ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року Справа № 920/2069/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддяХодаківська
І.П.,суддіСибіга О.М., Яценко
О.В.розглянувши матеріали касаційної
скаргиДержавного науково-дослідного
інституту хімічних продуктівна
постановуХарківського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014
рокуу справі№ 920/2069/13господарського
судуСумської областіза
позовомЗаступника Генерального
прокурора України в інтересах держави
в особі Міністерства оборони
УкраїнидоДержавного
науково-дослідного інституту хімічних
продуктівпростягнення 823 044, 83 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- прокуратури:Волошенюк О.Г.
посвідчення № 026094 від 08.05.2014 року,-
позивача:Ковальчук І.В. дов. № 220/515/д від
29.10.2013 року,- відповідача:Кир'янова А.Ю.
дов. № 678к/юр від 21.03.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора
України в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України
звернувся до господарського суду
Сумської області з позовом до
Державного науково-дослідного
інституту хімічних продуктів (далі за
текстом - Державний НДІХП) про
стягнення 823 044, 83 грн.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 18.02.2014 року у справі №
920/2069/13 позовні вимоги задоволено:
стягнуто з Державного НДІХП на користь
Міністерства оборони України 574 712, 34
грн. пені за порушення термінів
виконання етапу, 248 332, 49 грн. штрафу за
прострочення виконання етапу понад 30
днів.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду, Державний НДІХП
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення господарського суду
Сумської області від 18.02.2014 року, а
матеріали справи направити на розгляд
до місцевого господарського суду.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 року у
справі № 920/2069/13 апеляційну скаргу
Державного НДІХП залишено без
задоволення, а рішення господарського
суду Сумської області від 18.02.2014 року -
без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими
актами, Державний НДІХП звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Сумської області від 18.02.2014 року та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 року у
справі № 920/2069/13, а матеріали справи
направити на новий розгляд до
місцевого господарського суду,
аргументуючи порушення норм права,
зокрема, ст. 58 Конституції України, ст.
509 Цивільного кодексу України, ст. ст. 179,
181, 193, 219 Господарського кодексу
України.

Розпорядженням заступника секретаря
другої судової палати Вищого
господарського суду України від 27.08.2014
року № 03-05/1505 для розгляду касаційної
скарги у справі № 920/2069/13 у зв'язку
перебуванням у відпустці судді
Фролової Г.М. сформовано колегію суддів
у складі: головуючий -
Ходаківська І.П., судді Сибіга О.М.,
Яценко О.В. (доповідач).

Учасників судового процесу відповідно
до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) належним чином
повідомлено про час і місце розгляду
касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглянувши у
касаційному порядку рішення суду
першої інстанції та постанову
апеляційної інстанції, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, перевіривши застосування судом
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 29.06.2007 року
Міністерство оборони України
(Генеральний замовник) та Державний
НДІХП (Головний виконавець) уклали
державний контракт (договір) на
виконання дослідно-конструкторської
роботи № 247/2/07-1, який в додатковій угоді
від 10.08.2012 року за № 3 було викладено в
новій редакції, згідно п. 1 (нова
редакція) якого виконавець
зобов'язується за завданням Замовника
виконати з дотриманням законодавства
дослідно-конструкторську роботу за
державним замовленням (далі - робота)
"Розробка комплекту керування
вибуховими пристроями", шифр
"Індикатор-І" та передати Замовнику
науково-технічну продукцію, отриману
за результатами виконання роботи (далі
- науково-технічна продукція),
передбачену цим Контрактом, а також
Замовник - прийняти виконану роботу та
оплатити її.

Положеннями п. 7 Контракту сторони
погодили, що відповідно до показників
державного оборонного замовлення на
поточний рік, фінансування
дослідно-конструкторської роботи у 2012
році здійснюється за загальним фондом
державного бюджету КПКВ 2101150/2 у сумі 3 547
607,05 грн. На момент укладання додаткової
угоди орієнтовна вартість державного
контракту становила 12 619 595, 81 грн., у
тому числі:

Етап 1. "Розробка ескізно-технічного
проекту "Комплекту керування (КК) в т.ч.,
Виготовлення макетів КК відповідно до
переліку. Проведення конструкторських
випробувань макетів КК." - 3 815 618, 76 грн.,
ціна договірна (тверда фіксована),
Протокол узгодження твердої
фіксованої ціпи від 23.12.2008 року.

