ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2014 р.
Справа № 914/2019/14

За позовом:Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради, м.
Львів;до відповідача:ОСОБА_1, м.
Львів;про:розірвання договору
купівлі-продажу, стягнення неустойки
Суддя - Крупник Р.В.
Секретар - Яслик
Н.М.Представники сторін: від
позивача: Івасюк Н.В. - представник
(довіреність №2302-вих-348 від 03.02.2014р.);від
відповідача: ОСОБА_1

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

06.06.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради
(надалі - Позивач) до ОСОБА_1 (надалі -
Відповідач) про розірвання договору
купівлі-продажу та стягнення
неустойки.

Ухвалою суду від 10.06.2014р. порушено
провадження у справі, її розгляд
призначено на 23.06.2014р. В подальшому
розгляд справи неодноразово
відкладався, про що винесено
відповідні ухвали суду.

Ухвалою суду від 07.08.2014р. строк розгляду
справи продовжено на 15 днів.

Представник позивача в судове
засідання 01.09.2014р. з'явилася, позовні
вимоги підтримала, просила позов
задоволити повністю, з підстав,
зазначених в позовній заяві та
поясненнях до неї.

В засіданні зазначила, що відповідно до
ухвали Львівської міської ради від
26.04.2012 року №1457, протоколу №01 засідання
комісії для забезпечення приватизації
шляхом продажу на аукціоні від 31.07.2012
року, протоколу №06 аукціону з
реалізації об'єкта малої приватизації
від 07.09.2012 року, між позивачем та
відповідачем укладено Договір
купівлі-продажу на аукціоні №2785 від
14.09.2012 року нежитлових приміщень
загальною площею 281,35 кв.м., що
знаходяться в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2.1 Договору, сума
договору складає 530 000,00 грн., які
покупець зобов'язаний сплатити
протягом 30 календарних днів з моменту
нотаріального посвідчення договору.
Однак, станом на момент подання позову
відповідач свого обов'язку щодо повної
оплати за придбані приміщення не
виконав, зокрема неоплаченими
залишилися кошти в розмірі 482 318,00 грн. У
зв'язку з цим позивач просить суд
розірвати договір купівлі-продажу на
підставі ст.651 ЦК України, та стягнути
неустойку в розмірі 20 відсотків ціни
продажу об'єкту, передбачену ч.5 ст.23 ЗУ
«Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)».

Відповідач в судове засідання 01.09.2014р.
з'явився, проти позовних вимог
заперечив, просив відмовити в їх
задоволенні з підстав, зазначених у
відзиві на позов та додаткових
поясненнях до нього.

В засіданні зазначив, що з аналізу ст. 651
ЦК України встановлено, що істотним є
таке порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. При укладенні
договору купівлі-продажу позивач мав
на меті реалізувати відповідачу
нежитлові приміщення, що виступають
об'єктом договору, отримавши взамін
грошову плату у розмірі вищевказаним
договором купівлі-продажу. На думку
відповідача, підстави для розірвання
договору купівлі-продажу відсутні,
оскільки позивачу не завдано шкоди, так
як відповідач 29.08.2014р. сплатив повну
вартість нежитлових приміщень.

З приводу стягнення з відповідача
неустойки, то такі вимоги, на думку
останнього, не підлягають задоволенню,
оскільки позивачем пропущено строк
позовної давності про застосування
якої відповідачем подано відповідну
заяву.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом розгляду даної справи
являються вимоги Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради до фізичної особи ОСОБА_1
про розірвання договору купівлі -
продажу нежитлових приміщень на
аукціоні, укладеного на виконання
положень Закону України «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)» та
стягнення неустойки за несвоєчасну
оплату за вказані приміщення.

З огляду на приписи частини третьої
статті 22 ЗУ «Про судоустрій і статус
суддів», згідно з якими місцеві
господарські суди розглядають справи у
спорах, що виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, та на вимоги статей 1, 4 1, 12
ГПК України господарські суди
розглядають справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам статті 1 ГПК
України, а правовідносини, з яких виник
спір, мають господарський характер.

Як роз'яснив Пленум ВГСУ в п.3.2
Постанови «Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам» №10 від 24.10.2011р.
господарські суди на загальних
підставах вирішують усі спори між
суб'єктами господарської діяльності, а
також спори, пов'язані з приватизацією
державного та комунального майна (крім
спорів про приватизацію державного
житлового фонду), в тому числі спори про
визнання недійсними відповідних актів
органів місцевого самоврядування та
органів приватизації, а також спори зі
справ, що виникають з корпоративних
відносин.

