ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення заяви

про порушення справи про банкрутство

29.08.14 Справа № 910/17869/14.

Суддя Івченко А.М., розглянувши заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МІРЕЛЬ ФУДЗ"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мірель Фудз"
звернулося до Господарського суду
міста Києва із заявою від 26.08.2014 №
26/08/01-2014 про порушення справи про
банкрутство в порядку ст. 95 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" у зв'язку з
його неможливістю задовольнити вимоги
кредиторів у повному обсязі під час
ліквідації боржника не у зв'язку з
процедурою банкрутства.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає
її такою, що підлягає поверненню
заявнику без розгляду зважаючи на
наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 95 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
якщо вартості майна боржника -
юридичної особи, щодо якого прийнято
рішення про ліквідацію, недостатньо
для задоволення вимог кредиторів, така
юридична особа ліквідується в порядку,
передбаченому цим Законом. У разі
виявлення зазначених обставин
ліквідатор (ліквідаційна комісія)
зобов'язаний звернутися до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство такої
юридичної особи.

Обов'язковою умовою звернення до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство є
дотримання боржником порядку
ліквідації юридичної особи відповідно
до законодавства України.

Відповідно до ч. 4 статті 105 Цивільного
кодексу України комісія з припинення
юридичної особи поміщає в друкованих
засобах масової інформації, в яких
публікуються відомості про державну
реєстрацію юридичної особи, що
припиняється, повідомлення про
припинення юридичної особи та про
порядок і строк заявлення кредиторами
вимог до неї. Цей строк не може
становити менше двох місяців з дня
публікації повідомлення про
припинення юридичної особи.

Згідно з частиною 1 статті 110 ЦК України
юридична особа ліквідується, зокрема,
за рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документами.

Якщо вартість майна юридичної особи є
недостатньою для задоволення вимог
кредиторів, юридична особа
ліквідується в порядку, встановленому
законом про відновлення
платоспроможності або визнання
банкрутом (частина 3 статті 110 ЦК
України).

Частиною 1 статті 111 ЦК України
передбачено, що ліквідаційна комісія
після закінчення строку для
пред'явлення вимог кредиторами складає
проміжний ліквідаційний баланс, який
містить відомості про склад майна
юридичної особи, що ліквідується,
перелік пред'явлених кредиторами
вимог, а також про результати їх
розгляду. Проміжний ліквідаційний
баланс затверджується учасниками
юридичної особи або органом, який
прийняв рішення про ліквідацію
юридичної особи.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 60 Господарського
кодексу України ліквідаційна комісія
або інший орган, який проводить
ліквідацію суб'єкта господарювання,
вміщує в друкованих органах відповідно
до закону повідомлення про його
ліквідацію та про порядок і строки
заяви кредиторами претензій, а явних
(відомих) кредиторів повідомляє
персонально у письмовій формі у
встановлені цим Кодексом чи
спеціальним законом строки. Одночасно
ліквідаційна комісія вживає
необхідних заходів щодо стягнення
дебіторської заборгованості суб'єкта
господарювання, який ліквідується, та
виявлення вимог кредиторів, з
письмовим повідомленням кожного з них
про ліквідацію суб'єкта
господарювання.

Зі змісту частини 5 статті 60
Господарського кодексу України, яка
регулює загальний порядок ліквідації
суб'єкта господарювання, вбачається, що
ліквідаційна комісія оцінює наявне
майно суб'єкта господарювання, який
ліквідується, і розраховується з
кредиторами, складає ліквідаційний
баланс та подає його власнику або
органу, який призначив ліквідаційну
комісію. Достовірність та повнота
ліквідаційного балансу повинні бути
перевірені у встановленому
законодавством порядку з обов'язковою
перевіркою органом державної
податкової служби, у якому перебуває на
обліку суб'єкт господарювання.

Тобто, в процесі ліквідації, орган
державної податкової служби має
обов'язково перевірити суб'єкта
господарювання.

Строк повідомлення державної
податкової служби про прийняття
рішення щодо ліквідації підприємства
установлений Порядком обліку
платників податків і зборів,
затверджений наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 № 979.

Відповідно до п. 11.1 Порядком обліку
платників податків і зборів юридичній
особі, у разі прийняття рішення про
припинення засновниками (учасниками)
юридичної особи, уповноваженими
органами чи судом, голові комісії з
припинення (ліквідатору, ліквідаційній
комісії тощо) чи особі, відповідальній
за погашення грошових зобов'язань або
податкового боргу платника податків у
разі ліквідації платника податків,
слід у 3-денний строк від дати внесення
до Єдиного державного реєстру
відомостей про те, що юридична особа
перебуває у процесі припинення, подати
в орган державної податкової служби, в
якому платник податків перебуває на
обліку, такі документи:

заяву про припинення платника податків
за ф. № 8-ОПП, дата якої фіксується в
журналі за ф. № 6-ОПП; оригінал довідки
за ф. № 4-ОПП; копію розпорядчого
документа (рішення) власника або
органу, уповноваженого на те
установчими документами про
припинення; копію розпорядчого
документа про утворення комісії з
припинення (ліквідаційної комісії).

