КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р. Справа№ 910/6569/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

За участю представників:

від позивача -не з'явились,

від відповідача -Кампо С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бауміт Україна» від
18.06.2014 № 1299

на рішення господарського суду міста
Києва від 10.06.2014

у справі № 910/6569/14

за позовом дочірнього підприємства
«КВЕНБЕРГЕР ЛОГІСТИКС УКР» Київська
обл. м. Бориспіль

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Бауміт Україна», м.
Київ

про стягнення 2 968грн.68коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.06.2014 (суддя Кирилюк Т.Ю.)
задоволено позовні вимоги ДП
"Квенбергер Логістикс УКР" та стягнуто
з ТОВ "Бауміт Україна" 2200грн.
заборгованості за надані позивачем
транспортні послуги згідно умов
договору №377-Т від 01.12.2011, 635грн.04коп.
пені та 133грн.64коп. - 3 % річних. Суд
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог, оскільки відповідач не
розрахувався за отримані транспортні
послуги, надання яких останнім не
заперечується.

При цьому судом зазначено, що посилання
відповідача на те, що на його адресу не
надходили оригінали документів, в
зв'язку з чим не виникло обов'язку
оплатити надані послуги, не може бути
підставою для звільнення його від
обов'язку оплатити надані послуги,
оскільки згідно пункту 4.4 договору №
377-Т від 01.12.2011 оплата здійснюється на
підставі виставлених оригіналів
рахунків після надання послуг. Крім
того, відсутність зауважень з боку
Відповідача після підписання актів
надання послуг свідчить про виконання
Позивачем своїх зобов'язань за
договором № 377-Т від 01.12.2011.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив його скасувати, в
задоволенні позовних вимог відмовити.
Апелянт зазначив, що в зв'язку з
відсутністю (ненаданням) позивачем СМR
(ТТН), відповідно до вимог п. 4.5 договору,
у нього на даний час не виникло
обов'язку по оплаті наданих позивачем
послуг по заявкам №1154 від 05.03.2012 та №1562
від 23.03.2012 та відповідно нарахування та
стягнення штрафних санкцій є
неправомірним.

Представник позивача в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явився, про час і місце розгляду
апеляційної скарги повідомлений
належними чином (в справі наявне
повідомлення про вручення поштового
відправлення).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору. Неявка
представника позивача не перешкоджає
розгляду скарги. Отже, постанова
приймається за наявними в справі
матеріалами, яких достатньо для
повного розгляду скарги.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутнього
представника відповідача, колегія
суддів апеляційного господарського
суду враховує наступне.

01.12.2011 року між ДП "Квенбергер Логістикс
УКР" (позивач-експедитор) та ТОВ "Бауміт
Україна" (клієнт-замовник) укладено
договір про надання
транспортно-експедиторських послуг по
організації перевезення вантажів
автомобільним транспортом у
міжміському та міжнародному
сполученні №377-Т, відповідно до умов
якого позивач за заявками відповідача
зобов'язався організовувати комплекс
транспортно-експедиторських послуг по
організації перевезення вантажів
останнього по території України та
іншим країнам, а відповідач сплатити
їх вартість.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що
послуги вважаються прийнятими
відповідачем у разі якщо останній
підписав акти приймання-передачі
наданих послуг.

Згідно пункту 4.4 договору оплата
здійснюється на підставі виставлених
оригіналів рахунків після надання
послуг.

Відповідно до пункту 4.5 договору оплата
наданих послуг здійснюється протягом
п'яти банківських днів з моменту
отримання Відповідачем оригіналів
повного пакета документів (акту
приймання-передачі наданих послуг, CMR
(ТТН), рахунку, податкової накладної).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач звернувся до позивача з
заявками №1562 від 23.03.2012 та №1154 від
05.03.2012 про перевезення будівельних
матеріалів загальною вагою 30, 8 тонн на
паллетах по місту Києву.

Надання транспортно-експедиторських
послуг у березні 2012 року позивачем
підтверджено наданими суду актами
надання послуг №765 від 05 березня 2012
року та №1086 від 23 березня 2012 року, копії
яких знаходяться в матеріалах справи,
підписані відповідачем без заперечень
та зауважень.

07.08.2013 позивач звернувся до відповідача
з вимогою про погашення
заборгованості, яку відповідач отримав
09.08.2013, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення. У
вказаній претензії позивач зазначив
про те, що всі документи для оплати були
передані відповідачу ще в травні 2012
року.

В зв'язку з незадоволенням вимог
претензії позивач звернувся з позовом
до суду про стягнення з відповідача
2200грн. заборгованості за надані
позивачем транспортні послуги згідно
умов договору, 635грн.04коп. пені та
133грн.64коп. - 3 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, в
силу зобов'язання одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 316 Господарського
кодексу України та статті 929 Цивільного
кодексу України за договором
транспортного експедирування одна
сторона зобов'язується за плату і за
рахунок другої сторони виконати або
організувати виконання визначених
договором послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Так, враховуючи умови пункту 2.4
договору послуги вважаються
прийнятими відповідачем у разі якщо
останній підписав акти
приймання-передачі наданих послуг.

Як зазначалось вище, відповідачем
підписані акти надання послуг № 765 від
05 березня 2012 року та № 1086 від 23 березня
2012 року. Таким чином, наявними доказами
у справі підтверджено прийняття
позивачем послуг від відповідача на
суму 2200грн. Відсутність зауважень з
боку відповідача після підписання
актів надання послуг свідчить про
належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором.

Відповідач свого обов'язку щодо сплати
отриманих послуг не виконав, документи
про погашення заборгованості не надав.

Заперечуючи проти позовних вимог
відповідач зазначає, що в зв'язку з
відсутністю (ненаданням) позивачем СМR
(ТТН), відповідно до вимог п. 4.5 договору,
у нього на даний час не виникло
обов'язку по оплаті наданих позивачем
послуг по заявкам №1154 від 05.03.2012 та №1562
від 23.03.2012 та відповідно нарахування та
стягнення штрафних санкцій є
неправомірним.

Проте, за умовами договору (п.4.4)
обов'язок оплати виникає на підставі
виставлених рахунків. Встановлення у
договорі (п. 4.5 або 4.6) інших механізмів
оплати за надані послуги, як то і шляхом
надання пакету документів або
складанням акта приймання-передачі
послуг, не виключають попереднього
порядку проведення розрахунків. В
матеріалах справи знаходяться копії
заявок та рахунки відповідача, копії
ТТН від 05.03.2012 №БУ-0000142 та від 23.03.2012
№БУ-0000222 з відмітками про одержання
вантажу. Отже, наявних в справі доказів
достатньо для визнання обґрунтованими
позовних вимог.

За викладених обставин апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про
стягнення з відповідача 2200грн.
заборгованості за надані позивачем
транспортні послуги згідно умов
договору №377-Т від 01.12.2011, 635грн.04коп.
пені та 133грн.64коп. - 3 % річних.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги. Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на фактичних обставинах та
матеріалах справи, прийняте відповідно
до норм чинного законодавства, а тому
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 10.06.2014 у справі №910/6569/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бауміт Україна»- без
задоволення.

2. Справу № 910/6569/14 повернути
господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.Ф. Синиця

Судді
О.М. Баранець

Е.О. Шевченко