КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р. Справа№ 910/1735/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Чорної Л.В.

Куксова В.В.

при секретарі судового засідання Пась
М.П.

за участю представників:

від позивача: Пустовойтова О.М. за дов.
№б/н від 30.09.2013.

від позивача: Трещов О.В. за дов. №б/н
від 01.03.2014.

від відповідача: Драчук М.П. за дов. №6/11
від 06.11.2013.

від відповідача: Мелешко О.П. - директор,
наказ №1-к від 20.06.2012.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 23.06.2014.

у справі № 910/1735/14 (головуючий судя
Грєхова О.А., судді Кирилюк Т.Ю., Ярмак
О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса"

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю

"Компанія Гранд-М"

про відшкодування збитків в розмірі 1 276
146,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 у справі № 910/1735/14 в
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю "Дієса" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія Гранд-М" про
відшкодування збитків в розмірі 1 276 146,10
грн., відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що позивачем не
доведено належними та допустимими
доказами як протиправності дій
відповідача, що на думку позивача,
полягає у втраті вантажу, так і
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між діями відповідача та
збитками позивача у розумінні ст. 224 ГК
України.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дієса" звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення та прийняти нове судове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм процесуального та
матеріального права, а саме: суд не дав
належної оцінки всім наявним у справі
доказам, не встановив дійсні обставини
справи, та не взяв до уваги матеріали
кримінального провадження № 0008175,
що містять письмові докази, які
доводять прийняття вантажу
відповідачем.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса" передано на
розгляд судді Київського апеляційного
господарського суду Шапталі Є.Ю.

На підставі ст.ст. 4-6 Господарського
процесуального кодексу України, п.3.1.7.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від
26.11.2010р. № 30, згідно п.2.2. рішення зборів
суддів Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014р.,
сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі Шаптала Є.Ю. (головуючий), судді
Самсін Р.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду у складі суддів:
головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді
Самсін Р.І., Скрипка І.М., прийнято
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дієса" до
розгляду та порушено апеляційне
провадження. Розгляд справи призначено
на 26.08.2014.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014, у
зв'язку з перебуванням у відпустці
суддів Самсіна Р.І. та Скрипки І.М.,
справу № 910/1735/14 передано на розгляд
колегії суддів у складі: головуючого
судді Шаптали Є.Ю., суддів: Чорної Л.В.,
Куксова В.В.

В судовому засіданні 26.08.2014
представники позивача підтримали
доводи викладені в апеляційній скарзі
та просили задовольнити її, а рішення
Господарського суду міста Києва від
23.06.2014 скасувати та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні 26.08.2014
представники відповідача підтримали
доводи викладені в відзиві на
апеляційну скаргу, який був поданий до
відділу документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду 20.08.2014, та просили
рішення Господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишене
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
01.04.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дієса" (замовник,
позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія Гранд-М"
(експедитор, відповідач) укладено
договір № 010413 про
транспортно-експедиційне
обслуговування.

Згідно з п. 1.1 договору, експедитор
зобов'язується за плату і за рахунок
замовника організувати перевезення
вантажів автомобільним транспортом та
надати замовнику інші послуги,
необхідні для здійснення доставки
вантажу (в подальшому "Експедирування"),
а замовник зобов'язується здійснити
оплату послуг експедитора в порядку та
розмірі, передбаченому даним
договором.

У відповідності до пункту 1.3 Договору
визначено, що вантаж (вид/вага/обсяг),
пункти призначення (адреси пунктів
завантаження і розвантаження) та інша
необхідна інформація на кожне
експедирування узгоджується сторонами
у відповідних заявках.

Експедитор організовує перевезення
вантажів автомобільним транспортом по
території України на підставі
відповідних заявок замовника (додаток
№1) і, за відсутності можливості
проведення аукціону - відповідно до
специфікації (додаток № 2), які
являються невід'ємною частиною даного
договору (п. 2.1.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору, конкретні
умови по наданню кожної з послуг
обумовлюються в заявці. Допускається
отримання належним чином оформленої
заявки за допомогою факсимільного
зв'язку або по електронній пошті, які
мають однакову юридичну силу. Сторони
визнають, що передані факсом
підтверджені заявки мають юридичну
силу оригіналу.