З огляду на приписи частини другої
статті 1 та статті 12 ГПК зазначені
справи підвідомчі господарським судам
і в тому разі, якщо сторонами в судовому
процесі виступають фізичні особи, що не
є суб'єктами підприємницької
діяльності.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
даний спір підвідомчий господарському
суду Львівської області.

Як встановлено судом, відповідно до
ухвали Львівської міської ради 7-ої
сесії 6-го скликання від 26.04.2012 року №1457,
протоколу №01 засідання комісії для
забезпечення приватизації шляхом
продажу на аукціоні від 31.07.2012 року,
протоколу №06 аукціону з реалізації
об'єкта малої приватизації від 07.09.2012
року, між позивачем та відповідачем
укладено Договір купівлі-продажу
нежитлових приміщень на аукціоні №2785
від 14.09.2012 року (надалі - Договір)
об'єктом продажу котрого виступають
нежитлові приміщення, загальною площею
281,35 кв.м., що знаходяться в будинку
АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2.1 Договору зазначений
в цьому Договорі Об'єкт продається за
ціною 530 000,00 грн. в тому числі ПДВ, з яких
47 682,00 грн. сплачено покупцем
(відповідачем) до підписання цього
Договору згідно з умовами аукціону, а
залишок в сумі 482 318,00 грн. покупець
зобов'язаний сплатити за придбаний
об'єкт продажу протягом 30 календарних
днів з моменту нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу.

Право власності за об'єкт продажу
переходить до покупця після сплати у
повному обсязі ціни продажу об'єкта
продажу, отримання акту
прийому-передачі об'єкта продажу та
державної реєстрації у встановленому
чинним законодавством України порядку
права власності за придбаний об'єкт
(п.1.3 Договору).

Згідно п.7.2 Договору у разі несплати
ціни об'єкта продажу протягом 30 днів з
дня нотаріального посвідчення
договору, покупець сплачує на користь
продавця неустойку у розмірі 20% від
ціни продажу об'єкта. У разі несплати
коштів згідно з договором
купівлі-продажу разом з неустойкою
протягом 30 днів об'єкт продажу
повертається продавцю, договір
підлягає розірванню відповідно до
ст.ст. 5, 23 ЗУ «Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)».

Судом встановлено, що станом на момент
подання позову, відповідачем за об'єкт
продажу було сплачено лише гарантійний
внесок у розмірі 47 682,00 грн., що
підтверджується як п.2.1 Договору, так і
наявною в матеріалах справи квитанцією
№ ПН4226 від 03.09.2012 року. Решту суми у
розмірі 482 318,00 грн. відповідачем на
рахунок позивача сплачено не було.

Факт неоплати повної вартості об'єкту
продажу слугував підставою для подання
вказаного позову з вимогою розірвати
Договір від 07.09.2012 року та стягнути з
відповідача неустойку у розмірі 106 000,00
грн., передбачену п.7.2 Договору та ст.23
ЗУ «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)».

Разом з тим, матеріалами справи,
зокрема платіжним дорученням №80427813
від 29.08.2014р., підтверджується також той
факт, що станом на момент винесення
рішення у справі, відповідачем було
перераховано кошти у розмірі 482 318,00 грн.
на рахунок позивача в якості оплати
вартості нежитлових приміщень згідно
Договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень на аукціоні №2785 від 14.09.2012
року.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає, що в позові слід відмовити,
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини. Цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 656 ЦК України предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому. До договору
купівлі-продажу на біржах, конкурсах,
аукціонах (публічних торгах), договору
купівлі-продажу валютних цінностей і
цінних паперів застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено законом про ці
види договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті. Особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватися законом.

Правовий механізм приватизації єдиних
майнових комплексів невеликих
державних підприємств шляхом їх
відчуження на користь одного покупця
одним актом купівлі-продажу
встановлюється положеннями Закону
України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)» (надалі - Закон).

Відповідно до ст.2 Закону об'єктами
малої приватизації є, зокрема, окреме
індивідуально визначене майно, в тому
числі разом із земельними ділянками
державної власності, на яких таке майно
розташовано (група А).

Приватизація об'єктів малої
приватизації здійснюється шляхом
продажу на аукціоні (ст.3 Закону).

Відповідно до ст.13 Закону продаж
об'єктів малої приватизації на
аукціоні полягає у передачі права
власності покупцю, який запропонував у
ході торгів найвищу ціну.

Згідно приписів ст. 23 Закону у разі
придбання об'єкта приватизації на
аукціоні, за конкурсом договір
купівлі-продажу між покупцем і
продавцем укладається не пізніш як у
п'ятиденний термін з дня затвердження
органом приватизації результатів
аукціону, конкурсу.

