ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2014 р.
Справа № 911/2165/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Державного спеціалізованого
підприємства «Чорнобильська АЕС»,
Київська область, м. Славутич

про стягнення 892400,13 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Бернацька О.В.
(довіреність №14-102 від 18 квітня 2014 року);

від відповідача: Стужна В.М.
(довіреність №34-юв від 11 жовтня 2013
року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (далі - позивач)
звернулась до господарського суду
Київської області з позовом до
Комунального підприємства теплових
мереж «Бориспільтепломережа» (далі -
відповідач) про стягнення 106084,92 грн.

Заявлені позовні вимоги, а саме:
стягнення з відповідача 735929,21 грн. пені
та 156470,92 грн. 3% річних обґрунтовані тим,
що відповідач несвоєчасно сплатив
грошові кошти за поставлений позивачем
газ за договором купівлі-продажу
природного газу за №13/2035-БО-17 від 29
грудня 2012 року.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 5 червня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 24 червня 2014 року.

У судовому засіданні 24 червня 2014 року
на підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено перерву до 19 серпня 2014 року.

У судовому засіданні 19 серпня 2014 року
на підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено перерву до 3 вересня 2014 року

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях проти позову
заперечував.

3 вересня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (за договором - продавець)
та відповідачем (за договором -
покупець) 29 грудня 2012 року укладено
договір купівлі-продажу природного
газу за №13/2035-БО-17.

Відповідно до пункту 1.1 договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, а покупець зобов'язується прийняти
та оплатити газ на умовах цього
договору.

Згідно пункту 2.1 договору продавець
передає покупцеві у період з 1 січня 2013
року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до
11740 тис. куб.м.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно пункту 7.2 договору у разі
невиконання покупцем умов пунктів 6.1
та 6.2 договору покупець зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 договору сторони погодили,
що строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється у 5 (п'ять) років.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору позивач протягом
листопада-грудня 2013 року передав, а
відповідач прийняв природний газ, що
підтверджується підписаними
уповноваженими сторонами позивача та
відповідача актами приймання -
передачі природного газу (том 1, а.с. 40-45),
на загальну суму 49379099,71 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
виконав, проте, допустив прострочення
платежів.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Як встановлено судом, розмір пені,
нарахованої позивачем у сумі 735929,21 грн.
за період, який наведений у розрахунку,
що доданий позивачем до позовної заяви,
є обґрунтованим та підлягає стягненню
з відповідача.

У своєму відзиві на позовну заяву
відповідач зазначав, що відповідно до
п. 3.4 договору акти приймання-передачі
газу є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами, проте,
відповідні акти позивач повертав
невчасно, що унеможливило оплату
отриманого газу у встановлений строк.

Так, пунктом 3.4 договору встановлено, що
не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначити фактичні обсяги
використаного газу, його фактичну ціну
та вартість. При цьому, продавець має
повернути такі акти покупцю не пізніше
8 числа.

На підтвердження виконання обов'язку
щодо надання актів від 28 лютого 2013 року,
від 31 березня 2013 року, від 30 квітня 2013
року та від 30 листопада 2013 року
відповідачем надано листи з відмітками
про отримання актів, копії яких наявні
в матеріалах справи.

Проте, посилання відповідача, що
невчасне повернення позивачем
відповідних актів унеможливило
належне виконання зобов'язань з оплати
не заслуговує на увагу, оскільки,
відсутність актів приймання-передачі
газу за умови фактичної поставки газу
не перешкоджає оплаті, яка згідно умов
договору має здійснюватись шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу, як це встановлено
пунктом 6.1 договору.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розмір 3% річних, визначений позивачем,
складає 156470,92 грн.

Зазначений розмір 3% річних є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судом відмовлено в задоволенні
клопотання відповідача щодо зменшення
розміру пені, оскільки, відповідач
належними та допустимими доказами не
довів суду наявності підстав щодо
зменшення розміру пені.

Крім того, 3 вересня 2014 року
представником відповідача через
канцелярію суду подано клопотання про
розстрочення виконання рішення суду на
6 місяців.

Судом відмовлено в задоволенні
клопотання про розстрочення виконання
рішення суду на 6 місяців, оскільки,
відповідач належними та допустимими
доказами не довів суду наявності
підстав щодо розстрочення виконання
рішення суду на 6 місяців.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
судовий збір» сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі зменшення розміру позовних вимог
або внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки, позивачем сплачено судовий
збір в більшому розмірі, ніж
встановлено законом, судовий збір у
розмірі 1 (одна) грн. 00 коп. підлягає
поверненню з Державного бюджету
України.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Державного
спеціалізованого підприємства
«Чорнобильська АЕС» (07100, Київська
область, м. Славутич, вул. 77-ї
гвардійської дивізії, 7/1, код 14310862) на
користь Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) -
735929 (сімсот тридцять п'ять тисяч
дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 21 коп.
пені, 156470 (сто п'ятдесят шість тисяч
чотириста сімдесят) грн. 92 коп. 3% річних
та 17848 (сімнадцять тисяч вісімсот сорок
вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 5 вересня 2014
року

Суддя
Заєць Д.Г.