ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
Справа № 925/1221/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Спаських
Н.М. з секретарем судового засідання
Волна С.В., за участю представників
сторін:

від позивача: Герасименко А.О., Голиця
В.В. - за довіреністю;

від відповідача: Грязон Р.М. - за
довіреністю;

третя особа: ОСОБА_4 - не з'явився, явка
не обов'язкова;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу за

позовом Публічного акціонерного
товариства "Банк "Київська Русь"

до Публічного акціонерного товариства
"Уманьавтодор"

про стягнення 8 506 793,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача на користь позивача 8 506
793,68 грн. заборгованості за кредитними
зобов'язаннями, з яких 5 529 300,70 грн. боргу
по процентах, 44 186,79 грн. пені по
процентах, 1 593 343,94 грн. пені по кредиту,
298 367,50 грн. як 3% річних по кредиту, 10 242,50
грн. як 3% річних по процентах та 3 031 352,25
грн. інфляційних про кредиту.

Заявою від 15.08.2014 року (а.с. 40 том 2)
позивач збільшив розмір позовних вимог
і просить стягнути з відповідача в
загальній сумі 54 900 478,33 грн. кредитної
заборгованості, з яких 37 424 101,74 грн.
основного боргу по кредиту, 10 479 728,21 грн.
процентів, 144 360,92 грн. пені по процентах,
1 386 229,74 грн. пені по кредиту, 695 165,51 грн.
як 3% річних по кредиту, 4 490 892,21 грн.
інфляційних по кредиту та 280 000,00 грн.
штрафу за невиконання п. 6.1.13 кредитного
договору № 3804-22-10 на відкриття
відновлювальної кредитної лінії (в
національній валюті) від 20.07.2010 року.

Заяву про збільшення розміру позовних
вимог суд прийняв до розгляду, оскільки
до часу прийняття рішення по справі у
відповідності до ст. 22 ГПК України
позивач має право збільшити розмір
позовних вимог. Суд відхиляє доводи
відповідача про те, що заява позивача
про збільшення розміру позовних вимог
одночасно змінює предмет позову шляхом
доповнення позову вимогою про
стягнення основного боргу та штрафу.
Оскільки позов було заявлено про
стягнення різних видів боргу за
кредитними зобов'язаннями на підставі
кредитного договору № 3804-22-10 на
відкриття відновлювальної кредитної
лінії (в національній валюті) від 20.07.2010
року, то доповнення позовної вимоги
стягненням ще додаткових сум і видів
заборгованості на підставі порушення
того ж самого кредитного договору, не
змінює підставу позову. Збільшення
розміру позовних вимог відбувається
за предметом позову, який у даній
справі є стягненням грошових коштів.

Позивач свої збільшені позовні вимоги
підтримав повністю та просить їх
задовольнити.

Відповідач повністю заперечив проти
позову і вважає, що підстави для
стягнення кредитної заборгованості
позивачем не доведені, оскільки
кредитні кошти були видані банком
неправомірно, а кредитний договір з
боку відповідача було підписано не
уповноваженою особою.

Представник третьої особи в засідання
на розгляд справи жодного разу не
з'явився, його явка судом не
визнавалася обов'язковою.

Заслухавши доводи та пояснення
представників обох сторін і дослідивши
наявні у справі документи, суд вважає,
що позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи
вбачається, що 20 липня 2010 року між
Акціонерним банком "Київська Русь" в
особі Уманського центрального
відділення Черкаської філії,
правонаступником якого є ПАТ "Банк
"Київська Русь" та Відкритим
акціонерним товариством
"Уманьавтодор", правонаступником якого
є Публічне акціонерне товариство
"Уманьавтодор" (що не заперечується
сторонами), було укладено кредитний
договір № 3804-22-10 на відкриття
відновлювальної кредитної лінії в
національній валюті (далі по тексту -
кредитний договір), у відповідності до
умов якого позивач зобов'язався надати
відповідачу кредит у вигляді
відкличної відновлювальної лінії для
поповнення обігових коштів ( п. 1.1.) в
розмірі загального ліміту кредитної
лінії 15 000 000,00 грн. з кінцевим строком
користування по 19.07.2011 року включно, зі
сплатою 23 % річних.

Договором про внесення змін та
доповнень до кредитного договору № 2
від 19.07.2011 року за згодою сторін ліміт
кредитування збільшено до 29 280 000,00 грн.,
строк кредитування встановлено до
18.07.2012 року, а відсоткова ставка за
користування кредитом зменшена до 17,5%
річних (а.с. 64 том 1).