Договір купівлі-продажу є підставою
для внесення коштів у банківську
установу на обумовлений договором
рахунок як оплату за придбаний об'єкт
приватизації.

Покупець зобов'язаний внести зазначені
платежі протягом 30 календарних днів з
моменту нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу. У разі
несплати коштів протягом зазначеного
строку покупець сплачує на користь
державного органу приватизації
неустойку в розмірі 20 відсотків ціни
продажу об'єкта. У разі несплати коштів
згідно з договором купівлі-продажу
разом з неустойкою протягом наступних
30 днів договір підлягає розірванню.

Крім цього, згідно ч.2 ст.651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Як встановлено судом, в порядку,
передбаченому положеннями ЗУ «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)»
позивачем було реалізовано на аукціоні
нежитлові приміщення, загальною площею
281,35 кв.м., що знаходяться в будинку
АДРЕСА_1.

14.09.2012 року між позивачем та
відповідачем укладено Договір
купівлі-продажу вказаних нежитлових
приміщень відповідно до умов якого,
відповідач зобов'язався здійснити
повну оплату за об'єкт продажу протягом
30 календарних днів з моменту
нотаріального посвідчення цього
Договору, тобто до 15.10.2012 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, повну оплату за приміщення
відповідач здійснив лише 29.08.2014р., що
підтверджується платіжним дорученням
№80427813 від 29.08.2014р. Факт несвоєчасної
оплати слугував підставою для подання
вказаного позову з вимогою розірвати
договір купівлі-продажу у зв'язку з
істотним порушенням його умов.

Розглядаючи вказану вимогу, суд бере до
уваги те, що 18.09.2013р. Верховний Суд
України на спільному засіданні
цивільної та господарської палати у
справі №6-75цс13 виклав правову позицію
щодо оцінки істотності порушень умов
договору, які б слугували підставою для
його розірвання. Вказана правова
позиція, в силу положень ст. 111-28 ГПК
України є обов'язковою при вирішенні
даної справи.

Так, згідно цієї позиції, істотним є
таке порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору (абзац другий
частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення
договору однією зі сторін, яке тягне
для другої сторони неможливість
досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного
здійснюється судом відповідно до
критеріїв, що встановлені вказаною
нормою. Оціночне поняття істотності
порушення договору законодавець
розкриває за допомогою іншого
оціночного поняття - "значної міри"
позбавлення сторони того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.
Це (друге) оціночне поняття значно
звужує сферу огляду суду. Істотність
порушення визначається виключно за
об'єктивними обставинами, що склалися у
сторони, яка вимагає розірвання
договору. В такому випадку вина (як
суб'єктивний чинник) сторони, що
припустилася порушення договору, не
має будь-якого значення і для оцінки
порушення як істотного, і для
виникнення права вимагати розірвання
договору на підставі частини другої
статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення
договору закон визнає розмір завданої
порушенням шкоди, який не дозволяє
потерпілій стороні отримати очікуване
при укладенні договору. При цьому
йдеться не лише про грошовий вираз
завданої шкоди, прямі збитки, а й
випадки, коли потерпіла сторона не
зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування
зазначеного положення закону має
співвідношення шкоди з тим, що могла
очікувати від виконання договору
сторона.

В даному випадку суд погоджується з
твердженням відповідача, що укладаючи
Договір від 07.09.2012 року, позивач мав на
меті реалізувати відповідачу
нежитлові приміщення, загальною площею
281,35 кв.м., що знаходяться в будинку
АДРЕСА_1, одержавши взамін грошову
плату у розмірі 530 000,00 грн. Суд зазначає,
що станом на момент прийняття рішення
вказані кошти були перераховані на
рахунок відповідача.

Відтак, станом на момент винесення
рішення судом, відсутній такий
критерій істотного порушення умов
договору, як розмір завданої шкоди. А
тому за відсутності вказаного
критерію, на думку суду, відсутніми є
правові підстави для задоволення вимог
про розірвання договору.

З приводу позовної вимоги про
стягнення з відповідача неустойки в
сумі 106 000,00 грн., то такі вимоги теж не
підлягають до задоволення, з огляду на
наступне.

З аналізу положень п.7.2 Договору та ч.5
ст.23 ЗУ «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)» вбачається, що вказана
неустойка за своїм правовим характером
являється штрафом, який обчислюється в
розмірі 20% від ціни продажу об'єкта, у
випадку несплати ціни об'єкта продажу
протягом 30 днів з дня нотаріального
посвідчення договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
нотаріальне посвідчення укладеного
між сторонами Договору відбулося 14.09.2012
року приватним нотаріусом ОСОБА_4
Відтак повну вартість об'єкту продажу
відповідач повинен був сплатити до
15.10.2012 року.

