ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.Справа № 916/744/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів Таран С.В., Сидоренко М.В.

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача (ТОВ "БЛЕК СІ ШІПІНГ
СЕРВІС") - не з'явився;

від відповідача (Іллічівського
міського управляння юстиції в особі
відділу державної реєстрації
юридичних осіб, фізичних осіб -
підприємців та легалізації
громадських об'єднань реєстраційної
служби) - не з'явився;

від третьої особи (ОСОБА_1) - не з'явився;

від третьої особи (ОСОБА_2) - ОСОБА_3;

від третьої особи (Відділу державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців виконавчого комітету
Іллічівської міської ради Одеської
області) - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення господарського суду
Одеської області від 16.06.2014р.

у справі № 916/744/14

за позовом: ОСОБА_4

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "БЛЕК СІ ШІПІНГ
СЕРВІС"

2) Іллічівського міського управляння
юстиції в особі відділу державної
реєстрації юридичних осіб, фізичних
осіб - підприємців та легалізації
громадських об'єднань реєстраційної
служби

за участю третіх осіб на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:

1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

3) Відділу державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців виконавчого комітету
Іллічівської міської ради Одеської
області

про визнання недійсним рішення
загальних зборів учасників та змін до
статуту товариства, скасування
державної реєстрації змін до статут

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю (надалі -
ТОВ) «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС», за участю
третіх осіб на стороні відповідача, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
відділу державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців виконавчого комітету
Іллічівської міської ради Одеської
області, про:

- визнання недійсним рішення загальних
зборів ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС» від
20.02.2003р., оформленого протоколом
загальних зборів №18;

- визнання недійсними змін та доповнень
до Статуту ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС»,
затверджених рішенням загальних
зборів учасників ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ
СЕРВІС», оформленим протоколом №18 від
20.02.2003р., зареєстрованих виконкомом
Іллічівської міської ради Одеської
області 03.04.2003р. за №0760;

- скасування державної реєстрації змін
та доповнень до Статуту ТОВ «БЛЕК СІ
ШІПІНГ СЕРВІС», проведеної виконкомом
Іллічівської міської ради Одеської
області 03.04.2003р. за № 0760.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням вимог законодавства при
прийнятті рішення загальних зборів
ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС» від 20.02.2003р.,
оформленого протоколом загальних
зборів №18.

Зокрема, ОСОБА_4 зазначає, що рішення
загальних зборів ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ
СЕРВІС» від 20.02.2003р., оформлене
протоколом загальних зборів №18, а
також зміни та доповнення до Статуту
ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС», які
зареєстровані виконкомом Іллічівської
міської ради Одеської області 03.04.2003р.
за №0760, мають бути визнані недійсними у
зв'язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
внесків до статутного фонду товариства
не здійснювали, при цьому ОСОБА_4 та
інший учасник товариства, ОСОБА_5, не
поступалися своїми частками на
будь-якій правовій підставі
(компенсаційній або без
компенсаційній).

Крім того, позивач стверджує, що
законодавством, чинним на час
прийняття загальними зборами ТОВ «БЛЕК
СІ ШІПІНГ СЕРВІС» оскаржуваного
рішення, передбачені спеціальні
обмеження щодо переходу права на
частку в статутному капіталі в
залежності від правового статусу її
набувача. Зокрема, якщо набувачем
частки є особа (особи), яка є учасником
даного товариства, перехід права на
частку у статутному капіталі може
здійснюватися як на підставі окремої
цивільно-правової угоди (договір
купівлі-продажу, дарування), так і
шляхом фіксації факту перерозподілу
часток у статутному капіталі у
відповідному рішенні зборів учасників
відповідно до вільного волевиявлення
останніх. Однак, якщо набувачем частки
є третя особа, яка не має правового
статусу учасника товариства, то
перехід до неї частки у статутному
капіталі має здійснюватися на підставі
окремих цивільно-правових угод.
Вказаний порядок переходу права на
частку у статутному капіталі
кореспондується із реалізацією
закріпленого у законі переважного
права інших учасників товариства на
придбання частки, що відчужується. За
таких обставин, позивач вважає, що
відсутність цивільно-правової угоди
про передачу корпоративних прав і
фіксація перерозподілу часток між
учасниками на підставі виключно
рішення загальних зборів є незаконною,
та є правовою підставою для визнання
недійсним такого рішення загальних
зборів та прийнятих на підставі такого
рішення змін до статуту товариства.

