Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

09 вересня 2014 року
Справа № 927/1299/14

позивач: фізична
особа-підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

відповідач: дочірнє підприємство
"Чернігівський облавтодор" ПАТ "ДАК"

Автомобільні дороги України,

вул. Київська, 17, м. Чернігів, 14005

предмет спору: про стягнення 20742,98 грн.

Суддя Л.М.Лавриненко

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_2, адвокат,
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_2 від
27.12.2007 року; договір про надання
правової допомоги адвокатом від 01.07.2014
року

від відповідача: Шокур А.Ю., довіреність
від 31.12.2013 року, представник

Рішення виноситься після оголошеної в
судовому засіданні перерви, з 03.09.2014
року по 09.09.2014 року, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов
про стягнення з відповідача -
дочірнього підприємства
"Чернігівський облавтодор" ПАТ "ДАК"
Автомобільні дороги України 18128,66 грн.
боргу; 2614,32 грн. пені, за неналежне
виконання умов договору №02/13 від 19.02.2013
року.

В судовому засіданні 03.09.2014 року
представниками сторін подано письмові
клопотання про відмову від фіксації
судового засідання технічними
засобами, які задоволено судом.

В судовому засіданні 03.09.2014 року суд
перейшов до розгляду спору по суті.

Представник позивача виклав позовні
вимоги та просив суд стягнути на
користь позивача витрати на послуги
адвоката у розмірі 1700,00 грн., понесені
на виконання умов договору про надання
правової допомоги адвокатом від 01.07.2014
року.

Представник відповідача в поданому
відзиві на позов, посилаючись на ст. 232
Господарського кодексу України,
зазначає про перевищення позивачем
строків нарахування пені, у зв»язку з
чим розмір пені, який підлягає
стягненню дорівнює 1262,59 грн. Крім того,
представник відповідача вказує на те,
що звернувшись 14.08.2014 року з позовом до
суду, позивач пропустив встановлені
законом строки позовної давності та
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог щодо стягнення пені за
видатковими накладними № КЛ-0002743 від
22.04.2013 року, №КЛ-0003308 від 29.04.2013 року,
№КЛ-0006822 від 02.07.2013 року на суму.
Частиною 4 ст.267 Цивільного кодексу
України визначено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

В судовому засіданні 03.09.2014 року судом
було здійснено огляд оригіналів:
договору №02/13 від 19.02.2013 року;
видаткової накладної №КЛ-0002743 від
22.04.2013 року; довіреності №70 від 19.04.2013
року; видаткової накладної №КЛ-0003308 від
29.04.2013 року; довіреності №79 від 29.04.2013
року; видаткової накладної №КЛ-0006822 від
02.07.2013 року; довіреності №114 від 02.07.2013
року; видаткової накладної №КЛ-0011663 від
24.09.2013 року; довіреності №157 від 24.09.2013
року; рахунку-фактури №КЛ-0000341 від
29.04.2013 року; №КЛ-000684 від 29.04.2013 року; №КЛ-
000863 від 02.07.2013 року; №КЛ-001131 від
24.09.2013року.

В судовому засіданні 03.09.2014 року суд
задовольнив клопотання представника
відповідача та оголосив перерву до
09.09.2014 року до 11:30.

В судовому засіданні 09.09.2014 року
представник позивача надав письмову
заяву про збільшення позовних вимог та
посилаючись на ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, додатково з
стягненням 18128,66 грн. боргу та 2614,32 грн.
пені просить стягнути з відповідача
2273,08 грн. інфляційних та 3% річних в
розмірі 723,54 грн., а саме: за накладною
№КЛ-2743 від 22.04.2013 року за період з 22.04.2013
року по 08.09.2014 року - 976,86 грн.
інфляційних та 324,37 грн. 3% річних; за
накладною №КЛ-3308 від 29.04.2013 року за
період з 29.04.2013 року по 08.09.2014 року - 965,26
грн. інфляційних та 316,08 грн. 3% річних; за
накладною №КЛ-6822 від 02.07.2013 року за
період з 02.07.2013 року по 08.09.2014 року - 152,11
грн. інфляційних та 44,11 грн. 3% річних; за
накладною №КЛ-11663 від 24.09.2013 року за
період з 24.09.2013 року по 08.09.2014 року - 178,85
грн. інфляційних та 38,98 грн. 3% річних.

