м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аквавит"
до Фізичної особи-підприємця
про стягнення 5 854,08 грн.
Суддя Нечай О.В.
Представники сторін:
від позивача: Брайко М.В., за
від відповідача: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аквавит" (далі -
позивач) до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 25.06.2014 р. було порушено
справи призначено на 23.07.2014 р.
У судове засідання 23.07.2014 р. представник
позивача з'явився, подав клопотання про
продовження строків розгляду справи та
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.
У судове засідання 23.07.2014 р. представник
відповідача не з'явився.
Розглянувши у судовому засіданні 23.07.2014
р. клопотання представника позивача
про продовження строків розгляду
справи, враховуючи особливості
розгляду справи, суд дійшов висновку
про необхідність задоволення
клопотання про продовження строку
розгляду справи.
Ухвалою суду від 23.07.2014 р. було
продовжено строк розгляду справи №
даної справи було відкладено на 03.09.2014
У судове засідання 03.09.2014 р. представник
позивача з'явився, подав клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи, позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове
засідання 03.09.2014 р. не з'явився, про
призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, про
причини неявки не повідомив, вимог
ухвал суду не виконав.
Відповідно до п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році» до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Водночас законодавство України, в тому
числі ГПК України, не зобов'язує й
сторону у справі, зокрема позивача,
з'ясовувати фактичне місцезнаходження
іншої сторони (сторін) у справі (якщо
воно не співпадає з її
місцезнаходженням, визначеним згідно
зі статтею 93 Цивільного кодексу
України) та зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.
В разі, коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
Слід також зазначити, що вищезгаданий
інформаційний лист містить посилання
на пункт 4 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 02.06.2006
р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році»
(із змінами від 08.04.2008 р.), в якому
зазначається, що примірники
повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками «адресат вибув», «адресат
відсутній» і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду її судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(роз'яснення Президії Вищого
Арбітражного суду України від 18.07.1997 р.
№ 02-5/289 із змінами «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України»).
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва
07.11.2013 р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Аквавит" (далі -
постачальник) укладено Договір
поставки № 1448КИЕ (далі - Договір),
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується передавати у власність
покупця, а покупець приймати та
оплачувати на умовах і у порядку,
визначених цим Договором, товар в
асортименті, кількості та за цінами,
вказаними у накладних, які є
невід'ємною частиною цього Договору (п.
Відповідно до п. 2.2 Договору поставка
товару на склад покупця здійснюється
транспортом постачальник та за рахунок
постачальника на умова DDP (Інкотермс
Асортимент та кількість товару, що
постачається, зазначається у накладних
Пунктом 4.1 Договору сторони погодили,
що ціни на товар вказуються у накладних
на товар, які є невід'ємною частиною
цього Договору. Оплата здійснюється в
національній валюті України виключно у
формі безготівкових розрахунків. У
разі порушення покупцем цього правила,
у тому числі у випадку передачі
готівкових коштів будь-яким особам для
оплати постачальнику, постачальник не
несе відповідальність за можливі
збитки покупця від втрати (розкрадання)
Відповідно до п. 4.2 Договору покупець
зобов'язаний оплачувати кожну партію
переданого постачальником товару не
пізніше 30 днів з дати її поставки.
Постачальник має право в
односторонньому порядку змінити строк
оплати, попередньо повідомивши покупця
за 7 (сім) календарних днів.
Пунктом 5.7 Договору визначено, що
підписання покупцем видаткової
(товарно-транспортної) накладної
свідчить про те, що покупець згоден з
ціною на товар, вказаною в накладній,
перевірив кількість, асортимент, тару
поставленої партії товару та
погоджується на прийняття всього
товару як належно поставленого згідно
цього Договору з дотриманням строків
Відповідно до п. 6.1 Договору у разі
невиконання чи неналежного виконання
своїх зобов'язань по даному Договору,
сторони несуть відповідальність
згідно чинного законодавства України.
