ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
У Х В А Л А

"10" вересня 2014 р. Справа № 926/1368/14

За позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, с. Грушівці Кельменецького
району Чернівецької області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт.
Кельменці про забезпечення позову
Суддя Желік Б.Є. Представники сторін -
не викликались

СУТЬ СПОРУ: Ухвалою від 10.09.2014 р.
порушено провадження у справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, с. Грушівці Кельменецького
району Чернівецької області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт.
Кельменці про відшкодування збитків та
стягнення штрафних санкцій в сумі 301
285,65 грн.

Також позивачем подано заяву про
забезпечення позову шляхом заборони
відповідачеві вчиняти будь-які дії
щодо приміщення АДРЕСА_1, в якому
заблокованим залишається майно
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи подану заяву,
позивач вказує на те, що невжиття
заходів до забезпечення позову
призведе до суттєвих порушень його
прав, а саме зникнення, зменшення в
кількості або погіршення в якості
майна на момент виконання рішення,
оскільки відповідачем вчиняються
протиправні дії з метою заволодіння
майном АДРЕСА_1.

Розглянувши подані документи,
з'ясувавши обставини справи, суд
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні заяви про забезпечення
позову, виходячи з наступного.

Згідно ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених ст. 67 цього
Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Отже, умовою застосування заходів
до забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що захист
прав, свобод та інтересів позивача
стане неможливим без вжиття таких
заходів, або для їх відновлення
необхідно буде докласти значних зусиль
та витрат.

П. 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" передбачено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів. Наприклад,
обмеження можливості господарюючого
суб'єкта користуватися та
розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Господарський суд не повинен вживати
заходів до забезпечення позову, які
фактично не відповідають заявленим
позовним вимогам, якщо при цьому спір
не вирішується по суті (п. 9 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову»).

Проте, заявлені позивачем заходи до
забезпечення позову фактично не
відповідають заявленим позовним
вимогам (предметом позову є стягнення
збитків та штрафних санкцій, а позивач
просить заборонити відповідачеві
користуватись власним майном).

Керуючись статтями 66, 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про
вжиття заходів до забезпечення позову -
відмовити.

Суддя
Б.Є. Желiк