Представник відповідача щодо
збільшення позовних вимог в частині
стягнення 2273,08 грн. інфляційних та 3%
річних в розмірі 723,54 грн. покладався на
розсуд суду.

Заява позивача про збільшення позовних
вимог в частині стягнення 2273,08 грн.
інфляційних та 3% річних в розмірі 723,54
грн. судом не приймається до розгляду з
наступних підстав:

Частиною 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених ст. 5 цього
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», під збільшенням
розміру позовних вимог слід розуміти
збільшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві.

Як вбачається з тексту позовної заяви,
позивачем заявлено до стягнення з
відповідача 18128,66 грн. боргу та 2614,32 грн.
пені. Стягнення інфляційних нарахувань
та 3% річних не є предметом розгляду
даної справи, а відповідно до ч. 4 ст.22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач має право змінити
предмет або підстави позову до початку
розгляду господарським судом справи по
суті. Як слідує із протоколу судового
засідання від 03.09.2014 року, суд 03.09.2014
року перейшов до розгляду даної справи
по суті. Заявлена позивачем вимога щодо
стягнення інфляційних нарахувань та 3%
річних в даному випадку фактично є
зміною предмету позову, що протирічить
положенням ч. 4 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України.

Представник відповідача в поданих
письмових поясненнях, посилаючись на
роз»яснення президії ВАСУ від 04.03.1998
року №02-5/78 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» (з
наступними змінами та доповненнями)
заперечує проти заявленої позивачем
додаткової вимоги про відшкодування
витрат на правову допомогу адвоката в
сумі 1700,00 грн. та вказує на те, що
вказана сума є неспіврозмірно
завищеною, порівняно з розміром
збитків, завданих позивачу. Також
відповідач наголошує на тому, що на
дочірні підприємства ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України»
покладено надзвичайно важливу функцію
- забезпечення належного стану
автомобільних доріг загального
користування, що є особливо актуальним
в даний час, а стягнення повної суми
витрат на правову допомогу адвоката,
може негативно позначитись на
фінансовому стані підприємства, і як
наслідок - на можливості виконувати
покладені на підприємство державою
завдання, що є неприпустимим для
інтересів держави. Виникнення
заборгованості відповідач пояснює
економічною кризою в державі та
фінансово-економічним становищем
відповідача, основним джерелом
поповнення обігових коштів якого є
кошти державного бюджету. Крім того,
відповідач зазначає про те, що криза та
зменшення об»ємів виконання робіт
вплинули на стан розрахунків з
позивачем, виплату заробітної плати
працівникам, зростання заборгованості
перед кредиторами. За таких обставин,
відповідач при прийнятті рішення по
даній справі просить суд зменшити
розмір витрат на правову допомогу
адвоката.

Представник позивача щодо зменшення
витрат на правову допомогу адвоката
заперечував.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення
повноважних представників сторін,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
дослідивши докази, які мають юридичне
значення для вирішення спору,
господарський суд встановив:

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочин є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає
між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав,
передбачених цим Кодексом, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод,
не передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

19.02.2013 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (продавець)
та ДП "Чернігівський облавтодор"
(покупець) було укладено договір №02/13.

Відповідно до п. 1.1. договору №02/13
від 19.02.2013 року, продавець
зобов»язується в порядку та на умовах,
визначених цим договором, передати у
власність покупця металопродукцію
(товар), а покупець зобов»язується
своєчасно прийняти товар і здійснити
його оплату на умовах цього договору.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Таким чином, укладений між сторонами
договір купівлі-продажу по своїй
правовій природі є договором поставки.

Пунктом 2.1. договору №02/13 від 19.02.2013 року
передбачено, що загальна кількість,
асортимент та розгорнута номенклатура
товару, що передається за договором,
визначається в заявках покупця, у
рахунках-фактурах продавця та
видаткових накладних.