Договором про внесення змін та
доповнень № 5 від 25.10.2011 року сторонами
погоджено, що процентна ставка за
кредитом встановлюється у розмірі 17,5
по 31.10.2011 року, а з 01.11.2011 року вона
становить 20% річних (а.с. 69 том 1).

Договором про внесення змін та
доповнень № 6 від 26.01.2012 року сторонами
погоджено, що з 01.11.2011 року по 31.01.2012 року
відсоткова ставка за кредитом
становить 20% річних, а з 01.02.2012 року по
18.07.2012 року вона становить 22% річних (а.с.
70 том 1).

Договором про внесення змін та
доповнень № 7 від 18.05.2012 року сторонами
погоджено, що процентна ставка
встановлюється у розмірі 21% річних,
ліміт кредитування збільшено до 50 000
000,00 грн., а строк кредитування
встановлено до 28.2.2012 року включно.
Додаткова угода набирає чинності з
моменту підписання (а.с. 71 том 1).

Договором про внесення змін та
доповнень № 8 від 17.07.2012 року сторонами
погоджено, що відсоткова ставка по
кредиту становить 24,5%, додаткова угода
набирає чинності з моменту її
підписання ( а.с. 73 том 1).

Договором про внесення змін та
доповнень № 9 від 28.12.2012 року сторонами
погоджено, що до 31.12.2012 року відсоткова
ставка становить 24,5%, а з 01.01.2013 року по
31.12.2013 року - 28% річних (а.с. 74 том 1).

Договором про внесення змін і
доповнень № 11 від 08.07.2013 року сторонами
погоджено, що строк кредитування
встановлено до 31.12.2013 року, а відсоткова
ставка встановлена з 01.07.2013 року у
розмірі 23% річних (а.с. 77 том 1).

Доказів про внесення інших змін до
договору сторонами у справу не надано.

Доказів розірвання кредитного
договору чи визнання його недійсним у
судовому порядку сторонами у справу
також не надано.

Суд відхиляє заперечення відповідача
про те, що позивач не довів свого права
на видачу кредиту та відхилив
клопотання відповідача про
витребування копії довіреності
керуючого Уманським відділенням ПАТ
"Банк "Київська Русь", копії банківської
ліцензії, рішення кредитного комітету
позивача на відкриття кредитної лінії (
а.с. 57-59 том 2), оскільки у відповідності
до ст. 38 ГПК України відповідач,
зокрема, не довів, що він має труднощі
із отриманням цих документів (які не
знаходяться у закритому доступі для
відповідача, як сторони договору),
звертався за їх отриманням до
банківської установи та отримав
відмову. Дані докази не мають значення
для доказування у справі питання
розміру заборгованості відповідача
перед позивачем.

Якщо навіть і мали місце порушення в
частині оформлення довіреності
представника банку на підписання
кредитного договору, оформлення
протоколу кредитного комітету чи
банківської ліцензії, то ці обставини
не стосуються сторони відповідача (не
є його порушеннями та не стосуються
його обов'язків по договору), а тому не
можуть бути аргументами у відповідача
для оспорення з цих підстав
правомірності кредитного договору, за
яким відповідач отримав кошти від
позивача по кредитній лінії.

З приводу заперечень відповідача
про те, що позивач та відповідач уклали
кредитний договір шляхом підписання
його з обох боків особами, які не мали
на це повноважень, суд вказує, що у
даному випадку вирішальним є те, що
кредитні кошти відповідачу було видано
через банківські рахунки позивача та
отримано через банківський рахунок
відповідача, відповідач сплачував
відсотки за кредитом, частково
повертав кредитні кошти (щоб
скористатися відновлювальною
кредитною лінією), сторони постійно
підписували додаткові угоди до
кредитного договору. У відповідності
до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

В даному випадку всі дії сторін по
фактичній видачі та отриманню кредиту
є доказами схвалення кредитного
договору від 20.07.2010 року банком та
підприємством, навіть якщо у
відповідача є сумніви у повноті
повноважень осіб, які з боку обох
сторін підписали кредитний договір.

ЦК України не передбачає, що належним
доказом схвалення правочину є лише
окреме рішення підприємства і таким
доказом не можуть бути його
конклюдентні дії.

Суд вважає, що доводи відповідача про
відсутність повноважень у
представників обох сторін (якими
підписано кредитний договір) і
клопотання про перевірку судом цих
повноважень, спрямовані виключно на
затягування спору, оскільки ці питання
відповідача не цікавили на час видачі
йому кредитних коштів та до часу
вирішення даного спору про стягнення
боргу і не перешкоджали відповідачу
користуватися кредитними коштами.