Етап 2. "Розробка робочої
конструкторської документації (РКД)
для виготовлення дослідних зразків КК,
в т.ч., виготовлення діючих макетів КК
відповідно до переліку. Проведення
випробувань діючих макетів КК." - 5 954 930,
05 грн. (п'ять мільйонів дев'ятсот
тридцять тисяч дев'ятсот тридцять
гривен 5 копійок), ціна гранична:

Перша черга. "Розробка РКД для
виготовлення дослідних зразків
"Комплектів керування (КК)" відповідно
до переліку (Додаток № І)" - 1 520 000, 00 грн.
(оди мільйон п'ятсот двадцять тисяч),
ціна договірна, Протокол узгодження
договірної ціни від 30.11.2010 року;

Друга черга. "Розробка робочої
конструкторської документації для
виготовлення дослідних зразків
комплектів керування відповідно до
переліку. (Додаток № І)" - 887 323, 00 грн.
(вісімсот вісімдесят сім тисяч триста
двадцять три гривни), ціна договірна,
Протокол узгодження договірної ціни
від 14.06.2012 року;

Третя черга. "Завершення розробки РКД
для виготовлення дослідних зразків
"Комплектів керування (КК)" (Додаток №
І). Виготовлення діючих макетів
комплекту керування (КК), відповідно до
затвердженого переліку, проведення
випробувань діючих макетів." - 3 547 607, 05
грн. (три мільйони п'ятсот сорок сім
тисяч шістсот сім гривен 5 копійок),
ціна гранична, Протокол узгоджені
граничної ціни від 21.12.2011року;

Етап 3. "Виготовлення дослідних зразків
КК для проведення попередніх
випробувань (ПВ). Проведення попередніх
випробувань КК." - 2 849 047, 00 грн. (два
мільйони вісімсот сорок дев'ять тисяч
сорок сім гривен), ціна умовна. Протокол
узгодження лімітної ціни від 29.07.2007
року.

Згідно п. 10 Контракту в новій редакції
замовник за своїм рішенням на підставі
наданого виконавцем рахунку-фактури та
протоколу узгодження граничної ціни
може здійснювати попередню оплату
(авансування) у розмірі 80 % від вартості
робіт етапу (підетапу, черги) в межах
призначень, передбачених державним
оборонним замовленням на поточний рік.
При цьому, надання попередньої оплати
(авансу) не є обов'язковою. Початок
виконання робіт не залежить від дати
отримання та розміру попередньої
оплати (авансу).

Авансування робіт наступних етапів
(підетапів, черг) допускається тільки
після затвердження акту приймання
робіт попереднього етапу (підетапу,
черги). П. 24 контракту передбачає, що
строк виконання роботи в цілому та на
кожному етапу (підетапу, черги)
визначається в Календарному плані.

Судами досліджено, що згідно з
додатковими угодами від 21.12.2011 № 2 та
від 10.08.2012 № 3 до державного контракту
від 29.06.2007 № 247/2/07-1 відповідач повинен
виконати 3 чергу етапу 2
дослідно-конструкторської роботи
"Завершення розробки РКД "Завершення
розробки РКД для виготовлення
дослідних зразків "Комплектів
керування (КК)". Виготовлення діючих
макетів комплекту керування (КК),
відповідно до затвердженого переліку.
Проведення випробувань діючих
макетів."

Сторони погодили, що термін виконання
етапу до 30.11.2012 року, а його гранична
ціна визначена протоколом узгодження в
розмірі 3 547 607, 05 грн.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами встановлено, що
на виконання умов вказаного Контракту
(п. п. 7, 10) та додаткової угоди від 21.12.2011
року № 2 Міністерство оборони України
перерахувало відповідачу попередню
оплату для організації робіт по етапу у
розмірі 2, 83 млн. грн., проте відповідач
до 30.11.2012 року, передбачені додатковою
угодою зобов'язання не виконав, роботи
до приймання не пред'явив, за
авансовані кошти не відзвітував.