У відповідності до заявки на разове
перевезення ТР-015397 від 10.06.2013,
оформленої у вигляді додатку № 1 до
Договору № 010413 від 01.04.2013 Позивач
замовив перевезення вантажу по
маршруту: Макіївка-Харцизск-Луганськ;
замовник: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дієса"; перевізник:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гранд-М"; дата
завантаження: 18.06.2013; адреса
завантаження: Київська обл.,
Макарівський р-н, с. Калинівка, вул.
Київська, 49ж; адреса розвантаження: м.
Макіївка, пр.-т 250-річчя Донбасу, 1-б, м.
Макіївка, пр.-т Леніна, 140-а, м. Харцизськ,
вул. Жовтнева, 34, м. Луганськ, вул.
Оборонна, 9; обсяг вантажу: 50,37 м3 ; марка
автомобіля: МАН, НОМЕР_23; ПІБ водія:
ОСОБА_8.

18.06.2013 на виконання заявки, позивач,
згідно товарно-транспортних накладних:
015397/1, № 015397/1, № 015397/1, № 015397/1, № 015397/1, №
015397/1, № 015397/1, № 015397/1 передав
відповідачу для перевезення
товарно-матеріальні цінності у
кількості 1611 одиниць загальною
вартістю 1 276 146,10 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що
вантаж, який він передав відповідачу не
був доставлений до пунктів
розвантаження зазначених у заявці на
перевезення, про що позивачем було
складено акти здачі-приймання ТМЦ по
кількості: № , № , № , №
, № 660130943, № , № , №
, № 660139766, № , № , №
, № , № , № , №
, № , № , № , №
, № , № , № .

Позивач стверджує, що йому згодом стало
відомо про те, що вантажний автомобіль
з вантажем позивача було викрадено та
по факту викрадення відкрито
кримінальне провадження № 000175.

Згідно з п. 6.3.1 договору, експедитор
несе повну матеріальну
відповідальність за збереження і
цілісність вантажу по кількості та
якості з моменту прийняття його до
перевезення до моменту передачі
вантажу вантажоодержувачу. За псування
чи втрату вантажу в дорозі експедитор
несе повну матеріальну
відповідальність в розмірі вартості
втраченого чи пошкодженого вантажу.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
01.07.2013 у зв'язку з втратою вантажу
позивач звернувся до відповідача з
вимогою про відшкодування заподіяної
шкоди в розмірі 1 276 146,10 грн., на
підтвердження направлення вимоги,
позивач надав суду першої інстанції
копію фіскального чеку № 9035 від 10.07.2013
та копію опису вкладення у цінний лист
від 10.07.2013.

Відповідач, у своїй відповіді на вимогу
позивача від 01.07.2013 № 01/07/13-10юр,
зазначив, що у випадку доведення вини
перевізника у викрадені вантажу,
відповідач відшкодує позивачу
понесені збитки.

Враховуючи вищевикладені обставини,
позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 1 276 146,10 грн.
збитків, завданих втратою вантажу, свої
вимоги позивач обґрунтовує з
посиланням на ст. ст. 22 та 1166 ЦК України
тим, що він має право вимоги щодо
стягнення з Відповідача вартості
втраченого вантажу, який був переданий
відповідачу на підставі договору № 01413
від 01.04.2013.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 Цивільного
кодексу України, власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Приписами статей 22, 1166, 1192 Цивільного
кодексу України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Статтями 224, 225 Господарського кодексу
України унормовано, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною;

матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки, шкоди та її розміру,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою, вини.
За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Протиправною є поведінка, яка не
відповідає вимогам закону, тягне за
собою порушення (зменшення, обмеження)
майнових прав (благ) і законних
інтересів іншої особи.

При цьому встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
завдавача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 03.12.2012 у справі справа №
19/5005/4244/2012.

Таким чином, для задоволення судом
позовних вимог позивач повинен довести
наявність збитків і неправомірної
поведінки з боку відповідача,
безпосередній причинний зв'язок між
правопорушенням та заподіянням
збитків, розмір відшкодування.

Отже, як вже зазначалось раніше,
відповідно до заявки на разове
перевезення ТР-015397 від 10.06.2013,
оформленої у вигляді додатку № 1 до
договору № 010413 від 01.04.2013 позивач
замовив перевезення вантажу по
маршруту: Макіївка-Харцизск-Луганськ;
замовник: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дієса"; перевізник:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гранд-М"; дата
завантаження: 18.06.2013; адреса
завантаження: Київська обл.,
Макарівський р-н, с. Калинівка, вул.
Київська, 49ж; адреса розвантаження: м.
Макіївка, пр-т 250-річчя Донбасу, 1-б, м.
Макіївка, пр.-т Леніна, 140-а, м. Харцизськ,
вул. Жовтнева, 34, м. Луганськ, вул.
Оборонна, 9; обсяг вантажу: 50,37 м3 ; марка
автомобіля: МАН, НОМЕР_23; ПІБ водія:
ОСОБА_8.

У відповідності до п. 3.2.6 договору
експедитор має право приймати
замовлення (заявки) на експедирування
до виконання: не пізніше ніж через 1
годину після направлення замовником
заявки (п. 3.2.6 договору).

Як встановлено судом першої інстанції
та судом апеляційної інстанції на
заявці № ТР-015397 від 10.06.2013 проставлений
підпис та відтиск печатки позивача,
відмітка ж відповідача про прийняття
її до виконання відповідно до умов
Договору № 010413 про
транспортно-експедиційне
обслуговування на заявці відсутня.

Щодо наданого позивачем витягу з бази
відправлених заявок на разове
перевезення, суд апеляційної інстанції
погоджується з судом першої інстанції
та про те, що наведений витяг також не
підтверджує прийняття заявки
відповідачем до виконання.

В розділі Договору № 010413 від 01.04.2013
"Терміни, які використовуються
сторонами в договорі" сторони погодили,
що під терміном "представник
експедитора" вони розуміють працівника
експедитора чи його представника, який
виконує обов'язки експедитора; під
терміном "водій" - працівник
експедитора чи уповноважена
експедитором особа, яка являється
водієм транспортного засобу, що
перевозить вантаж, при відсутності
представника експедитора - виконуючий
обов'язки експедитора при складанні
передбачених даним договором
документів.

Згідно з п. 3.2.4 Договору представник
експедитора (у випадку відсутності
водія) приймає вантаж по кількості та
якості упаковки та несе матеріальну
відповідальність за даний вантаж у
випадках, передбачених чинним
законодавством України та даним
Договором.

Експедитор зобов'язується забезпечити
наявність у представника експедитора
(при відсутності - водія) довіреності на
отримання товару (п. 3.2.16 Договору).

Відповідно до п. 3.2.9 договору на
експедитора покладено обов'язок при
прийнятті вантажу оформити подорожній
лист вантажного автомобіля, інших
транспортних та звітних документів.
Забезпечувати підписання всіма
учасниками перевізного процесу
товарно-транспортних документів.

Згідно з п. 11.1. Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом по
території України, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України від 14 жовтня 1997 №363,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 20 лютого 1998 за №128/2568, основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
подорожні листи вантажного автомобіля.

Відповідно до п. 11.5. Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом по
території України, товарно-транспортну
накладну на перевезення вантажів
автомобільним транспортом замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом).

Як передбачено ч. 5 ст. 308 Господарського
кодексу України, що при прийнятті
вантажу до перевезення перевізник
видає вантажовідправнику в пункті
відправлення документ, оформлений
належним чином.

У відповідності до ст. 47 Статуту
автомобільного транспорту,
товарно-транспортна накладна є єдиним
документом для списання
товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника, оприбуткування їх
у вантажоодержувача, а також для
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку

Згідно з ст. 50 Статуту автомобільного
транспорту, при прийнятті вантажу до
перевезення шофер-експедитор
автотранспортного підприємства або
організації пред'являє
вантажовідправнику службове
посвідчення і путьовий лист, завірений
печаткою автопідприємства або
організацією.

У відповідності до п. 11.6. Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом по території України та ст.
51 Статуту автомобільного транспорту,
прийняття вантажів до перевезення від
вантажовідправника засвідчується
підписом водія в усіх екземплярах
товарно-транспортних накладних.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи
в товарно-транспортних накладних: 015397/1
від 18.06.2013, № 015397/1 від 18.06.2013, № 015397/1 від
18.06.2013, № 015397/1 від 18.06.2013, № 015397/1 від
18.06.2013, № 015397/1 від 18.06.2013, № 015397/1 від
18.06.2013, № 015397/1 від 18.06.2013 у графі "підпис
таксувальника" проставлене прізвище
"Гурков І." та підпис.

Проте, позивач не надав, а матеріали
справи не містять доказів того, що
ОСОБА_8 приймав вантаж за вказаними
вище товарно-транспортними накладними
як працівник або уповноважена
відповідачем особа, та не надав доказів
того, що автомобіль, яким здійснювалося
перевезення втраченого вантажу
належав відповідачу або був залучений
відповідачем для виконання договору №
010413 про транспортно-експедиційне
обслуговування.

Листом Державного комітету статистики
України від 08.12.05р. №05/1-2-8/146
встановлено, що при перевезенні
вантажів автомобільним транспортом
суб'єктами господарської діяльності
всіх форм власності застосовуються
єдині уніфіковані типові форми
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля, затверджені наказом
Міністерства транспорту України та
Міністерства статистики України від
29.12.95р. №488/346: форма №2 "Подорожній лист
вантажного автомобіля", форма №1
(міжнародна) "Подорожній лист
вантажного автомобіля у міжнародному
сполученні", форма №1-ТН
"Товарно-транспортна накладна", форма
№1-ТЗ "Талон замовника".

Судом першої інстанції досліджено
типову форму подорожнього листа
вантажного автомобіля №2, яка
затверджена Наказом Мінтрансу від 29.12.95
№488/346, з якої вбачається, що подорожній
лист повинен містити такі обов'язкові
його реквізити, зокрема: підпис та
печатку вантажовідправника
(замовника), проте первинні документи в
матеріалах справи також відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з судом першої інстанції
про те, що складені позивачем по факту
ненадходження вантажу до місця
розвантаження акти здачі-приймання ТМЦ
по кількості: № , № , № ,
№ , № 660130943, № , № , №
, № 660139766, № , № , №
, № , № , № , №
, № , № , № , №
, № , № , № , не є
належними та допустимими доказами на
підтвердження у позові обставин,
виходячи з того, що п. 5.2 договору при
невідповідностях, і/або пошкодження
вантажу або упаковки під час
розвантаження сторона складає акт про
всі розходження та пошкодження, який
підписується вантажоотримувачем,
представником експедитора (при
відсутності водія) і при можливості -
уповноваженою особою замовника.

У випадку відмови представника
експедитора (у відсутності водія) від
підписання акту в ТТН вноситься
відповідний запис. В такому випадку
вантажоотримувач самостійно складає
акт, і такий акт має повну юридичну силу
для обох сторін.

Так, позивачем не подано до суду і
доказів того, що він викликав для
підписання вищевказаних актів про
відсутність вантажу представника
експедитора чи водія.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
у розумінні ст. 33-34 Господарського
процесуального кодексу України, що
підтверджують прийняття відповідачем
до виконання заявки на здійснення
перевезення по договору № 010413 від
01.04.2013 про транспортно-експедиційне
обслуговування та не надав належних
доказів, що підтверджують отримання
представником експедитора або водієм
відповідача вантажу на суму 1 276 146,10 грн.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з судом першої інстанції
про те, що надані позивачем копії
матеріалів кримінальної справи по
факту викрадення автомобіля на
підтвердження вини відповідача у
відповідності до статті 35
Господарського процесуального кодексу
України не мають приюдиційного
значення, оскільки обставинами
звільнення від доказування є:
обставини, які визнаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання; обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування; обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини; вирок суду в кримінальному
провадженні або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення, які набрали законної
сили, є обов'язковими для
господарського суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивачем не
доведено належними та допустимими
доказами вину відповідача у втраті
вантажу на суму 1 276 146,10 грн., як і не
доведено протиправності дій
відповідача, що на думку позивача
полягають у втраті вантажу, наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та збитками позивача
у розумінні ст. 224 Господарського
кодексу України. Беручи до уваги
наведені нормативні приписи, а також
враховуючи недоведеність позивачем
наявності у сукупності всіх елементів
складу правопорушення, яке тягне за
собою відповідальність у вигляді
відшкодування завданих збитків в
порядку ст. 1166 Цивільного кодексу
України, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те що вимога позивача про
стягнення з відповідача 1 276 146,10 грн.
збитків, є необґрунтованою і
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів вважає, що доводи Товариста з
обмеженою відповідальністю "Дієса",
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують висновків господарського
суду першої інстанції, а тому
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим рішення Господарського
суду міста Києва від 23.06.2014 в справі №
910/1735/14 підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дієса" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 у справі № 910/1735/14 -
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 у справі № 910/1735/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/1735/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційного господарського
суду може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
Л.В. Чорна

В.В. Куксов