Також, позивач зазначає, що його заява
про вихід із товариства була завідомо
нікчемною, адже її подання не
передбачало та не потягло за собою
наслідків, передбачених ст. 54 Закону
України «Про господарські товариств»
(в редакції, що була чинною на той час)
та п. 5.3 Статуту товариства, відповідно
до яких при виході учасника з
товариства з обмеженою
відповідальністю йому виплачується
вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці у статутному
фонді. Виплата провадиться після
затвердження звіту за рік, в якому він
вийшов з товариства, і в строк до 12
місяців з дня виходу. На вимогу
учасника та за згодою товариства вклад
може бути повернуто повністю або
частково в натуральній формі. Учаснику,
який вибув, виплачується належна йому
частка прибутку, одержаного
товариством в даному році до моменту
його виходу. Майно, передане учасником
товариству тільки в користування,
повертається в натуральній формі без
винагороди.

Крім того, позивач зазначає, що
письмових договорів між ним, ОСОБА_5 та
ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС» щодо
переходу корпоративних прав не
укладалося. В протоколі загальних
зборів №18 також відсутні будь-які
відомості щодо передачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 своїх часток на користь
товариства, про ціну передання
корпоративних прав (реальну, що
визначається за підсумком року на
підставі річної звітності або
номінальну, згідно статутних
документів, або договірну), умови та
термін оплати корпоративних прав
товариством або про безоплатний
характер передачі. За таких обставин,
позивач вважає, що корпоративні права
на користь товариства ОСОБА_4 та ОСОБА_5
не передавали, грошей від товариства в
якості компенсації вартості
корпоративних прав не отримували,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ніяких грошових
коштів або іншого майна до статутного
фонду товариства не вносили.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 27.03.2014р., на підставі
клопотання позивача у справі, залучено
до участі у справ у якості іншого
відповідача Реєстраційну службу
Іллічівського міського управління
юстиції Одеської області. Ухвалою
господарського суду Одеської області
від 15.04.2014р. здійснено заміну
відповідача - Реєстраційної служби
Іллічівського міського управління
юстиції Одеської області на належного
відповідача - Іллічівське міське
управляння юстиції в особі відділу
державної реєстрації юридичних осіб,
фізичних осіб - підприємців та
легалізації громадських об'єднань
реєстраційної служби.

ОСОБА_2 у відзиві на позов зазначила про
його необґрунтованість, а ТОВ «БЛЕК СІ
ШІПІНГ СЕРВІС» визнало позовні вимоги
в повному обсязі.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 16.06.14р., оформленим
відповідно до вимог ст. 84 ГПК України
20.06.2014р., позовна заява ОСОБА_4
задоволена повністю.

Не погодившись з вищезазначеним
рішенням, ОСОБА_2 звернулась з
апеляційною скаргою на вказане
рішення, яка ухвалою Одеського
апеляційного господарського суду від
07.07.2014р. прийнята до провадження.