Як вбачається з матеріалів справи,
вказані обставини стали підставою
звернення заступника Генерального
прокурора України в інтересах
оборонного відомства до суду з позовом
про повернення невикористаного авансу
та стягнення штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 28.01.2013 року в справі № 920/33/13,
яке в апеляційному порядку не було
оскаржено й набрало законної сили, було
стягнуто з Державного НДІХП на користь
Міністерства оборони України
невикористаний аванс у розмірі 2 830 000
грн., пеню за ненадання звіту в сумі 56 000
грн. та пеню за порушення встановлених
термінів виконання етапу в розмірі 70 952
грн.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій прокурор та позивач в
обґрунтування заявлених позовних
вимог у даній справі зазначають, що на
даний час договір між сторонами не
розірвано, термін його дії
встановлений до 31.12.2014 року, а договірні
зобов'язання відповідачем щодо 3 черги
етапу 2 дослідно-конструкторської
роботи так і не виконані, чим
продовжується порушення умов
контракту та інтересів держави.

Так, судами досліджено, що згідно з
додатковими угодами від 21.12.2011 року № 2
та від 10.08.2012 року № 3 до державного
контракту від 29.06.2007 року № 247/2/07-1
відповідач повинен виконати 3 чергу
етапу 2 дослідно-конструкторської
роботи "Завершення розробки РКД
"Завершення розробки РКД для
виготовлення дослідних зразків
"Комплектів керування (КК)".
Виготовлення діючих макетів комплекту
керування (КК), відповідно до
затвердженого переліку. Проведення
випробувань діючих макетів."

Згідно п. 25 Контракту сторони погодили,
що строк виконання роботи може
змінюватися за домовленістю сторін, що
оформляється шляхом внесення
відповідних змін до Контракту. Датою
виконання обов'язків за договором в
цілому і за окремими етапами (під
етапами, чергами) вважається дата
затвердження Замовником актів
приймання-передачі науково-технічної
продукції.

Положеннями п. 58 Контракту сторони
узгодили, що зміни до контракту можуть
бути внесені за взаємною згодою сторін
шляхом оформлення додаткової угоди до
Контракту. Питання щодо внесення змін
до контракту може вирішуватися
сторонами не пізніше ніж за 20 днів до
закінчення його строку.

Судами досліджено, що будь-які
додаткові угоди про внесення змін до
контракту, в яких визначено інший, ніж
зазначений у позові (30.11.2012 року), термін
виконання 3 черги 2 етапу відсутні.

Кінцева дата виконання робіт 3 черги 2
етапу - 30.11.2012 року встановлена у
Додатку до Додаткової угоди № 3 від
10.08.2012 року (календарний план виконання
робіт за державним оборонним
замовленням до державного контракту
від 29.06.2007 року № 247/2/07-1).

Судами попередніх інстанцій вірно
відхилено посилання відповідача на
факт надсилання позивачу листів з
приводу термінів виконання робіт,
проведення нарад тощо, як доказ
внесення відповідних змін до контракту
з огляду на те, що внесення змін у такий
спосіб не передбачено ні діючим
законодавством, ні умовами укладеного
між сторонами контракту.

За приписами ст. 188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі, якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути розірвано
або змінено за рішенням суду на вимогу
однієї зі сторін у разі істотного
порушення договору іншою стороною та в
інших випадках, встановлених договором
або законом.

Зміна або розірвання договору, згідно
ст. 654 Цивільного кодексу України,
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає зі
звичаїв ділового обороту.

Так, п. 58 Контракту сторони узгодили, що
зміни до контракту можуть бути внесені
за взаємною згодою сторін шляхом
оформлення додаткової угоди до
Контракту. Питання щодо внесення змін
до контракту може вирішуватися
сторонами не пізніше ніж за 20 днів до
закінчення його строку.