Також сама по собі наявність чи
відсутність рішення кредитного
комітету позивача про видачу кредиту
відповідачу не зменшують чинності
зобов'язання відповідача по поверненню
кредиту, яке є діючим в силу прийняття
на себе відповідачем обов'язку
повернути кредит за кредитним
договором № 3804-22-10 від 20.07.2010 року, а
тому потреби у витребуванні цього
документу у суду немає. У
відповідності до п. 2.2. та 2.3. для обліку
строкової заборгованості по кредиту,
відповідачу було відкрито позичковий
рахунок № НОМЕР_1 в УЦВЧФ АБ "Київська
Русь", безпосередньо з якого можна
проводити оплату платіжних доручень
відповідача.

В якості доказу видачі відповідачу
кредиту, позивачем суду надано вибірку
руху коштів по позичковому рахунку
відповідача № НОМЕР_1 з 22.07.2010 року по
03.01.2014 року ( а.с. 16-56 том 1), з якого
вбачається, що відповідач користувався
кредитними коштами в межах ліміту
кредитування на підставі кредитного
договору № 3804-22-10 від 20.07.2010 року.

Станом на 03.01.2014 року на позичковому
рахунку № НОМЕР_1 за відповідачем
обліковується заборгованість по
кредиту в сумі 37 424 101,74 грн., яку не було
сплачено до 31.12.2013 року, як встановлено
кредитним договором (а.с. 56 том 1).

Заперечень проти неодержання грошових
коштів в межах ліміту кредитування
позичальник-відповідач суду не надав.

У відповідності до розділу 6 кредитного
договору, позичальник зобов'язався
повернути кредит повному обсязі в
строк та в порядку, встановленому
кредитним договором, а також сплати за
користування коштами відсотки,
сплатити всі нараховано комісії,
штрафні санкції.

Кредитний договір укладено сторонами у
відповідності до вимог чинного
законодавства, зокрема, кредитний
договір відповідає положенням ст. 1054 ЦК
України - за кредитним договором банк
зобов'язується надати кредит, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Кредитний
договір сторонами виконувався.

У відповідності до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання підлягають до виконання
належним чином та у встановлений
договором строк.

Остаточний строк користування
кредитними коштами минув для
відповідача 31.12.2013 року і не був
продовжений сторонами на новий термін.
За доводами позивача, борг по кредиту в
сумі 37 424 101,74 грн. відповідачем не
сплачено, а тому до примусового
стягнення з відповідача на користь
позивача належить 37 424 101,74 грн. боргу по
кредиту.

У відповідності до розділу 4 кредитного
договору плата за користування
кредитом нараховується щомісячно 25-го
числа поточного місяця за період з
першого числа поточного місяця по
останній календарний день поточного
місяця включно та в день остаточного
повернення кредиту.

При розрахунку використовується 360
днів у році.

Проценти повинні сплачуватися
відповідачем у строк з 25 числа по
останній робочий день поточного місяця
за весь час користування кредитними
коштами.

У відповідності до п. 4.6. кредитного
договору, у випадку прострочення
повернення кредиту проценти
нараховуються за ставкою 35% річних.

Детальний розрахунок процентів, пені, 3%
річних, інфляційних та штрафу (а.с. 678-72
том 2).

За доводами та розрахунками позивача, з
22.07.2010 року по 01.08.2014 року відповідачу
було нараховано 29 497 584,18 грн. процентів.
За цей же період відповідач сплатив
лише 19 017 859,97 грн. процентів. Залишок
боргу по процентах таким чином
становить 10 479 728,21 грн.

При перевірці розрахунку процентів
судом встановлено, що позивач допустив
помилку у підрахунку загальної суми
нарахованих процентів, яка насправді
становить 29 521 494,03 грн., що збільшує
розмір залишку боргу по процентах.
Однак позивач не змінив свої вимоги в
частині стягнення залишку боргу по
процентах та просить стягнути з
відповідача лише 10 479 728,21 грн.

Оскільки строк виконання зобов'язання
по сплаті заявлених до стягнення
процентів для відповідача вже є таким,
що настав, доказів повної сплати
процентів відповідач суду не надав, то
в цій частині позов підлягає до повного
задоволення і з відповідача на користь
позивача слід стягнути 10 479 728,21 грн.
залишку боргу по процентах.

У відповідності до заяви про
збільшення позовних вимог позивач
просить стягнути з відповідача пеню за
несвоєчасне повернення процентів в
розмірі 144 360,92 грн. та пеню по кредиту в
розмірі 1 386 229,74 грн.

