КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р. Справа№ 910/7135/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Мотрончук А.П.,
довіреність №16 від 26.05.2014;

від відповідача - Федоркін І.В.,
довіреність № 21/05-2014 від 21.05.2014,

розглянувши апеляційну скаргу
приватного підприємства "Вектор-М" на
рішення господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 у справі
№ 910/7135/14 (суддя Удалова О.Г.) за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Зороківське" до
приватного підприємства "Вектор-М" про
стягнення 14 192 грн. 75 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Зороківське"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
приватного підприємства "Вектор-М"
заборгованості в сумі 14 192 грн. 75 коп., з
яких: 13 055 грн. 00 коп. - основна
заборгованість, 954 грн. 98 коп. - три
відсотки річних, 182 грн. 77 коп. -
інфляційні.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 у справі №
910/7135/14 позов задоволено повністю;
вирішено стягнути з відповідача на
користь позивача 13 055 грн. 00 коп.
основної заборгованості, 954 грн. 98 коп.
три відсотки річних та 182 грн. 77 коп.
інфляційних.

При задоволенні позовних вимог суд
першої інстанції виходив з доведеності
позивачем факту порушення
відповідачем договірних зобов'язань в
частині оплати отриманого товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 у справі № 910/7135/142
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити
повністю.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що у зв'язку з
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог на даний час його заборгованість
перед позивачем відсутня.

Представник апелянта - відповідача у
справі в судовому засіданні 08.09.2014
підтримав вимоги за апеляційною
скаргою.

Представник позивача заперечив проти
задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між приватним підприємством "Вектор-М",
як покупцем та товариством з обмеженою
відповідальністю "Зороківське", як
постачальником 06.10.2011 укладено договір
поставки № 270845.

Згідно предмету даного договору
постачальник передає, а покупець
приймає й оплачує соняшник, що
відповідає по якості ДСТУ 7011 2009 та не
перевищує по якості показники,
визначені у п. 2.5. даного Договору,
надалі "товар", у кількості 200,000 т. +/- 5.00%
за вибором покупця, за ціною 2900,00 грн. за
одиницю товару на загальну суму 580000,00
грн. +/- 5.00%. Ціна товару визначена
сторонами договору є звичайною (п. 1.1
договору).

Відповідно до пункту 2.2 договору
поставка всієї партії товару за даним
договором здійснюється в термін до
12.10.2011 р. включно.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що
разом з товаром постачальник надає
покупцю: накладну на товар (оригінал);
оригінал податкової накладної та копію
квитанції про прийняття податкової
накладної до Єдиного реєстру
податкових накладних. Постачальник
зобов'язується зареєструвати
податкову накладну у Єдиному реєстрі
податкових накладних в термін, що не
перевищує 20-ти календарних днів від
дати її виписки, але не пізніше
останнього календарного дня місяця;
складські документи (складська
квитанція/складське свідоцтво), що
свідчать про переписання товару з
постачальника на покупця; оригінал
трьохстороннього акту приймання -
передачі, де СТОРОНА-1- ПП "Вектор-М",
СТОРОНА-2 - ТОВ "Апостолове-Агро",
СТОРОНА-3 - ТОВ "Зороківське"; документ,
що підтверджує якість товару (аналізна
картка) (оригінал чи копія)

Право власності на товар від
постачальника до покупця переходить з
моменту передачі товару покупцю на
умовах п. 2.1 даного Договору та
належного оформлення складських
документів, що свідчать про
переписання товару з постачальника на
покупця, та внесення їх в реєстр
складських документів на зерно (п. 2.4
договору).

Згідно з п. 3.2 договору, оплата за товар
здійснюється покупцем протягом 3
банківських днів з моменту поставки
відповідної партії товару після
отримання на свою адресу покупцем від
постачальника рахунку-фактури та
документів, вказаних у п. 2.3 та 8.7 даного
Договору.

Постачальник виконав прийняті на себе
зобов'язання за договором, а саме,
Покупцю було поставлено товар на
загальну суму 193 995 грн. 50 коп.

Факт поставки товару відповідачу
підтверджується наступними
видатковими накладними: № 93 від 10.10.2011
на суму 9 375 грн. 70 коп., № 94 від 10.10.2011 на
суму 74 564 грн. 80 коп., № 95 від 12.10.2011 на
суму 90 480 грн. 00 коп., № 96 від 12.10.2011 на
суму 19 575 грн. 00 коп.

Відповідачем грошові зобов'язання за
договором не виконувалися належним
чином, внаслідок чого утворився борг у
загальній сумі 13 055 грн. 00 коп. (з
урахуванням часткових оплат вартості
поставленого товару на загальну суму 180
940 грн. 50 коп., що підтверджується
платіжними дорученнями).

