ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.08.14р. Справа № 904/5806/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю Підприємство
"АГРОІНВЕСТ", м.Дніпропетровськ

до приватного акціонерного товариства
"КРИМСЬКИЙ ТИТАН", м.Київ в особі філії
"Вільногірського
Гірничо-металургійного комбінату",
м.Вільногірськ, Дніпропетровська
область

про стягнення 160 631,00 грн.

Суддя Петренко І.В.

Представники:

від позивача: представник Прокопенко
В.М. - довіреність № б/н від 01.08.14р.;

від відповідача: представник Савельєв
С.Ф. - довіреність № 01-02-14/15892 від 11.12.13р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Підприємство
"Агроінвест", м.Дніпропетровськ (далі по
тексту - позивач) звернулося до
господарського суду з позовною заявою
до приватного акціонерного товариства
"Кримський ТИТАН", м.Київ в особі філії
"Вільногірського
Гірничо-металургійного комбінату",
м.Вільногірськ, Дніпропетровська
область (далі по тексту - відповідач)
про стягнення 160631,00грн. на підставі
договору №1118-3 від 21.11.12р.

Судові витрати по справі позивач
просить суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № 01-8-14 від 01.08.14р. ухвалою
суду від 06.08.14р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 28.08.14р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 19.08.14р. з
відміткою представника позивача про
отримання ухвали суду 14.08.14р.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 15.08.14р. з
відміткою представника відповідача
про отримання ухвали суду 11.08.14р.

28.08.14р. повноважний представник
позивача в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги
визнав, проти стягнення заборгованості
не заперечував.

В судовому засіданні оглянуто всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
28.08.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників позивача та
відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.12р. між товариством з обмеженою
відповідальністю Підприємство
"Агроінвест" (далі по тексту - позивач,
підрядник) та приватним акціонерним
товариством "Кримський ТИТАН" в особі
філії "Вільногірського
Гірничо-металургійного комбінату",
м.Вільногірськ, Дніпропетровська
область (далі по тексту - відповідач,
замовник) укладено договір №1118-3 (далі
по тексту - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору
замовник поручає, а підрядник приймає
на себе зобов'язання виконати роботи по
дослідженню з розробкою робочої
документації на відновлення та
посилення несучих конструкцій будівлі
РМЦ, спільного з АБК та галереєю РМУ, з
відновленням паспорту технічного
стану будівлі, інв.№21.

Пунктом 2.1 договору визначено, що
вартість робіт, які поручаються
підряднику за даним договором, складає
згідно долученого кошторису 220631,00грн.,
в т.ч.ПДВ - 36771,83грн.

Пунктом 2.4 договору визначено, що
оплата за даним договором здійснюється
замовником в національній валюті
України на розрахунковий рахунок
підрядника, вказаний у розділі 12 даного
договору наступним чином: після
підписання даного договору
здійснюється передплата у розмірі
50000,00грн., в т.ч.ПДВ.

Пунктом 2.5 договору визначено, що
розрахунок за виконані роботи
здійснюється платежами по мірі
виконання робіт з наданням підписаного
з обох сторін проміжного акта
виконаних робіт та податкової
накладної.

Пунктом 2.6 договору визначено, що
заключний розрахунок здійснюється
протягом 30 (тридцяти) банківських днів
з моменту підписання сторонами акта
виконаних робіт та надання замовнику
податкової накладної.

Даний договір вступає в силу з моменту
підписання його сторонами та діє до
01.06.13р., а в частині розрахунків до
повного його виконання (пункт 3.1
договору).

Пунктом 4.2 договору визначено, що
замовник зобов'язується здійснити
оплату виконаних робіт у відповідності
з узгодженими сторонами умовами.

07.06.13р. між позивачем та відповідачем
підписано додаткову угоду №1 в якій
сторони узгодили пункт 2.4 договору
викласти в наступній редакції: "Даний
договір вступає в силу з дати
підписання його сторонами та діє до
31.12.13р., а в частині взаєморозрахунків
до повного їх завершення".

На виконання пункту 2.4 договору позивач
здійснив передплату у розмірі 50000,00грн.,
в т.ч.ПДВ, що підтверджується платіжним
дорученням №36126 від 30.05.14р. (а.с.18).

Платіжним дорученням №42056 від 12.08.13р.
позивач здійснив другу передплату у
розмірі 10000,00грн. (а.с.17).

На виконання умов укладеного між
сторонами договору позивач виконав та
передав роботи відповідачу, які
останній прийняв без заперечень та
зауважень, що підтверджується актом №1
від 28.10.13р. приймання-передачі робіт
(а.с.16).

Враховуючи викладені обставини
несплаченими залишаються роботи на
загальну суму 160631,00грн., що і стало
підставою звернення позивача до
господарського суду з даною позовною
заявою.

Спроби позивача вирішити спір в
досудовому порядку результатів не
дали.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги визнав.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважних представників позивача та
відповідача в судовому засіданні, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги,
слід визнати обґрунтованими,
документально доведеними, такими, що не
суперечать чинному законодавству
України, а отже є такими, що підлягають
задоволенню.

Господарський суд вважає, що
відповідач визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача,
оскільки до дій які свідчать про
визнання боргу можуть відноситися
часткове погашення самим боржником
основного боргу (а.с.17,18).

В якості додатково доказу наявності
заборгованості відповідача виступає
наданий позивачем акт звірки №1, який
підписано повноваженими
представниками сторін та скріплено їх
печатками.

Доказів оплати заборгованості в сумі
160631,00грн. відповідач не надав, доводи
позивача, наведені в обґрунтування
позову, не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

За договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу (ч. 1. ст. 837
Цивільного кодексу України).

У договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її визначення (ч. 1.
ст. 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 846 Цивільного
кодексу України строки виконання
роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду.
Якщо у договорі підряду не встановлені
строки виконання роботи, підрядник
зобов'язаний виконати роботу, а
замовник має право вимагати її
виконання у розумні строки, відповідно
до суті зобов'язання, характеру та
обсягів роботи та звичаїв ділового
обороту.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу
України передбачено, що замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

В ч. 2 ст. 853 Цивільного кодексу України
зазначено про те, що замовник, який
прийняв роботу без перевірки,
позбавляється права посилатися на
недоліки роботи, які могли бути
встановлені при звичайному способі її
прийняття (явні недоліки).

Якщо договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково
(ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір при задоволенні позову
покладається на відповідача.

З урахуванням положень ст.49
Господарського процесуального кодексу
України стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір у
розмірі 3212,65грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 509, 530, 599, 612, 625, 837,
843, 846, 853, 854 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49,
75, 82-85, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства "Кримський ТИТАН" (01601,
м.Київ, вул.Мечникова, буд. 2, літера А;
ідентифікаційний код 32785994) в особі
філії Вільногірського
Гірничо-збагачувального
металургійного комбінату (51700,
Дніпропетровська область,
м.Вільногірськ, вул.Степова, буд.1) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю підприємства
"Агроінвест" (49000, м.Дніпропетровськ,
вул.Шевченка, буд.36 кв.3А;
ідентифікаційний код 23069709) 160631,00грн.
(сто шістдесят тисяч шістсот тридцять
одна грн. 00 коп.) - основна
заборгованість; 3212,65грн. (три тисячі
двісті дванадцять грн. 65 коп.) - судовий
збір, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

01.09.14р.

Суддя І.В. Петренко