У відзивах на апеляційну скаргу
ОСОБА_4 та ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС»
просили у її задоволення відмовити, а
рішення залишити без змін.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших
учасників процесу не надходили.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням загальних зборів учасників
ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС» від 04.01.2000р.,
оформленим протоколом №5, вирішено
вивести зі складу засновників ТОВ
«БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС» ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9 згідно поданих заяв та
прийняти до складу учасників
товариства ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При цьому,
у зв'язку із відмовою товариства від
пріоритетного права на придбання
часток засновників, що вибувають,
затверджено передачу часток у такому
порядку: ОСОБА_7 передає свою частку у
статутному фонді у повному обсязі
ОСОБА_4, ОСОБА_8 передає свою частку у
статутному фонді у повному обсязі
ОСОБА_4, ОСОБА_9 передає свою частку у
статутному фонді у повному обсязі
ОСОБА_5 На підставі рішення загальних
зборів учасників ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ
СЕРВІС» від 04.01.2000р., оформленого
протоколом №5, до Статуту ТОВ «БЛЕК СІ
ШІПІНГ СЕРВІС» внесено зміни, згідно
яких учасниками товариства є ОСОБА_4 (60%
статутного фонду) та ОСОБА_5 (40%
статутного фонду). Зазначені зміни до
Статуту ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС»
зареєстровано виконкомом Іллічівської
міської ради Одеської області 24.01.2000р.
за №0165.

Рішенням загальних зборів учасників
ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС» від 20.02.2003р.,
оформленим протоколом №18, вирішено
прийняти до складу учасників
товариства ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
задовольнити заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та
виключити їх зі складу учасників ТОВ
«БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС», затвердити
зміни та доповнення до Статуту
товариства.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання недійсними вищезазначеного
рішення загальних зборів ТОВ «БЛЕК СІ
ШІПІНГ СЕРВІС» та змін до Статуту,
внесених на підставі цього рішення, які
були зареєстровані 03.04.2003р., скасування
державної реєстрації зазначених змін,
місцевий господарський суд із
посиланням на ст. 147 Цивільного кодексу
України дійшов висновку про те, що якщо
набувачем частки є третя особа, яка не
має правового статусу учасника
товариства, то перехід до неї права на
частку у статутному капіталі має
здійснюватися на підставі окремих
цивільно-правових угод. Також, місцевим
господарським судом на підставі
аналізу положень ст. 147 Цивільного
кодексу України зазначено, що
спрощений порядок відступлення частки
на користь третіх осіб, які не є
учасниками товариства, вищенаведеними
положеннями закону не передбачений,
оскільки приписи частини 1
вищевказаної статті щодо можливості
відступлення частки у статутному
капіталі в інший спосіб
розповсюджуються виключно на випадки
перерозподілу часток між учасниками
товариства. Крім того, за текстом
оскаржуваного рішення господарський
суд першої інстанції для обґрунтування
вказаної позиції посилався також і на
інші положення Цивільного кодексу
України, в тому числі й на норми
Господарського кодексу України.

В свою чергу, відповідно до прикінцевих
та перехідних положень Цивільного
кодексу України та прикінцевих
положень Господарського кодексу
України вказані Кодекси набрали
чинності з 1 січня 2004 року. В пп. 4
зазначених положень Цивільного та
Господарського кодексів України
зазначено, що вказані Кодекси
застосовуються до відповідних
відносин, що виникли після набрання
ними чинності. Крім того, в пункті 3
статті 5 Цивільного кодексу України
законодавець визначив, що якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Отже, місцевим господарським судом при
вирішенні спору безпідставно
застосовані положення Цивільного та
Господарського кодексів України,
оскільки спірні правовідносини між
учасниками цієї справи виникли до
набрання чинності вказаними Кодексами,
у зв'язку з чим правові висновки суду,
що ґрунтуються на нормах Цивільного та
Господарського кодексів України,
жодним чином не можуть вплинути на
зміст спірних правовідносин та їх
оцінку. При цьому, в даному випадку суд
апеляційної інстанції звертає увагу на
те, що стаття 53 закону України «Про
господарські товариства» в редакції
Закону № 3095-14 від 04.04.2002р. передбачала
виключно відступлення учасником своєї
частки у статутному капіталі
товариства з обмеженою
відповідальністю як на користь
учасників товариства, так і на користь
третіх осіб, тобто вказаною статтею в
обох випадках передбачений саме
спрощений порядок відчуження
учасником своєї частки у статутному
капіталі товариства з обмеженою
відповідальністю.

