ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р.
Справа № 911/2231/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма ТК Комфорт",
м.Київ

до Приватного акціонерного
товариства "Альба Україна", м. Бориспіль

про стягнення 188346,20 грн.

суддя Лопатін А.В.

за участю представників:

від позивача: Кузуб С.П. за
довіреністю від 27.09.2013 р.;

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фірма ТК Комфорт"
(надалі позивач) заявлено позов до
Приватного акціонерного товариства
"Альба Україна" (надалі відповідач) про
стягнення заборгованості 188346,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач не виконав належним чином
свої зобов'язання за договором
купівлі-продажу від 06.06.2012 р. № 1/12 ТК.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.06.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 02.07.2014 р.

02.07.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представником позивача подано
витребувані ухвалою суду від 10.06.2014 р.
документи.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 02.07.2014 р., у зв'язку з неявкою
представника відповідача, розгляд
справи відкладено на 16.07.2014 р.

03.07.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представником відповідача подано
витребувані ухвалою суду від 10.06.2014 р.
документи.

16.07.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представником позивача подано заяву
про зменшення позивних вимог до
20734,20грн.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
розгляду даного спору ухвалами суду
від 10.06.2014 р. та 02.07.2014 р., явку
представника в судове засідання не
забезпечив, про причини неявки суд не
повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті, суд вважає за
можливе здійснити розгляд справи
відповідно до статті 75 ГПК України за
відсутності представника відповідача
за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши присутніх у судовому
засіданні представників учасників
судового процесу, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

06.06.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТОВ «Фірма ТК
Комфорт» (далі продавець) та Приватним
акціонерним товариством «Альба
Україна» (далі покупець) було укладено
договір купівлі-продажу № 1/12 ТК,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язаний передавати лікарські
засоби та вироби медичного призначення
(далі товар) у власність покупця, а
покупець зобов'язаний приймати та
оплачувати їх на умовах, передбачених
даним договором (п.1.1 договору).

Пунктом 3.5 даного договору передбачено
що, поставка товару продавцем
здійснюється протягом 5 (п'яти)
календарних днів з моменту узгодження
заявки.

Відповідно до п. 3.6 договору, доказом
передачі товару у власність покупця є
підписані уповноваженими
представниками сторін видаткові
накладні, оформлені належним чином, у
порядку визначеному п. 6.3 договору.

В пункті 2.1. договору зазначено, що
кількість та асортимент товару
зазначаються в видаткових накладних на
кожну партію товару, які формуються
відповідно до узгодженої сторонами
заявки.

Згідно з п. 5.2 договору, покупець
сплачує наданий продавцем товар в
національній грошовій одиниці України
кожні 30 (тридцять) календарних днів, за
реалізований товар з моменту його
отримання.

Пунктом 11.8 договору передбачено, що
договір набирає чинності з дати його
підписання і діє до 31.12.2012 р.

Даний договір підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений відтисками печаток
підприємств.

Позивачем на виконання умов договору
купівлі-продажу від 06.06.2012 р. №1/12 ТК
було поставлено відповідачеві товар на
суму 20734,20 грн., що підтверджується
наступними видатковими накладними: №
11880 від 14.12.2012 р. на суму 4178,16грн., № 12794
від 29.12.2012 р. на суму 2520,72 грн., № 10833 від
28.11.2012р. на суму 2499,84 грн., № 9347 від 01.11.2012
р. на суму 4926,00 грн., №9991 від 14.11.2012 р. на
суму 2576,88 грн., № 7381 від 15.10.2012 р. на суму
4032,60грн. Дані видаткові накладні
підписані представниками сторін та
скріплені відтисками печаток
підприємств.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем було направлено на адресу
відповідача лист з вимогою сплатити
суму боргу, що підтверджується описом
вкладення у лист від 30.04.2014 р.

Однак, відповідач за надані послуги не
розрахувався, на лист-вимогу не
відповів, що і стало підставою для
звернення позивача з позовом до суду.

Крім того, між сторонами було складено,
підписано представниками та скріплено
відтисками печаток підприємств
останніх, Акт звірки
взаєморозрахунків, з якого вбачається,
що у відповідача станом на 31.03.2014 р. була
наявна заборгованість перед позивачем
на суму 188346,20 грн.