Обґрунтованим є висновок судів про те,
що відповідач, враховуючи необхідність
корегування змісту робіт, введення
співвиконавців тощо, з метою
встановлення прийнятного для нього
терміну виконання робіт за контрактом,
мав можливість в установленому порядку
ініціювати внесення змін до діючого
контракту шляхом звернення з
відповідним позовом до суду, але не
скористався своїм правом.

З пояснень представників відповідача
та поданих матеріалів вбачається, що
відповідач налаштований на подальше
виконання контракту.

Судами встановлено, що рішенням
господарського суду Сумської області
від 28.01.2013 року в справі № 920/33/13 з
відповідача стягнуто пеню лише за 20 діб
прострочення і відповідно достягненню
підлягає пеня за 162 доби, що становить 574
712, 34 грн.

Згідно ч. 1 п. 40 Контракту (в редакції
додаткової угоди № 3) за порушення
встановлених термінів виконання етапу
відповідач сплачує позивачу пеню в
розмірі 0,1 % від вартості поточного
етапу за кожний день прострочення, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплачує штраф у розмірі 7 % ціни етапу,
підетапу, черги).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, з якими
кореспондуються положення ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання і одностороння зміна умов
не допускається.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу
України закріплено, що порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій
згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського
кодексу України є штрафні санкції, до
яких віднесено штраф та пеню (частина
перша ст. 230 Господарського кодексу
України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України, встановлюється законом, а в
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в передбаченому
договором розмірі. При цьому, розмір
санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або в певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За таких обставин, колегія суддів
касаційної інстанції, враховуючи те, що
право позивача щодо стягнення з
відповідача пені передбачене діючим
законодавством України та умовами
контракту, погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій про
задоволення позовних вимог щодо
стягнення пені в сумі 574 712, 34 грн. за
період з 21.12.2012 року по 01.06.2013 року.

Крім того, відповідачем нараховано
штраф в сумі 248 332, 49 грн., виходячи з суми
основного боргу (3 547 607, 05 грн.) починаючи
з 01.01.2013 року.

Право встановити в договорі (контракті)
розмір та порядок нарахування штрафу
надано сторонам ч. 4 ст. 231
Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою ст. 231 Господарського
кодексу України. В інших випадках
порушення виконання господарських
зобов'язань чинне законодавство не
встановлює для учасників
господарських відносин обмежень
передбачати в договорі одночасне
стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою ст. 627 Цивільного кодексу
України, коли сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
ст. 61 Конституції України, оскільки
згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до ст. 230
Господарського кодексу України -
видами штрафних санкцій, тобто не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності. У межах
одного виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна позиція викладена
Верховним Судом України у постанові
від 09.04.2012 року у справі № 20/246-08.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновком
судів попередніх інстанцій про
задоволення позовних вимог щодо
стягнення з відповідача штрафу в сумі
248 332, 49 грн.

Всі інші доводи скаржника не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та зводяться до
переоцінки доказів, яким вже було
надано оцінку судами попередніх
інстанцій.

За таких обставин, колегія суддів
касаційної інстанції приходить до
висновку, що під час розгляду справи
місцевим та апеляційним
господарськими судами фактичні
обставини справи встановлено на основі
повного, всебічного і об'єктивного
дослідження поданих доказів,
господарськими судами вірно
застосовані норми права, а доводи
скаржника не спростовують законності
прийнятих у справі судових актів.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з висновками місцевого та
апеляційного господарських судів, які
відповідають матеріалам справи та
чинному законодавству, у зв'язку з чим
підстав для скасування чи зміни
оскаржуваних судових актів не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного
науково-дослідного інституту хімічних
продуктів на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
23.04.2014 року у справі № 920/2069/13 залишити
без задоволення.

2. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
23.04.2014 року у справі № 920/2069/13 залишити
без змін.

Головуючий суддяІ.П. Ходаківська
СуддіО.М. Сибіга О.В. Яценко