Враховуючи невиконання відповідачем в
повному обсязі зобов'язання з оплати
вартості поставленого товару позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з приватного підприємства
"Вектор-М" заборгованості в сумі
13 055 грн. 00 коп.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174
Господарського кодексу України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з п. 3.2 договору, оплата за товар
здійснюється покупцем протягом 3
банківських днів з моменту поставки
відповідної партії товару після
отримання на свою адресу покупцем від
постачальника рахунку-фактури та
документів, вказаних у п. 2.3 та 8.7 даного
Договору.

Відповідачем зобов'язання з оплати
вартості товару в обумовлені строки
своєчасно та в повному обсязі виконано
не було.

Як вже зазначалось вище, відповідач
перерахував на рахунок позивача лише 180
940 грн. 50 коп., що підтверджується
платіжними дорученнями (а.с. 23-28).

Решта заборгованості в сумі 13 055 грн. 00
коп. (193 995 грн. 50 коп. - вартість
поставленого товару - 180 940 грн. 50 коп. -
вартість оплаченого товару)
відповідачем погашена так і не була.

Враховуючи вищевикладене, на момент
звернення позивача з даним позовом до
суду строк виконання відповідачем
зобов'язання з оплати вартості
поставленої позивачем продукції
настав, проте зобов'язання в повному
обсязі виконано не було.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення
боргу станом на день подачі позову до
суду підтверджується матеріалами
справи, що наведено вище у даній
постанові.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести певними
засобами доказування ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач факт виникнення
заборгованості не заперечує, проте
стверджує, що обов'язок сплати
заявлених до стягнення коштів у нього
на даний час відсутній у зв'язку
проведенням з позивачем взаємозаліку.

Так, відповідач посилається на
порушення позивачем умов договору
поставки в частині недопоставки товару
та нарахуванням у зв'язку з цим
позивачу пені на загальну суму 13 124 грн.
00 коп.

Враховуючи наведене, апелянт зазначає
про те, що ним було направлено позивачу
шляхом факсимільного зв'язку заяву про
проведення взаємозаліку.

Таким чином, відповідач вважає, що у
зв'язку з зарахуванням зустрічних
однорідних вимог його заборгованість
перед позивачем на даний час відсутня.

Колегія суддів з наведеним висновком
відповідача щодо проведення
зарахування зустрічних однорідних
вимог та відповідно відсутності
заборгованості перед позивачем за
поставлений товар не погоджується, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї зі сторін.

Тобто, для зарахування зустрічних
однорідних вимог необхідно, щоб
сторони одночасно брали участь у двох
зобов'язаннях і при цьому кредитор в
одному зобов'язанні повинен бути
боржником в іншому зобов'язанні.
Зарахування можливе у разі
однорідності вимог. Однорідність
вимоги визначається однорідністю
підстав виникнення зобов'язань, які
зараховуються, оскільки зустрічні
вимоги мають бути однорідними за своєю
юридичною природою та матеріальним
змістом.

У випадку здійснення зарахування
відповідна заява обов'язково повинна
мати письмову форму й адресуватися
позивачеві, а її копія і докази
надсилання позивачеві (чи одержання
ним) подаватися господарському суду.

Аналогічної позиції щодо порядку
здійснення зарахування зустрічних
вимог дотримується і Вищий
господарський суд України у п. 22
Інформаційного листа від 12.03.2009 №
01-08/163.

Відповідачем жодних доказів на
підтвердження направлення заяви про
зарахування позивачу або отримання ним
цієї заяви до суду не надано.

Позивач отримання заяви про
зарахування в свою чергу заперечує.

Враховуючи наведене, ненадання
відповідачем належних доказів
направлення заяви позивачу
перешкоджає припиненню зобов'язання
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог при вирішенні спору у
даній справі.

Крім цього, припиненню зобов'язання
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог при вирішенні спору у
даній справі перешкоджає наявність
між сторонами спірних
(неврегульованих) питань.

Як вже зазначалось вище, відповідач
посилається на порушення позивачем
умов договору поставки в частині
недопоставки товару та нарахуванням у
зв'язку з цим позивачу пені на загальну
суму 13 124 грн. 00 коп.

Позивач в свою чергу заперечує
обґрунтованість нарахування пені та
проведення взаємозаліку.

Отже, на даний час між сторонами
існують спірні (неврегульовані)
питання, наявність яких перешкоджає
припиненню зобов'язання шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог при вирішенні спору у даній
справі.

Також, окрім суми основного боргу,
позивачем заявлено до стягнення три
відсотки річних в сумі 954 грн. 98 коп. та
інфляційні в сумі 182 грн. 77 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата
суми боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а також трьох процентів
річних від простроченої суми,
здійснюється незалежно від наявності
відповідного положення в договорі.

З урахуванням того, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання за договором поставки від
06.10.2011 № 270845 колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача трьох відсотків річних
в сумі 954 грн. 98 коп. та
інфляційних в сумі 182 грн. 77 коп.,
розрахунок яких перевірений судом та
не суперечить чинному законодавству.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги покладаються на відповідача
(апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
підприємства "Вектор-М" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва 16.06.2014 у справі №
910/7135/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - відповідача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/7135/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Руденко

М.А. Дідиченко