Як зазначено вище, позивачем зменшено
позовні вимоги з 188346,20 грн. до 20734,20грн.
заявою, яку було подано через
канцелярію господарського суду
Київської області 16.07.2014 р.

Позивач стверджує, що станом на 16.07.2014
р., відповідач за поставлений товар на
суму 20734,20 грн. не розрахувався. Докази
протилежного відповідачем до суду не
подано.

З огляду на вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань, у частині оплати
поставленого товару за договором від
06.06.2012 р. № 1/12ТК.

Відповідно до частини другої статті 11
Цивільного кодексу України, підставами
для виникнення прав та обов'язків,
зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, правочини можуть бути
двохсторонніми.

Оскільки відповідач за отриманий товар
не розрахувався, а також враховуючи
норми статті 530 ЦК України, відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, та у зв'язку з
чим, позивач має право на захист свого
порушеного права відповідно до частини
першої статті 15 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до статті 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Згідно з вимогами частини першої
статті 221 Господарського кодексу
України, кредитор вважається таким, що
прострочив виконання господарського
зобов'язання, якщо він не виконав дій,
що випливають із змісту зобов'язання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язаннями є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматись від виконання
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обв'язку; зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статті 11
Цивільного кодексу України.

Таким чином, з аналізу вищезазначених
норм вбачається, що між позивачем та
відповідачем виникли договірні
правовідносини, відповідно до яких
позивач зобов'язався поставити
відповідачу товар, а відповідач, в свою
чергу, зобов'язався за нього
розрахуватись. Оскільки, відповідач не
розрахувався за поставлений товар у
повному обсязі, останній вважається
таким, що прострочив виконання
зобов'язання, в зв'язку з чим, позивач
має право на захист свого порушеного
права відповідно до частини першої
статті 15 Цивільного кодексу України.

Згідно частини першої та частини
сьомої статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного
кодексу України передбачено: покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем дотримано зазначених вище
норм процесуального законодавства
України, подано всі докази на
підтвердження своїх позовних вимог, в
той час як відповідачем не спростовано
існування заборгованості перед
позивачем у сумі 20734,20 грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, враховуючи вимоги
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України, вимога
про стягнення з відповідача 20734,20 грн.
заборгованості за поставлений товар
підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 20734,20 грн. основного
боргу.

Судові витрати, відповідно до частини
четвертої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на відповідача.

Разом з тим, відповідно до п. 1 частини
першої ст. 7 Закону України "Про судовий
збір" сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

У п. 5.2. роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
вказано, що питання про повернення
сплаченої суми судового збору
вирішується господарським судом за
результатами розгляду відповідних
матеріалів, у тому числі й за
відсутності заяви (клопотання) сторони
чи іншого учасника судового процесу
про повернення суми судового збору. Про
таке повернення зазначається в
резолютивній частині судового рішення,
яким закінчується розгляд справи по
суті (при цьому в його мотивувальній
частині наводяться підстави
повернення сум судового збору згідно
із Законом).

З огляду на вищевказане, позивачу, у
зв'язку з зменшенням позовних вимог,
позивачеві слід повернути з Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
1940,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 22, 44, 49, 82-84, 116, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства "Альба
Україна", (08300, м. Бориспіль, вул.
Шевченко, буд., ЄДРПО України 22946976) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма ТК Комфорт"
(04050, м. Київ, пров.Михайлівський, 21/13,
літ. В; ЄДРПО України 37535626) - 20734
(двадцять тисяч сімсот тридцять чотири
гривні) 20 коп. - основного боргу та 1827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім
гривень) 00 коп. судового збору.

3. Повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю "Фірма ТК
Комфорт" (04050, м. Київ, пров.
Михайлівський, буд. 21/13, літ. В.; код
ЄДРПО Україна 37535626) з Державного
бюджету України частину, сплаченого за
квитанцією № 69 від 04.06.2014р., судового
збору, а саме у розмірі 1940 (одна тисяча
дев'ятсот сорок) гривень 00 коп.
(оригінал платіжного доручення у
матеріалах справи).

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 05.09.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін