ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2014 р.
Справа № 922/4841/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О.,

суддя Плужник О.В. , суддя Барбашова С.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Снігир Т.А.

відповідача - Кузьменко Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
(вх.№2159Х/3-9) на рішення господарського
суду Харківської області від 21.07.14 у
справі № 922/4841/13

за позовом ТОВ "ДВ
Нафтогазовидобувна Компанія ", Київ

до ПАТ "Індустріальна
науково-технологічна компанія "ІНТЕК" ,
м.Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013р. позивач звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом, в якому просив (з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 21.07.14 р., яка
прийнята судом) стягнути з відповідача
- Приватного акціонерного товариства
"Індустріальна науково-технологічна
компанія "Інтек" - різницю між
авансовими платежами та вартістю
робіт, фактично виконаних і прийнятих
позивачем в сумі 553775,10 грн. та судові
витрати по справі, мотивуючи свої
вимоги неналежним виконанням
відповідачем його грошових зобов'язань
за договором підряду № 53 від 03.06.13 р.

Відповідач надав відзив, в якому
зазначив, що він не порушував істотні
умови договору, тому розірвання
договору в односторонньому порядку не
відповідає нормам закону та умовам
договору, а отже позивач повинен
оплатити виконані роботи в сумі 256978,92
грн. та компенсувати понесені ним
збитки.

В додаткових поясненнях відповідач
зазначив, що експертиза проводилась
без урахування робіт вартістю 9425,00 грн.,
виконаних за актом прийняття робіт від
04.10.13 р. Крім того, відповідач вважає, що
роботи по розробці документації за
елементами (КМД) у вартості 7410,00 грн. та
роботи по вертикальному переміщенню
обладнання вартістю 25502,00 грн. були
виконані в повному обсязі, а отже
підлягають вирахуванню з отриманого
авансу. Відповідач також зазначив, що
роботи механізмів вартістю 6542,00 грн. та
витрати пов'язані з організацією робіт
у нічний час експертом не
досліджувались.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 21.07.2014 р. по
справі №922/4841/13 ( суддя Інте Т.В.) позов
задоволено, стягнуто з відповідача на
користь позивача різницю між
авансовими платежами та вартістю
робіт, фактично виконаних і прийнятих
позивачем в сумі 553775,10 грн. та 11075,50 грн.
судового збору.

Відповідач з рішенням господарського
суду частково не погоджується, вважає
його прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
надав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення частково скасувати в частині
стягнення 86510 грн.

В апеляційній скарзі зазначає, що
судом не врахована вартість виконаних
робіт на суму 86510 грн. а також позивач
безпідставно розірвав договір.

Позивач вважає рішення суду законним
та обґрунтованим, прийнятим відповідно
до норм чинного законодавства, надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, що акти приймання -
передачі виконаних робіт на суму 53598
грн. відсутні, акт від 4.10.2013р не
підписаний відповідачем, відповідач не
надав докази підтверджуючи обсяги та
вартість виконаних робіт на суму 32912
грн.,яку зазначає відповідач, договір
розірваний обґрунтовано в зв'язку з
його порушенням відповідачем.

Відповідач надав клопотання про
зупинення провадження по справі в
зв'язку з поданням позову про визнання
договору підряду № 53 від 3.06.2013р. таким
що діє.

Колегія суддів вважає, що клопотання не
підлягає задоволенню, так як
відповідач не надав доказів
неможливості розгляду даної справи до
вирішення іншої справи, справа
розглянута судом першої інстанції, ні
зустрічних, ні інших позовів в період
розгляду справи у суді відповідач не
пред'являв, при розгляді справи суд
першої інстанції надав оцінку
обставинам розірвання договору.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила, що
між відповідачем (підрядник) та
позивачем (замовник) укладений договір
підряду №53 від 03.06.13 р. (далі -
договір)(а.с. 13-24), за умовами якого,
позивач доручив, відповідач взяв на
себе зобов'язання виконати і у
встановлений строк здати
будівельно-монтажні та
пусконалагоджувальні роботи з
встановлення та введення в
експлуатацію турбоустановки у складі
конденсаційної турбіни № 50-8.83 із
генератором типу JPEF-ХSЕС-50-1 потужністю
50МВт та допоміжним обладнанням в
будівлі II черги турбінного відділення
головного корпусу (літ. "А5") Філії
"ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" ТОВ "ДВ
НАФТОГАЗОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ" за
адресою: "Україна, Харківська область,
Чугуївський район, смт. Есхар, вул. 152
Стрілецької дивізії, буд 16 (надалі -
роботи); вартість робіт (договірна
ціна), що підлягають виконанню за цим
договором і на його умовах становить:
4958647,00 грн. в тому числі ПДВ в сумі 826441,17
грн. (п. 3.1 договору).

У п. 3.3 договору зазначено, що
розрахунки за договором здійснюються
поетапно. На початку кожного етапу
робіт позивач надає замовнику аванс у
розмірі 30% від вартості робіт даного
етапу, яка передбачена у договірній
ціні відповідного етапу. Аванс
надається за п'ять банківських днів до
початку виконання робіт передбачених
відповідним етапом але не пізніше ніж
через 3 банківські дні з початку його
виконання, який визначається
відповідно до Графіку виконання робіт
(додаток №3).

На виконання п. 3.3 договору, 05.06.2013 р.
позивач здійснив авансовий платіж на
суму 58859,10 грн. - 30 % від вартості 1 та 18
етапів робіт (платіжне доручення №9941
від 05.06.2013 р.; 1-й том а.с. 45). Згодом, 12.07.2013
р. позивачем перераховано ще 700000,00 грн.,
що становить 30 % від вартості інших
етапів робіт (платіжне доручення №10208
від 12.07.2013 р., 1-й том а.с. 46, всього
позивач здійснив авансових платіж за
договором на суму 758859,10 грн.

У п. 2.1 договору зазначено, що
відповідач виконує роботи згідно
проектно-кошторисної документації до
договору, в обсязі визначеному
узгодженими та підписаними обома
сторонами кошторисами, які є
невід'ємною частиною даного договору
(додаток № 2).

Пунктом 2.2 договору сторони
передбачили, що відповідач розпочинає
роботи, вказані в п. 1.1 договору
протягом 5-ти календарних днів з дати
укладення договору та отримання авансу
на виконання першого етапу робіт, а
також при умові виконання позивачем п.
6.3 даного договору.

В пункті 6.3 договору закріплено, що
позивач зобов'язаний до початку робіт
надати відповідачу необхідну проектну
та конструкторсько-технологічну
документацію, що оформлюється
відповідним актом приймання-передачі.

На виконання п. 6.3 договору, за актами
прийому-передачі проектної
документації від 30.07.2013 р., 01.08.2013 р.,
20.08.2013 р., 21.08.2013 р., 08.09.2013 р. (1-й том а.с.
47-53), позивачем передана відповідачеві
проектна та
конструкторсько-технологічна
документація.

У п. 2.3 договору зазначено, що строк
виконання узгоджених обсягів робіт
визначається підписаним сторонами
Графіком виконання робіт, в якому
визначаються дати початку та
закінчення всі робіт передбачених
договором та який є невід'ємною
частиною даного договору (додаток № 3).
Якщо Графіком виконання робіт не
передбачено інше, термін завершення
всього комплексу робіт передбачених
договором та передачі їх позивачу -
31.12.2013 року.

Графіком виконання робіт (1-й том а.с. 44)
також передбачено, що всі роботи
передбачені договором мають бути
виконані та передані позивачу до 31.12.2013
року.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що у встановлений договором
строк роботи, що є предметом договору
відповідачем не виконані.

В порушення умов договору та графіку
виконання робіт, відповідачем фактично
розпочато виконання лише першого етапу
- "Фундаментні роботи", тоді як Графік
виконання робіт передбачає початок
виконання 4, 7, 9, 10, 11, 18 етапів ще з
середини червня 2013 р. Початок виконання
решти етапів робіт встановлений у
Графіку виконання робіт не пізніш 30
серпня 2013 року.

Таким чином, відповідач своєчасно не
розпочав виконання всього комплексу
робіт, передбачених договором.

Пунктом 14.2 договору передбачено, що
позивач має право розірвати договір в
односторонньому порядку, надіславши
повідомлення підряднику, у разі,
зокрема, якщо відповідач не розпочав
виконання робіт в строк понад 10
календарних днів з дня, коли він
повинен згідно з договором розпочати
їх виконання (п. 14.2.3 договору), або якщо
відповідач допустив прострочення
виконання робіт від передбачених
Календарним графіком на строк, що
перевищує 40 календарних днів (п. 14.2.4
договору).