Таким чином, застосування
господарським судом першої інстанції
норм нових актів цивільного
законодавства до правовідносин, що
виникли раніше (до набрання новим актом
чинності), призвело до неправильного
вирішення спору та прийняття
незаконного рішення, що є безумовною
підставою для його скасування.

Крім того, господарським судом першої
інстанції залишено поза увагою ту
обставину, що оспорюване позивачем
рішення загальних зборів учасників ТОВ
«Блек Сі Шіпінг Сервіс» жодним чином не
порушує його права та охоронювані
законом інтереси, що вбачається з
нижчевикладеного.

Згідно положень статті 1
Господарського процесуального кодексу
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. Згідно
приписів статті 2 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом прав
та охоронюваних законом інтересів.

За змістом вищезазначених норм право
на звернення до господарського суду з
позовом процесуальний закон пов'язує з
наявністю суб'єктивного матеріального
права та інтересу, що порушуються або
не визнаються, та на захист яких подано
позов. Тобто, порушення або оспорювання
прав та інтересів особи, яка
звертається до суду за їх захистом, є
обов'язковими. В силу приписів статті 33
вказаного Кодексу обов'язком позивача
є доведення (підтвердження) в
установленому законом порядку
наявності факту порушення або
оспорювання його прав та інтересів.

Відповідно до пункту 19 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» від 24.10.2008р. за №
13 суди мають враховувати, що для
визнання недійсним рішення загальних
зборів товариства необхідно
встановити факт порушення цим рішенням
прав та законних інтересів учасника
(акціонера) товариства. Якщо за
результатами розгляду справи факт
такого порушення не встановлено,
господарський суд не має підстав для
задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
господарський суд, вирішуючи спір,
повинен надати об'єктивну оцінку
наявності порушеного права чи інтересу
на момент звернення до господарського
суду, а також визначити, чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача. В свою
чергу, відсутність порушеного права
та/або інтересу у позивача, а також
невідповідність обраного позивачем
способу захисту прав, є самостійною
підставою для прийняття господарським
судом рішення про відмову у позові.

Згідно оскаржуваного рішення
загальних зборів учасників ТОВ «БЛЕК
СІ ШІПІНГ СЕРВІС», яке оформлене
протоколом № 18 від 20.02.2003р., ОСОБА_4
виключений зі складу учасників
товариства на підставі поданої ним
заяви про вихід зі складу учасників
товариства, підпис на якій в подальшому
був нотаріально посвідчений.

В свою чергу, згідно п. 28 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» від 24.10.2008р. № 13
при вирішенні спорів, пов'язаних із
виходом учасника з товариства,
господарські суди повинні керуватися
тим, що відповідно до ЦК та Закону про
господарські товариства учасник ТОВ чи
ТДВ вправі у будь-який час вийти з
товариства незалежно від згоди інших
учасників та самого товариства. Вихід
зі складу учасників товариства не
пов'язується ні з рішенням зборів
учасників, ні з внесенням змін до
установчих документів товариства. У
зв'язку з цим моментом виходу учасника
з товариства є дата подачі ним заяви
про вихід відповідній посадовій особі
товариства або вручення заяви цим
особам органами зв'язку. В пункті 3.5.
Рекомендацій Президії Вищого
господарського суду України від
28.12.2007р. № 04-5/14 «Про практику
застосування законодавства у розгляді
справ, що виникають з корпоративних
відносин» вказано, що подання заяви про
вихід з товариства є дією, спрямованою
на припинення корпоративних прав та
обов'язків учасника товариства. Право
учасника товариства на вихід з
товариства не залежить від згоди
товариства чи інших його учасників.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до
висновку, що оскаржувані рішення
загальних зборів учасників ТОВ «БЛЕК
СІ ШІПІНГ СЕРВІС», яке оформлене
протоколом № 18 від 20.02.2003р., та зміни до
Статуту вказаного товариства, що
затверджені зазначеним рішенням
зборів учасників, жодним чином не
порушують права та законні інтереси
позивача, оскільки, ані рішення зборів
учасників, ані відповідні зміни до
статуту не зв'язані з виходом позивача
зі складу учасників товариства;
позивач добровільно, керуючись власним
волевиявленням, подав заяву про вихід з
ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС», що є
одноосібною дією, спрямованою на
припинення корпоративних прав та
обов'язків учасника товариства.