12.10.2012 року Галицьким районним судом м.
Львова винесено ухвалу про
забезпечення позову у справі №1304/9271/12
згідно якої було забезпечено позов
ОСОБА_3 до Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради,
ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
на аукціоні №2785 від 14.09.2012 року,
зокрема, шляхом накладення заборони
ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії спрямовані
на виконання умов договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
на аукціоні №2785 від 14.09.2012 року.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України
ухвала про забезпечення позову
виконується негайно в порядку,
встановленому для виконання судових
рішень.

Враховуючи ухвалу Галицького
районного суду м. Львова від 12.10.2012 року,
суд вважає, що з її прийняттям
зупинився перебіг строку для
відповідача щодо внесення повної
оплати за придбаний об'єкт. Вказаний
строк зупинився за 3 дні до кінцевого
строку оплати.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.10.2012 року ухвалою Галицького
районного суду м. Львова задоволено
заяву Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради про
скасування заходів забезпечення
позову, та скасовано заходи вжиті
згідно ухвали суду від 12.10.2012 року.

Докази оскарження відповідачем ухвали
суду від 26.10.2012 року в матеріалах справи
відсутні. Відтак строк повної сплати за
придбані нерухомі приміщення відновив
свій перебіг і закінчився 29.10.2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За приписами ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч.2
ст.258 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Оскільки, з урахуванням ухвал
Галицького районного суду м. Львова,
відповідач повинен був повністю
сплатити кошти за придбані приміщення
до 29.10.2012 року, то строк позовної
давності щодо стягнення з нього
передбаченої договором неустойки
почав свій перебіг 30.10.2012 року і сплив
30.10.2013р.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовну заяву в даній справі було
подано 06.06.2014р., тобто поза межами
позовної давності щодо стягнення з
відповідача неустойки. 07.08.2014 року
відповідачем в даній справі через
канцелярію суду подано клопотання про
застосування позовної давності та
відмову, у зв'язку з цим в позові.

Заперечуючи проти поданого клопотання,
позивач зазначає, що строк позовної
давності в даній справі не сплив,
оскільки такий строк перервав свій
перебіг в силу положень ч.2 ст.264 ЦК
України, у зв'язку із пред'явленням
14.10.2013р. аналогічного позову до
господарського суду Львівської
області.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Водночас, за приписами ч.1 ст.265 ЦК
України залишення позову без розгляду
не зупиняє перебігу позовної давності.

Метою норми ч.1 ст.265 ЦК України є перш за
все запобігання зловживання правом,
тобто подання необґрунтованого або
неналежно обґрунтованого позову, з
метою штучного подовження строку
позовної давності.

Судом встановлено, що в жовтні 2013 року
Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради звернулося до
господарського суду Львівської
області з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення 106 000,00 грн. неустойки за
Договором купівлі-продажу нежитлових
приміщень на аукціоні № 2785 від 14.09.2012
року та розірвання зазначеного
Договору. Водночас, ухвалою
господарського суду № 914/3858/13 від
13.11.2013р. вказаний позов залишено без
розгляду. Докази оскарження цієї
ухвали чи її скасування в матеріалах
справи відсутні.

А тому, з огляду на положення ч.1 ст.265 ЦК
України, суд відхиляє доводи позивача
про переривання строку позовної
давності, пред'явленням позову в справі
№ 914/3858/13. Таким чином, строк позовної
давності щодо стягнення з відповідача
неустойки в розмірі 106 000,00 грн. сплив
30.10.2013р., останнім подано відповідну
заяву про застосування цього строку,
відтак в задоволенні позовних вимог
слід відмовити.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, в
задоволенні позовних вимог про
розірвання договору слід відмовити,
оскільки станом на момент винесення
рішення суду відсутній такий критерій
істотного порушення умов договору, як
розмір завданої шкоди, а в задоволенні
позовних вимог про стягнення неустойки
слід відмовити, оскільки позивачем
пропущено строк позовної давності для
заявлення відповідної вимоги.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір у розмірі 2120,00 грн. за майнову
вимогу про стягнення неустойки
залишається за позивачем. Водночас
судовий збір у розмірі 1218,00 грн. за
немайнову вимогу про розірвання
договору слід покласти на відповідача,
як на особу, внаслідок неправильних дій
(несвоєчасної оплати за придбані
приміщення) якої і виник даний спір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
2, 4-3, 12, 33, 34, 35, 43, 49, 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_2;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради (79008,
м. Львів, пл. Галицька, 15; ) 1218,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
05.09.2014р.

Суддя
Крупник Р.В.