Згідно з п. 14.3 договору, у разі
розірвання договору відповідно до п. 14.2
договору, моментом розірвання договору
вважається день одержання
відповідачем повідомлення позивача
розірвання.

У п. 14.4 договору зазначено, що протягом
п'яти робочих днів з моменту розірвання
договору, відповідач зобов'язаний за
актом передати позивачу об'єкт
будівництва, виконані роботи, належні
позивачу матеріали, устаткування та
сплатити різницю між авансовими
платежами та фактично виконаним і
прийнятим позивачем обсягом робіт.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що у зв'язку з
вищезазначеними обставинами, позивач,
керуючись правом, наданим замовнику ч. 2
ст. 320 ГК України, ч. 2 ст. 849 ЦК України та
передбаченим п. 14.2.3 договору,
відмовився від спірного договору
підряду, надіславши про це
повідомлення про розірвання договору
(лист №ДВ/09- 741 від 16.09.2013 р.; 1-й том а.с. 66).
Одночасно позивач просив відповідача
повернути різницю між авансовими
платежами та вартістю робіт, фактично
виконаних і прийнятих позивачем.

Вказане повідомлення отримане
відповідачем 17.09.13 р., що
підтверджується листом відповідача
№432 від 17.09.13 р. (1-й том а.с. 69), в якому
останній зазначив, що прострочення
строків виконання робіт обумовлено
відсутністю матеріалів та обладнання,
які мають бути надані позивачем.

Проте, відповідач різницю між
авансовими платежами та вартістю
робіт, фактично виконаних і прийнятих
позивачем, останньому не повернув, у
зв'язку з чим Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДВ
Нафтогазовидобувна Компанія"
звернулось з даним позовом до
господарського суду Харківської
області.

Суд першої інстанції, надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам,
виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 11
Цивільного кодексу України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

За приписами ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Відповідно до ч.1 ст.ст.837,846, ч.2 ст. 849 ЦК
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу; строки
виконання роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду;
якщо підрядник своєчасно не розпочав
роботу або виконує її настільки
повільно, що закінчення її у строк стає
явно неможливим, замовник має право
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків.

Згідно з ч. 2 ст. 320 ГК України, у разі
якщо підрядник не береться своєчасно
за виконання договору або виконує
роботу настільки повільно, що
закінчення її до строку стає явно
неможливим, замовник має право
вимагати розірвання договору та
відшкодування збитків.

Вищезазначені приписи знайшли своє
відображення в п. 14.2 спірного договору,
відповідно до якого, позивач має право
розірвати договір в односторонньому
порядку, надіславши повідомлення
підряднику, у разі, зокрема, якщо
відповідач не розпочав виконання робіт
в строк понад 10 календарних днів з дня,
коли він повинен згідно з договором
розпочати їх виконання (п. 14.2.3
договору).

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок, що відповідач
своєчасно не розпочав виконання всього
комплексу робіт, передбачених
договором, виходячи з наступного.

Графік виконання робіт (1-й том а.с. 44)
передбачає початок виконання 4, 7, 9, 10, 11,
18 етапів ще з середини червня 2013 р.
Початок виконання решти етапів робіт
встановлений у Графіку виконання робіт
не пізніш 30 серпня 2013 року. В той же час,
фактично відповідачем було розпочато
виконання лише першого етапу -
"Фундаментні роботи", що
підтверджується актами виконаних
робіт, які містяться в матеріалах
справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відхилив посилання відповідача на те,
що затримка строків виконання робіт
сталася з вини позивача, оскільки
останній не надав відповідачу
необхідні матеріали та обладнання,
така як під час дії спірного договору,
відповідач не надавав позивачу жодного
зауваження чи повідомлення щодо
недостатності проектних матеріалів чи
необхідності виконання додаткових
робіт, як того вимагають п.п. 2.4, 5.4, 5.6, 6.3
договору.

В матеріалах справи відсутні докази
звернення ПрАТ "Індустріальна
науково-технологічна компанія "ІНТЕК"
до позивача щодо надання останнім
додаткових матеріалів та обладнання.