Таким чином, уявлення позивача про
невідповідність оспорюваного рішення
зборів учасників ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ
СЕРВІС» нормам чинного законодавства
за відсутності при цьому порушень його
прав та інтересів цим рішенням, не є
підставою для визнання такого рішення
зборів недійсним, оскільки у
відповідності до статті 1
Господарського процесуального кодексу
України особа звертається до суду саме
за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав та охоронюваних
законом інтересів. За таких обставин,
враховуючи, що оскаржуване рішення
загальних зборів учасників не впливає
на припинення корпоративних прав
ОСОБА_4 у вказаному товаристві, не
породжує для нього жодних наслідків,
ніж ті, що визначені законом при
поданні заяви про вихід зі складу
учасників товариства з обмеженою
відповідальністю, суд доходить
висновку, що позов ОСОБА_4 не підлягає
задоволенню, оскільки в даному випадку
відсутнє будь-яке порушення його прав
та інтересів.

Крім того, господарський суд першої
інстанції за текстом оскаржуваного
рішення безпідставно дійшов висновку
про те, що оскільки заяви ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про виключення зі складу
учасників ТОВ «Блек Сі Шіпінг Сервіс»
були нотаріально посвідчені лише
29.03.2003р., то на момент проведення
загальних зборів 20.02.2003р. ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 лише мали намір про вихід зі
складу учасників ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ
СЕРВІС», у зв'язку з чим ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 станом на дату проведення
загальних зборів учасників 20.02.2003 ще
були учасниками товариства.

Так, в силу приписів статті 34 закону
України «Про нотаріат» в редакції
Закону № 2921-14 від 20.02.2002р. однією з
нотаріальних дій є засвідчення
справжності підпису на документах.
Згідно ж пункту 3 статті 78 вказаного
Закону нотаріус засвідчуючи
справжність підпису, не посвідчують
факти, викладені у документі, а лише
підтверджує, що підпис зроблено певною
особою.

