе
право вимоги, що виникло чи може
виникнути у ТОВ «ЮВС» з правовідносин
по договору купівлі-продажу цукру №
ДКЦ 398 від 07.11.2007 року та по видатковій
накладній № ЮВ-0002760 від 07.11.2007 року щодо
поставки цукру (товар) від ТОВ «ЮВС» до
ТОВ «Велетень» на підставі наступних
документів: видаткової накладної №
ЮВ-0002760 від 07.11.2007 року, довіреності
серії ЯНФ № 267480 від 07.11.2007 року на суму
103 200 грн. 00 коп.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що в
разі визнання недійсним договору
купівлі-продажу № ДКЦ 398 від 07.11.2007 року
чи накладної № ЮВ-0002760 від 07.11.2007року
позивач одержує всі права вимоги, що
можуть виникнути у ТОВ «ЮВС» в разі
такого визнання недійсним, в тому числі
до позивача переходять права вимоги
про застосування наслідків визнання
правочину недійсним відповідно до ст.
216 Цивільного кодексу України, зокрема
права щодо повернення всього
одержаного (поставленого) на виконання
визнаного недійсним правочину.

За умовами договору купівлі-продажу
цукру № ДКЦ 398 від 7.11.2007 року, ТОВ «ЮВС»
продає, а ТОВ «Велетень» купує
продукцію, цукор - пісок, загальною
вартістю 103 200 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 24.05.2011року у
справі № 13/178-10 договір
купівлі-продажу цукру № ДКЦ 398 від
7.11.2007року було визнано недійсним, а
тому позивач набув право щодо
повернення всього одержаного
(поставленого) на виконання визнаного
недійсним правочину відповідно до
ст. 216 Цивільного кодексу
України.

Згідно зі ст. 216 Цивільного кодексу
України, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 24.05.2011 року у
справі № 13/178-10, порушеній за позовом
ТОВ «Велетень» до відповідачів: 1) ТОВ
«ЛеСтар»; 2) ТОВ «ЮВС» про визнання
недійсним договору, позов задоволено
та визнано недійсним договір купівлі
продажу цукру № ДКЦ 398 від 07 листопада
2007 року, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЮВС» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Велетень».

Відповідач зазначає, що у
мотивувальній частині постанови у
даній справі Вищий господарський суд
України послався на справу № 13/178-10, в
якій зазначено, що договірні відносини
на підставі довіреності ЯНФ № 267480 від
07.11.2007 року та видаткової накладної №
ЮВ-0002760 від 07.11.2007 року, між ТОВ «ЮВС»,
ТОВ «Велетень» та ТОВ «ЛеСтар» виникли,
але не в зв'язку із договором від 07.11.2007
року.

Однак, в видатковій накладній ЮВ - 0002760
від 07.11.2007 року та довіреності № ЯНФ №
267480, чітко зазначено, що поставка
здійснювалась відповідно до договору
купівлі-продажу цукру № 398 від 07.11.2007
року. Будь - яких доказів здійснення
інших господарських операцій щодо
купівлі - продажу цукру відповідач не
подав.

Статтею 216 Цивільного кодексу України
встановлено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 та
статтею 514 Цивільного кодексу України,
кредитор у зобов'язані може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги)
і до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За умовами договору про відступлення
права вимоги від 04.11.2008 року сторонами
було погоджено одержання позивачем
права вимоги, що можуть виникнути у
первісного кредитора в разі визнання
недійсним договору купівлі -продажу №
ДКЦ 398 від 07.11.2007 року чи видаткової
накладної № ЮВ -0002760 від 07.11.2007 року, в
тому числі і переходу права вимоги про
застосування наслідків визнання
правочину недійсним відповідно до
статті 216 Цивільного кодексу України,
зокрема, щодо повернення всього
одержаного (поставленого) на виконання
визнаного недійсним договору.

Посилання відповідача на інші судові
справи не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки як зазначено в
Постанові Вищого господарського суду
України від 15.07.2014 року відповідно до
статті 35 Господарського
процесуального кодексу України,
преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), але не правовій оцінці таких
фактів, здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір.

Заява відповідача про застосування
позовної давності на підставі статті 267
Цивільного кодексу України
задоволенню не підлягає, оскільки
факту спливу позовної давності у даних
правовідносинах немає, - звернення з
позовом мало місце в межах строку
загальної позовної давності з моменту,
коли особа довідалася про порушення її
права (визнання договору недійсним).

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
правомірними, обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, суд
дійшов висновку про відшкодування
позивачеві суми сплаченого судового
збору в розмірі 2 064 грн. 00 коп. за
рахунок відповідача відповідно до
вимог ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, за
подання позову до господарського суду
Сумської області позивачем сплачено
судовий збір в сумі 2 500 грн. 00 коп.
згідно з платіжними дорученнями № 65
від 09.07.2013 року, № 66 від 09.07.2013 року та
№ 70 від 09.07.2013 року.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір», за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру справляється
судовий збір у розмірі 2 відсотків ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Таким чином, за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру, виходячи з ціни
цукру, що підлягає поверненню, позивачу
необхідно було сплатити 2 064 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір», сплачена
сума судового збору повертається у
разі зменшення розміру позовних вимог
або внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки позивачем при поданні позову
сплачено судовий збір в сумі більшій,
ніж встановлено законом, останньому,
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір», підлягає
поверненню з державного бюджету
судовий збір у розмірі 436 грн. 00 коп.,
сплачений відповідно до платіжного
доручення № 70 від 09.07.2013 року.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати Товариство з
обмеженою відповідальністю «Велетень»
(41400, Сумська область, м. Глухів, вул.
Матросова, 16, код 03778450) повернути
Товариству з обмеженою
відповідальністю «ЛеСтар» (40000, м. Суми,
вул. Супруна, 9, код 35539968 ) 30 тон цукру.

3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Велетень»
(41400, Сумська область, м. Глухів, вул.
Матросова, 16, код 03778450) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛеСтар» (40000, м. Суми,
вул. Супруна, 9, код 35539968 ) 2 064 грн. 00 коп.
судового збору.

4. Повернути з державного бюджету
(р/р 3002, отримувач УДКСУ у м. Суми
22030001, МФО 837013, код 37970593) Товариству з
обмеженою відповідальністю «ЛеСтар»
(40000, м. Суми, вул. Супруна, 9, код 35539968 )
436 грн. 00 коп. за сплачений
згідно з платіжним дорученням № 70 від
09.07.2013 року, оригінал якого міститься в
матеріалах справи.

5. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.09.2014 року.

Суддя
І.В. Зайцева