Крім того, відповідач припинив виплату
заробітної плати своїм працівникам,
у зв'язку з чим, 16.09.2013 р. персонал
відповідача взагалі припинив
виконання будь-яких робіт, що
підтверджується пояснювальними
записками працівників відповідача (а.с.
54-64) та актом про припинення виконання
робіт персоналом ПрАТ "Індустріальна
науково-технологічна компанія "ІНТЕК"
на майданчику ТГ-5 від 16.09.2013 р. (1-й том
а.с. 65), що також є доказом неможливості
виконання відповідачем всього
комплексу робіт в обумовлений
сторонами строк.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок, що зазначені
обставини, а саме: несвоєчасний початок
виконання робіт та незабезпечення
виконання робіт робочою силою,
обумовили те, що закінчення робіт у
строк, передбачений договором та
Графіком виконання робіт, стало явно
неможливим.

Отже, відповідач своєчасно не розпочав
виконання всього комплексу робіт,
передбачених договором, що, відповідно
до п. 14.2.3 договору, є підставою для
розірвання договору в односторонньому
порядку.

Виходячи із змісту ст. ст. 651, 653 ЦК
України у разі односторонньої відмови
від договору, якщо право на таку
відмову встановлено договором або
законом, договір є розірваним, а у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

Суд першої інстанції правомірно
вважав, що беручи до уваги умови п. 14.3
договору, враховуючи отримання
відповідачем повідомлення позивача
про розірвання договору 17.09.13 р., що
підтверджується листом відповідача
№432 від 17.09.13 р., суд приходить до
висновку, що договір підряду № 53 від
03.06.13 р. є розірваним з 17.09.13 р.

Отже, внаслідок відмови позивача від
договору підряду він вважається судом
розірваним з 17.09.13 р. і, відповідно до
умов п. 14.4 договору, протягом п'яти
робочих днів з моменту розірвання
договору, відповідач зобов'язаний за
актом передати позивачу об'єкт
будівництва, виконані роботи, належні
позивачу матеріали, устаткування та
сплатити різницю між авансовими
платежами та фактично виконаним і
прийнятим позивачем обсягом робіт.

Позивач в позовній заяві зазначав, що
відповідачем фактично виконанні
роботи вартістю 203380,92 грн., що, на його
думку, підтверджується актами
приймання виконаних робіт за вересень
2013 року (1-й том а.с. 98, 102), які були
підписані позивачем.

Відповідач, в свою чергу вважає, що він
фактично виконав роботи вартістю 256978,92
грн. (3-й том а.с. 94), що, на його думку,
підтверджується актом приймання
виконаних робіт за серпень 2013 року (3-й
том а.с. 131-138), який не був підписаний
жодною стороною.

Суд першої інстанції обґрунтовано
вважав, що для правильного вирішення
спору необхідно встановити вартість
фактично виконаних відповідачем
будівельно-монтажних робіт.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Для роз'яснення питань, що виникають
при вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу (ч. 1 ст. 41 ГПК України).

З метою всебічного, повного та
об'єктивного вирішення спору судом,
ухвалою господарського суду
Харківської області від 29.01.14 р.
призначена комплексна судова
будівельно-технічна та економічна
експертиза.

У висновку вказаної експертизи (4-й том
а.с. 16), зазначено, що вартість фактично
виконаних відповідачем та
передбачених договором підряду №53 від
03.06.2013 будівельно-монтажних робіт,
обсяг яких встановлений Звітом ТОВ
"УКРАТОМЕНЕРГОПРОЕКТ", виходячи з
кошторисної вартості робіт,
встановленої договором підряду №53 від
03.06.13 р., становить 49040,00 грн. Вартість
фактично виконаних відповідачем
будівельно-монтажних робіт, які не
передбачені договором підряду №53 від
03.06.13 р., обсяг яких встановлений Звітом
ТОВ "УКРАТОМЕНЕРГОПРОЕКТ", виходячи з
кошторисної вартості робіт,
встановленої договором підряду №53 від
03.06.13 р., становить 156044,00 грн.

Таким чином, судовими експертами
встановлено, що загальна вартість
фактично виконаних відповідачем
будівельно-монтажних робіт становить
205084,00 грн.

В частині 1 ст. 42 ГПК України зазначено,
що висновок судового експерта для
господарського суду не є обов'язковим і
оцінюється господарським судом за
правилами, встановленими статтею 43
цього Кодексу.