Ці вимоги підлягають до часткового
задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до п. 8.1 кредитного
договору, за порушення строків
повернення кредиту та/чи сплати
процентів відповідач зобов'язаний
сплатити на користь позивача пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми простроченого платежу за
кожен день прострочки.

Така умова кредитного договору
відповідає положенням ст. 151 ЦК України,
у відповідності до умов якої, якщо
предметом неустойки є грошова сума, то
її розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.
Обмеження кредитним договором пені до
рівня подвійної облікової ставки НБУ
відповідає і положенням Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

У відповідності до п. 6 ст. 231 ГК України,
штрафні санкції ( штраф, пеня) за
порушення грошових зобов'язань,
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
НБУ за весь час користування грошовими
коштами.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало б бути
виконано.

За доводами та розрахунками позивача,
позичальник повинен сплатити позивачу
пеню за прострочення сплати процентів
по кредиту в сумі 144 360,92 грн. за період з
01.03.2014 року по 30.06.2014 року. При цьому
позивач помилково провів розрахунок
пені по процентах за період з 01.06.2014
року по 30.06.2014 року із суми боргу по
процентах в розмірі 1 127 920,84 грн. В цей
період сума боргу по процентах
становила лише 1 091 536,30 грн., що
потягнуло і неправильне нарахування
пені. За належним розрахунком
загальний розмір пені з 01.03.2014 року по
30.06.2014 року становить лише 143 792,72 грн. (
а.с. 72 том 2).

Доказів сплати пені по процентах
відповідач суду не надав, а тому до
примусового стягнення з відповідача на
користь позивача належить лише 143 792,72
грн. пені по процентах.

Позивач з цих же підстав просить
стягнути пеню по кредиту в розмірі 1 386
229,74 грн. за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014
року (а.с. 72 том 2).

Позивач припустився математичної
помилки у загальному підрахунку суми
пені по кредиту, яка в дійсності
складає 2 886 269,76 грн. Однак позивач в цій
частині своїх вимог не збільшив та
просить стягнути з відповідача лише 1 386
229,74 грн. пені по кредиту.

Оскільки доказів сплати пені по
кредиту відповідач суду не надав, то до
примусового стягнення з нього належить
1 386 229,74 грн. пені по кредиту.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних лише від
простроченої суми по кредиту в розмірі
695 165,51 грн. за період з 01.01.2014 року по
14.08.2014 року та 4 490 892,21 інфляційних за
період з 01.01.2014 року по 31.07.2014 року із
розрахунку суми боргу по кредиту в
розмірі 37 424 101,74 грн.(а.с. 72 том 2).

Дані вимоги підлягають до повного
задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 625 ЦК України, у
випадку порушення грошового
зобов'язання боржник на вимогу
кредитора повинен сплатити суму боргу
з урахуванням інфляції та 3% річних із
простроченої суми, якщо більший розмір
процентів не передбачено умовами
договору між сторонами.

Розрахунок 3% річних та інфляційних
позивачем зроблено вірно та у
відповідності до умов договору.

Оскільки відповідач не надав суду
доказів проведення розрахунків в цій
частині вимог, то до примусового
стягнення з відповідача на користь
позивача належить 695 165,51 грн. як 3 %
річних та 4 490 892,21 інфляційних за
порушення строків розрахунків по
кредиту.

Позивач також просить стягнути з
відповідача штраф у розмірі 280 000,00 грн.
за порушення п. 6.1.13 кредитного договору
в редакції згідно умов договору про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору від 28.12.2012 року (
а.с. 75), яким визначено, що в строк до
01.02.2013 року відповідач повинен був
відновити обслуговування по
зарплатно-картковому проекту в ПАТ
"Банк "Київська Русь" відповідно до мов
договору № 1 від 29.07.2008 року.

У відповідності до умов договору № 1
від 29.07.2008 року ( а.с. 51 том 2) позивач
надає послуги відповідачу із
зарахування заробітної плати та інших
виплат на карткові рахунки працівників
підприємства у безготівковому вигляді.
Даний договір укладено сторонами на
невизначений термін, він набуває
чинності з моменту підписання (розділ.
6).

Доказів розірвання даного договору
сторонами у справу не надано.

За доводами представників позивача,
договір № 1 від 29.07.2008 року сторонами
виконувався, однак в певний період
відповідач припинив спрямування
коштів на зарплатні карткові рахунки
своїх працівників, що викликало
необхідність у договорі про внесення
змін та доповнень № 9 до кредитного
договору від 28.12.2012 року ( а.с. 74 том 1)
спеціально обумовити обов'язок
відповідача на відновлення роботи
сторін за договором № 1 від 29.07.2008 року.
Дане зобов'язання відповідач прийняв
на себе добровільно, однак його не
виконав.