За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
Статтею 655 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, або, якщо
вона не встановлена у договорі і не
може бути визначена виходячи з його
умов, - за ціною, що визначається
відповідно до статті 632 цього Кодексу, а
також вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
На виконання умов вказаного Договору у
листопаді 2013 р. постачальник поставив
узгоджений сторонами товар покупцю на
загальну суму 14 189,40 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 9659 від 29.11.2013 р., яка підписана
уповноваженими представниками сторін
Проте свої зобов'язання по оплаті за
поставлений товар покупець виконав не
в повному обсязі, внаслідок чого на
момент звернення Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аквавит" з
даним позовом до суду у Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 виник борг у
розмірі 5 156,22 грн.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.
В матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що відповідачем було
оплачено поставлений позивачем товар
на суму 5 156,22 грн.
Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.
З огляду на вищенаведене, позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за поставлений товар в
розмірі 5 156,22 грн. підлягають
задоволенню в повному обсязі.
Крім основної суми заборгованості
позивач просить стягнути з відповідача
на свою користь пеню в розмірі 305,56 грн.,
3% річних в розмірі 62,30 грн. та
інфляційні втрати в розмірі 330,00 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.
Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.
Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.
Відповідно до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями,
розмір пені не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період за який нараховується
Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.
Згідно з п. 6.6 Договору у випадку
порушення покупцем строків, визначених
п. 4.2 Договору, покупець оплачує
постачальникові неустойку у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
простроченої суми за кожен день
прострочення. Сторони домовились про
те, що неустойка за порушення покупцем
строків, вказаних у п. 4.1 Договору,
нараховується та сплачується за весь
період невиконання або неналежного
виконання покупцем своїх зобов'язань,
включаючи день повного розрахунку за
Враховуючи вищевикладене, за
розрахунком позивача, перевіреним
судом, з відповідача підлягає
стягненню 305,56 грн. пені за період з
31.12.2013 р. по 26.05.2014 р. за неналежне
виконання Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 своїх зобов'язань по оплаті
відповідно до умов Договору.
Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 3 % річних та
інфляційних втрат, суд зазначає
Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
Індекс інфляції є щомісячним
показником знецінення грошових коштів
і розраховується він не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць. За
таких обставин застосовувати індекс
інфляції у випадку, коли борг виник у
певному місяці і в тому же місяці був
погашений, - підстави відсутні. Крім
того, при розрахунку інфляційних
нарахувань мають бути враховані
рекомендації, викладені в листі
Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №
62-97р "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ", згідно з якими
при застосуванні індексу інфляції слід
умовно вважати, що сума, внесена за
період з 1 до 15 числа відповідного
місяця, наприклад, травня, індексується
за період з врахуванням травня, а якщо з
16 до 31 числа, то розрахунок починається
з наступного місяця - червня.
Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
"Урядовий кур'єр" та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення незалежно від того, чи був
в якійсь період індекс інфляції менше
одиниці (тобто мала місце не інфляція, а
дефляція), а отже, сума боргу в цьому
періоді зменшується.
Таким чином, за розрахунком позивача,
перевіреним судом, з відповідача
підлягає стягненню 62,30 грн. 3% річних та
330,00 грн. інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Згідно з ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги про стягнення з відповідача
заборгованості за Договором поставки
№ 1448КИЕ від 07.11.2013 р. з урахуванням пені,
3% річних та інфляційних втрат в
загальному розмірі 5 854,08 грн.
підлягають задоволенню в повному
Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на
Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер карки платника
податків: НОМЕР_1) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "Аквавит"
ідентифікаційний код: 36841030)
заборгованість за поставлений товар в
розмірі 5 156 (п'ять тисяч сто п'ятдесят
шість) грн. 22 коп., пеню в розмірі 305
(триста п'ять) грн. 56 коп., 3% річних в
розмірі 62 (шістдесят дві) грн. 30 коп.,
інфляційні втрати в розмірі 330 (триста
тридцять) грн. 00 коп. та витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
Повне рішення складено 08.09.2014 р.
Суддя