ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"27" серпня 2014 р.
Справа № 911/4377/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Мальованої Л.Я.
розглянувши скаргу Приватного
акціонерного товариства "Добра Вода" на
дії Державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції у справі

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Добра Вода", Тернопільська
обл., Зборівський р., с. Млинівці

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лиса", Київська обл.,
м. Вишневе

про стягнення 38 133 грн. 88 коп.

Суддя - Мальована Л.Я.

Представники:

позивач - Анкудович А.Ф. (дов. № 128 від
29.08.2012 р.);

відповідач - не з'явився;

ДВС - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 19.01.2014 р. позовні
вимоги задоволені повністю, з
відповідача на користь позивача
стягнуто 35 636 грн. 40 коп. заборгованості,
456 грн. 93 коп. 3 % річних, 2 040 грн. 55 коп.
пені, 1 720 грн. 50 коп. судового збору.

На виконання даного рішення 28.01.2014 р.
господарським судом Київської області
виданий наказ.

Позивач звернувся до суду зі скаргою, в
якій просить суд визнати незаконною
бездіяльність ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ та
зобов'язати вчинити виконавчі дії.

Представник Відділу державної
виконавчої служби в засідання суду не
з'явився, вимоги ухвал суду від 20.06.2014
року та 13.08.2014 року не виконав.

Розглянувши подану скаргу, заслухавши
пояснення представника позивача суд
зазначає таке: Відповідно до п. 1 ст. 11 ЗУ
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до поданої ПАТ «Добра Вода»
скарги державним виконавцем не вжито
усіх дій щодо накладення арешту на
майно та рахунки боржника, що призвело
до затягування примусового виконання
рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Частиною 1 статті 57 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку, що державним виконавцем не
були вжиті всі процесуальні заходи
щодо виконання рішення суду в
примусовому порядку.

Крім того, судом враховано пункт 32
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 29.06.2010
№ 01-08/369, в якому зазначено таке: "За
результатами розгляду скарги (на дії чи
бездіяльність органів Державної
виконавчої служби) виноситься ухвала, в
якій господарський суд або визнає
доводи заявника правомірними і залежно
від їх змісту визнає постанову
державного виконавця щодо здійснення
заходів виконавчого провадження
недійсною, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє". Водночас, вимога скаржника
щодо скасування постанови чи іншого
акта органу Державної виконавчої
служби за своєю правовою природою
тотожна вимозі про визнання їх
недійсними. Тому у господарського суду
відсутні правові підстави для відмови
в задоволенні скарги лише з тієї
причини, що в ній зазначається про
скасування відповідної постанови
(акта), а не про визнання його недійсним.
Господарський же суд, приймаючи судове
рішення по суті скарги, має в будь-якому
разі враховувати положення, викладене
в названому роз'ясненні президії
Вищого господарського суду України.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Враховуючи те, що ВДВС не
надало жодного доказу в підтвердження
виконання ним всіх дій передбачених
законом, тому суд вважає, що скарга є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. 86, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Приватного акціонерного
товариства «Добра вода» задовольнити
повністю.

2. Визнати неправомірною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції.

3. Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції вчинити всі
необхідні виконавчі дії.

4. Копію ухвали направити скаржнику та
ВДВС для виконання.

Суддя
Мальована Л.Я.