Таким чином, враховуючи зазначені
законодавчі положення, суд доходить
висновку, що, 29.03.2003р. мало місце не
посвідчення заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
виключення їх зі складу учасників ТОВ
«Блек Сі Шіпінг Сервіс», а засвідчення
підписів на вказаних заявах, у зв'язку з
чим суд відзначає, що 29.03.2003р. - це дата
не фактичного подання ОСОБА_4 та ОСОБА_5
заяв про виключення їх зі складу
учасників з ТОВ «Блек Сі Шіпінг
Сервіс», а дата засвідчення
справжності їх підписів на відповідних
заявах. В свою чергу, як вбачається з
тексту протоколу № 18 від 20.02.2003р., яким
оформлене оспорюване позивачем
рішення зборів, на загальних зборах
розглядались саме заяви про вихід зі
складу учасників товариства, а не
будь-які інші документи, що
засвідчували лише наміри ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про вихід зі складу учасників
вищевказаного товариства, у зв'язку з
чим відповідні висновки
господарського суду першої інстанції
не ґрунтуються на законі та
спростовуються матеріалами справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції
окремо вважає за необхідне звернути
увагу на те, що закон виходить з
презумпції правомірності поданої
учасником заяви про вихід з товариства,
а тому відповідна заява вважається
такою, що відповідає як законові, так і
волевиявленню особи, що її подала, у
зв'язку з чим твердження позивача про
те, що його заява про вихід зі складу
учасників ТОВ «Блек Сі Шіпінг Сервіс» є
нібито завідомо нікчемною є
необґрунтованим. При цьому, як
вбачається з абз. 5 пункту 3.5.
Рекомендацій Президії Вищого
господарського суду України від
28.12.2007р. № 04-5/14 «Про практику
застосування законодавства у розгляді
справ, що виникають з корпоративних
відносин» вимоги про визнання заяви
про вихід з товариства недійсною
взагалі не підлягають задоволенню. До
того ж, посилання позивача на статтю 54
закону України «Про господарські
товариства» як на підставу вважати
його заяву про вихід з ТОВ «Блек Сі
Шіпінг Сервіс» нікчемною є
безпідставним, оскільки якщо
товариство не виконало свої
зобов'язання щодо оплати вартості
частини майна товариства, пропорційної
частці позивача у статутному фонді,
позивач не позбавлений права на
звернення до суду з позовом про
зобов'язання товариства виконати такий
обов'язок.

До того ж, в оскаржуваному рішенні
місцевий господарський суд,
досліджуючи зміст протоколу загальних
зборів учасників ТОВ «Блек Сі Шіпінг
Сервіс» № 18 від 20.02.2003р., в якому
відображене оспорюване позивачем
рішення зборів учасників, безпідставно
дійшов висновку про те, що розподіл
часток учасників товариства, у зв'язку
із прийняттям до складу учасників
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на загальних зборах
взагалі не проводився, оскільки в
будь-якому разі у зв'язку із виходом зі
складу учасників ТОВ «Блек Сі Шіпінг
Сервіс» ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які володіли
100% статутного капіталу товариства, та
прийняттям до нього ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
між останніми був перерозподілений
статутний капітал у розмірі 100%, що
насамперед засвідчується
затвердженими змінами до статуту ТОВ
«Блек Сі Шіпінг Сервіс», які також
оскаржені позивачем. У зв'язку з цим,
враховуючи положення статті 58 закону
України «Про господарські товариства»,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після вирішення
питання про їх прийняття до складу
учасників ТОВ «Блек Сі Шіпінг Сервіс»
на зборах учасників від 20.03.2003р. у
сукупності мали кількість голосів в
розмірі 100%. Крім того, суд вважає, що в
даному випадку слід також
застосовувати положення статті 53
закону України «Про господарські
товариства» в редакції Закону № 3095-14
від 04.04.2002, в силу яких при передачі
частки (її частини) третій особі
відбувається одночасний перехід до неї
всіх прав та обов'язків, що належали
учаснику.

Що ж стосується позиції господарського
суду першої інстанції стосовного того,
що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 станом на дату
проведення загальних зборів учасників
ще були учасниками товариства, у
зв'язку з чим мали голосувати по
питанням порядку денному, то колегія
суддів вважає за необхідне наголосити
на тому, що відповідно до пункту 28
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про практику розгляду судами
корпоративних спорів» від 24.10.2008р. за №
13 при вирішенні спорів, пов'язаних із
виходом учасника з товариства,
господарські суди повинні керуватися
тим, що відповідно до ЦК та Закону про
господарські товариства учасник ТОВ чи
ТДВ вправі у будь-який час вийти з
товариства незалежно від згоди інших
учасників та самого товариства. У
зв'язку з цим моментом виходу учасника
з товариства є дата подачі ним заяви
про вихід. Згідно ж пункту 3.5.
Рекомендацій Президії Вищого
господарського суду України від
28.12.2007р. за № 04-5/14 «Про практику
застосування законодавства у розгляді
справ, що виникають з корпоративних
відносин» Рекомендацій Президії
Вищого господарського суду України
заява про вихід учасника з товариства є
формою реалізації передбаченого
законом права учасника на припинення
корпоративних відносин шляхом виходу з
товариства. Крім того, у відповідності
до пункту 7.6. статуту ТОВ «Блек Сі
Шіпінг Сервіс» в діючий на той час
редакції у випадку, коли рішенням
зборів учасників можуть бути
безпосередньо зачіпанні інтереси лише
одного або кількох учасників, зокрема
при розгляді питання про виключення
учасника з товариства, ці учасники або
їх представники в голосуванні участі
не приймають. Враховуючи
вищевикладене, суд доходить висновку,
що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зв'язку із виходом
зі складу учасників ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ
СЕРВІС» та прийняттям до нього ОСОБА_1
та ОСОБА_2 правомірно не приймали
участь у розгляді питань, зокрема тих,
що відображені в пп. 2, 3 протоколу
загальних зборів учасників ТОВ «Блек
Сі Шіпінг Сервіс» № 18 від 20.02.2003р.

