номер провадження справи 19/58/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2014
Справа № 908/2260/14

За позовом Міського комунального
підприємства «ОСНОВАНІЄ» (69095, м.
Запоріжжя, вул. Українська, 29-А)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

про стягнення 18405,07 грн.

Суддя Давиденко І.В.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: ОСОБА_1 - фізична
особа-підприємець,
ОСОБА_2 - представник за довіреністю №
338 від 24.06.14.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Запорізької
області 01.07.14. звернулось Міського
комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ»
з позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
18405,07 грн. заборгованості за Договором
№ 719 від 16.04.07. про спільне
обслуговування та використання споруд
та прибудинкових територій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем порушено умови Договору
№ 719 від 16.04.07. про спільне
обслуговування та використання споруд
та при будинкових територій в частині
внесення платежів вартості наданих
позивачем послуг.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 02.07.14. порушено
провадження у справі № 908/2260/14,
присвоєно їй номер провадження 19/58/14,
розгляд справи призначено на 17.07.14. о
10-40.

Через канцелярію господарського суду
Запорізької області 17.07.14. від
відповідача надійшов письмовий відзив
на позовну заяву, відповідно до якого
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
вказує на те, що позовна заява
пред'явлена з порушенням правил
підсудності, в зв'язку з тим, що спірний
Договір укладено саме з фізичною
особою ОСОБА_1, а тому, на думку
відповідача, позовна заява має
розглядатись виключно у місцевому
суді.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 17.07.14. розгляд
справи № 908/2260/14 на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладено на 01.09.14. о 16-40.

Представник позивача в судове
засідання 01.09.14. не з'явився, вимоги
ухвали суду від 17.07.14. не виконав, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, про час місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Представник відповідача в судовому
засіданні 17.07.14. проти позову заперечив
з підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
ухвалив рішення у справі № 908/2260/14.

Розглянувши подані матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, господарський суд
Запорізької області, -

ВСТАНОВИВ:

16.04.07. між Комунальним підприємством
«Виробниче ремонтно-експлуатаційне
житлове об'єднання № 1»
(правонаступником якого є позивач) та
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 (Співвласник)
укладено Договір № 719 про спільне
обслуговування та використання споруд
та при будинкових територій (далі -
Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1)
предметом Договору є спільне
обслуговування та користування
будівлі та прибудинкової території, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що
перебуває на балансі позивача, де
знаходиться частина нежитлового
приміщення ХІ полу підвалу (літера А-13),
у складі кімнат: №№ 7-12, 41, 42, 56-63,
загальною площею 511,60 кв. м, які належать
на праві приватної власності ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_1

Згідно умов Договору (п. 2.1), позивач
зобов'язався, зокрема, забезпечити
виконання робіт, пов'язаних з технічним
обслуговуванням конструктивних
елементів та технічного обладнання,
санітарне обслуговування допоміжних
приміщень та прибудинкової території.

Відповідно до п. 2.2 Договору, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_1 (Співвласник)
зобов'язались, зокрема, самостійно
перераховувати на розрахунковий
рахунок позивача щомісячно, не пізніше
20 числа поточного місяця витрати на
утримання будинку у розмірі 251,71 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач вказує на те, що відповідачем
зобов'язання за Договором в частині
внесення платежів за обслуговування
будинку та прибудинкової території не
виконуються, в зв'язку з чим
заборгованість Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 станом на день
звернення позивача до суду з даним
позовом за період з червня 2008 р. по
червень 2014 р. становить 18 405,07 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За своєю правовою природою Договір № 719
від 16.04.07. про спільне обслуговування та
використання споруд та прибудинкових
територій є договором про надання
послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Умовами п. 2.2 Договору передбачено
обов'язок Співвласника, а саме: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_1 перераховувати на
розрахунковий рахунок позивача
щомісячно, не пізніше 20 числа поточного
місяця витрати на утримання будинку у
розмірі 251,71 грн.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1
повинні були здійснювати платежі за
Договором, а не лише відповідач.

З позовної заяви вбачається, що позов
пред'явлено до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
18 405,07 грн. заборгованості за Договором,
за період з червня 2008 р. по червень 2014 р.

Враховуючи вищевикладене, вбачається,
що позивачем пред'явлено позов про
стягнення заборгованості за Договором
лише до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, яка поряд з особами: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 є Співвласником за вказаним
вище Договором та наділена тими ж
правами та обов'язками, що й зазначені
вище особи.

Також судом встановлено, що Договором
не покладено на відповідача
персональної відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
його умов.

Обов'язок доведення покладається
законом на позивача.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що до господарського суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Отже, необхідною умовою для звернення
до суду із відповідним позовом є
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів особи - позивача у справі.

Згідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене, судом встановлено, що
позивачем належними засобами
доказування не доведено наявності
заборгованості у відповідача перед
позивачем у сумі 18 405,00 грн. за Договором
№ 719 від 16.04.07. про спільне
обслуговування та використання споруд
та прибудинкових територій за період з
червня 2008 р. по червень 2014 р.

Посилання відповідача у відзиві на
позовну заяву на те, що позов
пред'явлено до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, тоді як
Договір було укладено з фізичною
особою ОСОБА_1, в зв'язку з чим спір не
підлягає розгляду в господарських
судах, суд не приймає до уваги з огляду
на наступне:

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу, зокрема, з договорів та інших
правочинів; зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, відповідно
до звичаїв ділового обороту чи вимог,
що звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.ст. 525 та 526
Цивільного кодексу України).

Таким чином, за наслідками укладення
договору про надання послуг між його
сторонами виникають зобов'язальні
правовідносини, регулювання яких
здійснюється за чинним законодавством
України. У визначених законодавством
підставах припинення чи зміни
зобов'язань не наведено таких підстав,
як набуття фізичною особою статусу
суб'єкта господарювання, тобто, за
загальним правилом умови укладеного
фізичною особою договору продовжують
діяти після її реєстрації в якості
підприємця (засвідчення права особи на
зайняття підприємницькою діяльністю)
та є обов'язковими для цієї особи.

Водночас, фізична особа як суб'єкт
права власності має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької діяльності
(ст. 320 Цивільного кодексу України), що
відповідає положенням Господарського
кодексу України про майнову основу
господарювання та правовий режим майна
суб'єктів господарювання. Майнові та
інші відносини, що виникають між
суб'єктами господарювання при
безпосередньому здійсненні
господарської діяльності є
господарськими відносинами відповідно
до ст. 3 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України,
господарським судам підвідомчі: справи
у спорах, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів, у тому числі
щодо приватизації майна, та з інших
підстав, крім спорів про приватизацію
державного житлового фонду, спорів, що
виникають при погодженні стандартів та
технічних умов, спорів про
встановлення цін на продукцію (товари),
а також тарифів на послуги (виконання
робіт), якщо ці ціни та тарифи
відповідно до законодавства не можуть
бути встановлені за угодою сторін,
спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів, інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до інших органів.

Крім передбаченої наведеною статтею
предметної підвідомчості спорів, ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності,
тобто, також передбачено як предметну,
так і суб'єктну підвідомчість.

Предметом Договору є спільне
обслуговування та користування
будівлі та прибудинкової території, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, де
знаходиться частина нежитлового
приміщення ХІ полу підвалу (літера А-13),
у складі кімнат: №№ 7-12, 41, 42, 56-63,
загальною площею 511,60 кв. м, які належать
на праві приватної власності ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_1, що підтверджується
свідоцтвом на право власності № 2243 від
02.10.98.

З пояснень відповідача, наданих у
судовому засіданні 01.09.14. вбачається, що
метою користування зазначеним вище
нежитловим приміщенням,
обслуговування якого є предметом
Договору, є здійснення саме
підприємницької діяльності у даному
приміщенні.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене, даний позов подано у
спорі, що виник між господарюючими
суб'єктами при безпосередньому
здійсненні ними господарської
діяльності, що свідчить про його
підвідомчість господарським судам
України.

Також відповідач у відзиві на позов
зазначає про сплив строку позовної
давності, в зв'язку з чим суд встановив
наступне:

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України, перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила, зокрема, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

У відповідності до пункту 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.13. № 10 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів», за змістом ч. 1
ст. 261 Цивільного кодексу України,
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Зважаючи на викладене, господарський
суд зауважує, що порушення прав
позивача відповідачем не доведено, у
зв'язку з чим суд відмовляє у позові
повністю з підстав його
необґрунтованості.

Згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 32, 33, 34, 49, 82-84
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Міського
комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ»
відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.09.14.

Суддя
І.В.
Давиденко