Сторонами також було погоджено, що за
порушення умови про відновлення
обслуговувування за договором № 1 від
29.07.2008 року, відповідач повинен
сплатити на користь позивача штраф у
розмірі 500,00 грн. за кожний день
невиконання прийнятого відповідачем
на себе зобов'язання.

У відповідності до ст. 230, ч. 4 ст.
231, ч. 6 ст.232 ГК України, під штрафними
санкціями розуміються неустойка, штраф
та пеня, які учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. У разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг). Нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Оскільки сторонами у п. 6.1.13 було
визначено, що штраф у сумі 500,00 грн.
стягується за кожен день прострочення,
то враховуючи положення ч. 3 ст. 549 ЦК
України суд приходить до висновку, що
сторони фактично під штрафом
домовилися про стягнення пені.

Оскільки відновлення
обслуговування по зарплатному проекту
для відповідача є не грошовим
зобов'язанням перед позивачем, то на
нього не поширюється обмеження
подвійною обліковою ставкою пені, що
передбачено п. 3 ЗУ "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Однак у відповідності до ч. 6 ст. 232
нарахування такого штрафу (пені) слід
обмежити шістьма місяцями з часу
виникнення у права на стягнення цієї
санкції.

Таким чином до стягнення з
відповідача належить лише 90 000,00 грн.
штрафу по п. 6.1.13 кредитного договору (
500,00 грн. х 180 днів). В решті нарахування
такого штрафу є безпідставним.

Доказів про те, що сторони на час
розгляду даної справи відновили
співпрацю по договору № 1 від 29.07.2008
року відповідач у справу не надав.

Заперечень проти розрахунку
позовних вимог та підстав їх
нарахування представник відповідача
не має.

Суд відхиляє заперечення
відповідача про те, що банк неналежним
чином виконав свої зобов'язання за
договором в частині права на зупинення
кредитування та стягнення повної суми
боргу по кредиту достроково, оскільки
ці питання не мають значення для
стягнення боргу за кредитними
зобов'язаннями у справі внаслідок
закінчення терміну кредитування 31.12.2013
року за кредитним договором, як
заявлено у позові.

Доказів про проведення повного
розрахунку за позовними вимогами
відповідачем у справу не надано.
Доказів існування обставин, які б
звільняли відповідача від сплати боргу
за позовними вимогами судом не
встановлено.

На підставі викладеного, правомірність
вимог позивача підтверджується
матеріалами справи, а тому з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 37 424 101,74 грн. заборгованості
по кредиту, 10 479 728,21 грн. заборгованості
по процентах, 143 792,72 грн. пені по
процентах, 1 386 229,74 грн. пені по кредиту,
695 165,51 грн. як 3% річних по кредиту, 4 490
892,21 грн. інфляційних та 90 000,00 грн.
штрафу на підставі укладеного між
сторонами кредитного договору № 3804-22-10
на відкриття відновлювальної
кредитної лінії в національній валюті
від 20.07.2010 року.

В решті нарахування за позовними
вимогами є безпідставними і в частині
їх стягнення позивачу слід відмовити
повністю.

Відповідач не заявив про застосування
строку позовної давності до жодної із
позовних вимог чи про зменшення
розміру пені та штрафу в порядку ст. 83
ГПК України.

Третя особа у справі - поручитель
відповідача за виконання ним кредитних
зобов'язань - ОСОБА_4, доказів
проведення розрахунків за позовними
вимогами із позивачем суду не надав.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, як
із винної особи у виникненні спору, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню в повній сумі
судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Уманьавтодор"
(ідентифікаційний код 14196857, Черкаська
область, м. Тальне, вул. Кар'єрна, 1) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Банк "Київська Русь"
(ідентифікаційний код 24214088, м.Київ, вул.
Хорива, 11-А) -- 37 424 101,74 грн.
заборгованості по кредиту, 10 479 728,21 грн.
заборгованості по процентах, 143 792,72 грн.
пені по процентах, 1 386 229,74 грн. пені по
кредиту, 695 165,51 грн. як 3% річних, 4 490 892,21
грн. інфляційних та 90 000,00 грн. штрафу на
підставі укладеного між сторонами
кредитного договору № 3804-22-10 на
відкриття відновлювальної кредитної
лінії в національній валюті від 20.07.2010
року та 73 080,00 грн. на відшкодування
сплаченого судового збору.

3. В решті вимог у задоволенні позову
відмовити повністю.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 01 вересня 2014
року

Суддя
Н.М. Спаських