При цьому, господарський суд першої
інстанції при вирішенні спору не
врахував те, що відповідно до ст.ст. 59, 60
закону України «Про господарські
товариства» збори учасників
товариства з обмеженою
відповідальністю приймають рішення, а
не протоколи. В свою чергу, протокол
загальних зборів учасників є лише
формою закріплення волевиявлення
вказаного органу, та така форма
самостійно не породжує правових
наслідків і не спрямована на
врегулювання тих чи інших відносин. Суд
відзначає, що протокол є технічним
документом, який фіксує у конкретному
випадку факт прийняття рішення
загальними зборами і не є актом вищого
органу управління товариства з
обмеженою відповідальністю, у зв'язку з
чим окремий недолік протоколу
загальних зборів учасників товариства
не є підставою для визнання недійсним
самого рішення, прийнятого на
відповідних зборах.

Що ж стосується посилань позивача та
господарського суду першої інстанції
стосовно того, що в матеріалах справи
відсутні будь-які докази внесення
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вкладів до статутного
капіталу ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС»,
судова колегія погоджується з
апелянтом в частині того, що всі
фінансові операції з приводу
розрахунків, зв'язаних з відчуженням та
придбанням часток у статутному
капіталі вказаного товариства мали
місце ще у 2003 році. Слід відзначити, що в
силу приписів статті 9 закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» розрахункові та
інші документи з приводу розрахунків,
зв'язаних з відчуженням та придбанням
часток у статутному капіталі є
первинною документацією ТОВ «БЛЕК СІ
ШІПІНГ СЕРВІС». В свою чергу, у
відповідності до Наказу Головного
архівного управління при КМУ № 41 від
20.07.98, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України за № 576/3016 від 11.09.1998,
яким затверджений Перелік типових
документів, що утворюються в
діяльності органів державної влади та
місцевого самоврядування, інших
підприємств, установ та організацій із
зазначенням строків зберігання
документів, який поширюються на спірні
правовідносини, оскільки втратив свою
чинність лише у квітні 2012 року, для
більшості поіменованих в розділі 42
«Бухгалтерський облік та звітність»
документів встановлений строк
зберігання від 3 до 5 років. Так, для
первинних документів та касових
ордерів встановлений термін
зберігання в три роки. У зв'язку з
вказаним, колегія суддів вважає, що на
сьогоднішній день фінансові документи
(касові ордери та таке інше) з приводу
розрахунків, зв'язаних з відчуженням та
придбанням часток у статутному
капіталі ТОВ «Блек Сі Шіпінг Сервіс»,
що мали місце у 2003 році, могли не
зберегтись, що не є порушенням
фінансової дисципліни підприємства, а
отже не є і підставою вважати, що таких
документів ніколи не існувало. При
цьому, суд відзначає, що в будь-якому
разі у випадку, якщо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
внесли своїх вкладів до статутного
капіталу ТОВ «БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС»,
товариство вправі звернутись до них з
відповідною вимогою та врегулювати це
питання або в позасудовому або в
судовому порядку, з огляду на що така
обставина (невнесення ОСОБА_1 та ОСОБА_2
вкладу до статутного капіталу ТОВ
«БЛЕК СІ ШІПІНГ СЕРВІС») не є підставою
для визнання недійсним оспорюваного
позивачем рішення загальних зборів. До
того ж, господарським судом першої
інстанції безпідставно не враховано,
що з урахуванням положень статті 53
закону України «Про господарські
товариства» в редакції Закону № 3095-14
від 04.04.2002р. для переходу прав та
обов'язків учасника товариства з
обмеженою відповідальністю до третьої
особи достатньо здійснити передачу
частки (її частини) третій особі, що і
було зроблено 20.02.2003р. під час
проведення зборів учасників ТОВ «БЛЕК
СІ ШІПІНГ СЕРВІС».