Стаття 43 ГПК України передбачає, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

В п. 18 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23
березня 2012 року № 4 "Про деякі питання
практики призначення судової
експертизи" роз'яснено, що у перевірці й
оцінці експертного висновку
господарським судам слід з'ясовувати:
чи було додержано вимоги законодавства
у призначенні та проведенні судової
експертизи; чи не було обставин, які
виключали участь експерта у справі;
компетентність експерта, якщо
проведення судової експертизи
доручено окремій особі, і чи не вийшов
він за межі своїх повноважень; повноту
відповідей на порушені питання та їх
відповідність іншим фактичним даним;
узгодженість між дослідницькою
частиною та підсумковим висновком
судової експертизи; обґрунтованість
експертного висновку та його
узгодженість з іншими матеріалами
справи.

Суд першої інстанції, дослідивши
висновок судового експерта № 15/1 від
23.06.14 р., прихойшов до висновку про те,
що експертне дослідження проведено
кваліфікованими експертами з
дотриманням приписів Закону України
"Про судову експертизу" та ГПК України,
висновки експертів належним чином
мотивовані, обґрунтовані та
узгоджуються з іншими матеріалами
справи та визнав доведеним той факт, що
загальна вартість фактично виконаних
відповідачем будівельно-монтажних
робіт становить 205084,00 грн.

Отже, Приватне акціонерне товариство
"Індустріальна науково-технологічна
компанія "Інтек" зобов'язано протягом
5-ти днів після розірвання договору
повернути позивачу різницю між
авансовими платежами та вартістю
робіт, фактично виконаних і прийнятих
позивачем в сумі 553775,10 грн.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як свідчать матеріали справи станом на
момент розгляду справи, відповідач
553775,10 грн. заборгованості не сплатив та
не надав суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу чи
підтверджували б оплату
заборгованості.

Суд першої інстанції правомірно визнав
відповідача таким, що з 21.09.13 р.
прострочив виконання зобов'язання з
повернення позивачу різниці між
авансовими платежами та вартістю
робіт, фактично виконаних і прийнятих
позивачем в сумі 553775,10 грн.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Суд першої інстанції обґрунтовано
визнав вимогу позивача щодо стягнення
з відповідача різниці між авансовими
платежами та вартістю робіт, фактично
виконаних і прийнятих позивачем в сумі
553775,10 грн. та задовольнив позов.

Суд першої інстанції правомірно
відхилив посилання відповідача на акт
приймання-передачі робіт від 04.10.13 р. (3-й
том а.с. 142), в якому зазначені виконані
відповідачем роботи, та які не
враховані експертами, так як
зазначений акт сторонами не підписаний
та складений в односторонньому
порядку.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що твердження відповідача
про те, що вартість робіт по розробці
документації за елементами (КМД)
складає 7410,00 грн. не підтверджується
ані матеріалами справи, ані висновками
експертів, які зазначили, що хоча факт
виконання вказаних робіт
опосередковано підтверджується, проте
визначити їх об'єм та вартість не
надається за можливе, та є
необґрунтованим.

Заявлена відповідачем вартість робіт
по вертикальному переміщенню
обладнання та матеріалів в сумі 25502,00
грн. та вартість робіт механізмів в
сумі 6542,00 грн., матеріалами справи та
висновками експертів також не
підтверджується.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що заявлені відповідачем
витрати на відшкодування
командировочних витрат працівників
відповідача в сумі 68619,60 гривень. та
виконання робіт в нічний час та в
вихідні і святкові дні в сумі 2880,00
гривень та 18916,92 грн. відповідно,
кошторисом до спірного договору не
передбачені, а отже, їх зарахування
відповідачем у вартість фактично
виконаних робіт - неправомірне.

Суд першої інстанції, враховуючи
встановлення факту правомірної
відмови позивача від спірного
договору, обґрунтовано не прийняв до
уваги посилання відповідача на збитки
від розірвання спірного договору,
оскільки це розірвання сталося саме з
вини відповідача.

Отже, заперечення відповідача є
позбавленими фактичного та правового
обґрунтування, такими, що не
відповідають як матеріалам справи, так
і нормам чинного законодавства, у
зв'язку з ненаданням доказів в
підтвердження обставин, викладених у
апеляційній скарзі, що порушує умови
ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень та подати
відповідні докази.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи,а мотиви відповідача
не можуть бути підставою для його
скасування, керуючись ст.ст.
612,626,651,653,837,846 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК
України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 21.07.2014р. по
справі № 922/4841/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції: Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 04.09.14

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Плужник О.В.

Суддя
Барбашова С.В.