Якщо стосовно платника податків до
Єдиного державного реєстру не внесено
запису про прийняття рішення про
припинення, заява за ф. № 8-ОПП органом
державної податкової служби не
розглядається. Про це орган державної
податкової служби інформує платника
податків та пропонує йому подати
повторну заяву після внесення такого
запису до Єдиного державного реєстру.

Слід зазначити, що ліквідація суб'єкта
господарювання з порушенням ч. 5 ст. 60
Господарського кодексу України
порушує інтереси Державної податкової
служби як спеціально уповноваженого
Державою органу у сфері справляння
податків і зборів, здійснення контролю
за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), та позбавляє можливості
прийняти рішення щодо обов'язкової
перевірки платника податків у
визначенні законодавством строки.

Суд зазначає, що до заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мірель
Фудз" про порушення провадження у
справі про банкрутство за правилами ст.
95 Закону про банкрутство не додано
доказів подачі до податкового органу
заяви за формою № 8-ОПП (з відповідним
штемпелем податкового органу про
отримання такої довідки та датою
фіксованою в журналі за ф. № 6-ОПП) з
метою виконання вимог законодавства
щодо обов'язкової перевірки платника
податків, який ліквідується, тобто не
додані документи, які повинні бути
подані на момент звернення із такою
заявою.

Вищевикладене відповідає правовій
позиції Київського апеляційного
господарського суду, зокрема
викладеній у постанові Київського
апеляційного господарського суду від
06.12.2011 р. у справі № 15/159-б.

Окрім того, статтею 2 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон) встановлено, що
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України позовна заява, так само як і
заява про порушення провадження у
справі про банкрутство, повинна
містити виклад обставин, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, зазначення
доказів, що підтверджують позов.

У п. 4 ч. 1 ст. 57 Господарського
процесуального кодексу України
вказується, що до позовної заяви, так
само як і до заяви про порушення
провадження у справі про банкрутство,
додаються документи, які підтверджують
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону господарський
суд не пізніше п'яти днів з дня
надходження до господарського суду
заяви про порушення справи про
банкрутство повертає її та додані до
неї документи без розгляду, якщо,
зокрема, заява не відповідає змісту
вимог, зазначених у цьому Законі; з
інших підстав, передбачених ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням вимог цього
Закону.

Частиною 4 ст. 11 Закону встановлено, що
боржник подає заяву до господарського
суду за наявності майна, достатнього
для покриття судових витрат, якщо інше
не передбачено цим Законом.

Відповідно до п. 12 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України п.
від 28.03.2013 р. № 01-06/606/2013 "Про Закон
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції
Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)" слід
мати на увазі, що заява про порушення
провадження у справі про банкрутство
подається боржником лише за наявності
майна, достатнього для покриття
судових витрат (частина четверта
статті 11 Закону). У визначенні таких
витрат слід враховувати необхідність
виплати винагороди арбітражному
керуючому у мінімальному розмірі не
менше ніж за дванадцять місяців його
роботи, відшкодування витрат на
публікацію оголошень у справі та
судового збору, сплаченого
кредиторами.

У разі відсутності майна, достатнього
для покриття судових витрат,
господарський суд повинен повернути
заяву боржника про порушення
провадження у справі про банкрутство у
зв'язку з тим, що заява не відповідає
вимогам, зазначеним у Законі.

Відповідно до наданих боржником
відомостей, станом на 03.07.2014 на рахунку
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мірель Фудс" в АТ
"Райффайзен Банк Аваль" були наявні
грошові кошти у розмірі 5062,66 грн., які за
твердженням заявника були направленні
на сплату судового збору 07.07.2014.

Відповідно до наданих ліквідатором
відомостей, на момент звернення до суду
у боржника відсутнє будь-яке рухоме та
нерухоме майно та грошові кошти на
банківських рахунках.

Разом з тим, за результатами проведення
інвентаризації майна боржника
ліквідатором було виявлено
дебіторську заборгованість останнього
у розмірі 10859 грн. 52 коп.

Наявність у заявника майнового активу
у вигляді дебіторської заборгованості
в сумі 10859 грн. 52 коп. не може вважатися
"майном, достатнім для покриття судових
витрат" в розумінні ст. 11 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".
Доказів погашення цієї заборгованості
не подано; стягнення її у судовому
порядку та виконання судового рішення
не здійснено; стягнення її у судовому
порядку наразі є не можливим у зв'язку з
відсутністю у заявника грошових коштів
для сплати судового збору.

Також при призначенні судом
ліквідатора із застосуванням
автоматизованої системи з числа осіб,
внесених до Єдиного реєстру
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
України, вказаної суми коштів буде не
достатньо, з огляду на мінімальний
розмір винагороди, необхідної до
виплати арбітражному керуючому за
виконання обов'язків ліквідатора
банкрута за дванадцять місяців його
роботи (29232,00 грн.), а також необхідність
відшкодування судового збору,
сплаченого кредиторами при зверненні
до суду із заявами про грошові вимоги
до боржника, що разом відносяться до
судових витрат, здійснення яких є
обов'язковим для законного перебігу
процедури банкрутства підприємства в
судовому порядку.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 11, п. 2 ч. 1 ст. 15, ст. 95 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст. 86 Господарського процесуального
кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мірель Фудз" про
порушення справи про банкрутство з
приєднаними до неї документами
повернути без розгляду.

Суддя
А.М.Івченко