Також, апеляційний господарський суд
зазначає, що предметом позову ОСОБА_4 є
вимога про визнання недійсним рішення
загальних зборів учасників
господарського товариства. В свою
чергу, у відповідності до пункту 2.11.
Рекомендацій Президії Вищого
господарського суду України від 28.12.2007
за № 04-5/14 «Про практику застосування
законодавства у розгляді справ, що
виникають з корпоративних відносин»
під час вирішення спорів про визнання
недійсними рішень загальних зборів
недійсними суду слід з'ясовувати, чи
відповідає оспорюване рішення вимогам
чинного законодавства та/або
компетенції органу, що прийняв це
рішення, чи були загальні збори
правомочними, чи було дотримано
визначеного законом порядку скликання
і проведення загальних зборів.

Проте, місцевим господарським судом
безпідставно проігноровано, що позивач
за текстом своєї позовної заяви
взагалі не наводить жодних підстав, які
за законом надають можливість суду
визнати недійсним рішення зборів
учасників господарського товариства,
зокрема, позивачем, не зазначено
будь-яких порушень процедури скликання
і проведення загальних зборів
учасників. Натомість, в рішенні
господарського суду Одеської області
від 13.08.2012 у справі № 5017/1694/2012 за позовом
ОСОБА_4 до ТОВ «Блек Сі Шіпінг Сервіс»
встановлено, що процедуру прийняття
рішення загальних зборів учасників ТОВ
«Блек Сі Шіпінг Сервіс», яке оформлене
протоколом № 18 від 20.02.2003, не було
порушено (копія зазначеного судового
рішення є в матеріалах справи). До того
ж, у вказаному рішенні господарського
суду зазначено, що факт порушення
рішенням зборів учасників, що
оформлене протоколом № 18 від 20.02.2003,
прав та інтересів позивача як учасника,
що вибув, не встановлений, …прийняте
рішення відповідає волевиявленню всіх
учасників.

В свою чергу, у відповідності до
частини 2 статті 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду… під час розгляду однієї справи,
не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони. Згідно пункту 2.6.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони.

Таким чином, суд першої інстанції
безпідставно при вирішені спору не
прийняв до уваги рішення
господарського суду Одеської області
від 13.08.2012 у справі № 5017/1694/2012, що має
преюдиційне значення для цієї справи.

Підсумовуючи усе вищевикладене,
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про необхідність скасування
рішення господарського суду Одеської
області від 16.06.2014р., оформленого
відповідно до вимог ст. 84 ГПК України
20.06.2014р., з прийняттям нового рішення
про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити,
рішення господарського суду Одеської
області від 16.06.2014 року у справі № 916/744/14
- скасувати, в задоволенні позовних
вимог - відмовити.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може
бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст складено та підписано
28.08.2014 року.

Головуючий суддя
Т.А. Величко

Суддя
С.В. Таран

Суддя
М.В. Сидоренко