Сторони домовились, що заявки
передаються представниками покупця за
допомогою телефонного зв»язку в усній
формі, або направляються на адресу
продавця в письмовій формі та
відображаються у рахунках-фактурах
продавця, які є невід»ємною частиною
договору.

Згідно п.п. 3.1., 3.2. договору №02/13 від
19.02.2013 року, загальна ціна цього
договору складає загальну вартість
переданого товару, яка зазначена в усіх
рахунках-фактурах, які є невід»ємними
частинами договору та видаткових
накладних.

Діюча ціна на момент відвантаження
товару вказується у рахунках-фактурах
продавця. Покупець має право
відмовитися від партії товару у разі
незгоди з цінами, вказаними у
рахунках-фактурах. Факт передачі
товару за цінами, зазначеними у
рахунках-фактурах, або факт оплати
рахунка-фактури означає взаємну згоду
продавця і покупця на ціну товару на
момент відвантаження.

Відповідно до п.9.1. договору №02/13 від
19.02.2013 року, договір набуває чинності з
моменту його підписання сторонами і
діє до 31.12.2013 року, а в частині
взаєморозрахунків - до повного
розрахунку між сторонами. Якщо за один
місяць до закінчення терміну дії
договору жодна зі сторін не повідомила
іншу сторону про свій намір припинити
дію договору, він автоматично
подовжується на наступний календарний
рік.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб"єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов"язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов"язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.ч 2,3 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона має
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов"язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно пункту 5.2. договору №02/13 від
19.02.2013 року, товар вважається переданим
продавцем і прийнятим покупцем з
моменту видачі видаткової накладної; з
цього моменту переходить право
власності на товар до покупця та всі
пов»язані з ним ризики. З моменту
підписання видаткової накладної
претензії по кількості та якості не
приймаються.

Статтею 662 Цивільного кодексу України
передбачено, що продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі - продажу.

На виконання умов договору №02/13 від
19.02.2013 року, позивачем (продавцем) за
період з 22.04.2013 року по 24.09.2013 року було
поставлено відповідачу (покупцю) товар
(металопрокат) на загальну суму 18128,66
грн., що підтверджується видатковими
накладними № КЛ-0002743 від 22.04.2013 року на
суму 7814,91 грн., №КЛ-0003308 від 29.04.2013 року
на суму 7722,11 грн.; №КЛ-0006822 від 02.07.2013
року на суму 1236,69 грн.; №КЛ-0011663 від
24.09.2013 року на суму 1354,95 грн.,
підписаними сторонами копії яких
додано до матеріалів справи, а в
судовому засіданні було здійснено
огляд їх оригіналів.

Факт отримання товару підтверджується
також довіреностями №70 від 19.04.2013 року,
№79 від 29.04.2013 року, №114 від 02.07.2013 року на
ім»я інженера ОСОБА_4; №157 від 24.09.2013
року на ім»я ОСОБА_5, копії яких додано
до матеріалів справи.

Відповідач щодо факту отримання
товару не заперечував.

У відповідності до п.п. 3.3., 3.4. договору
№02/13 від 19.02.2013 року, оплата товару
здійснюється покупцем шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця,
вказаний у договорі або у
рахунках-фактурах, протягом 7-ми
календарних днів після отримання
товару, але в будь-якому випадку не
пізніше останнього робочого дня
місяця, в якому було отримано товар.

Датою платежу вважається дата
зарахування коштів на поточний рахунок
продавця.

Якщо на дату розрахунку відбулося
підвищення цін на ринку металопрокату
на отриманий покупцем товар, продавець
виставляє покупцю додаткові рахунки з
урахуванням різниці в ціні товару.
Покупець здійснює оплату за отриманий
товар з урахуванням додаткових
рахунків, які є невід»ємною частиною
договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання п. 3.2. договору №02/13 від 19.02.2013
року, покупцю (відповідачу) були
виставлені рахунки-фактури на оплату
товару: №КЛ-000657 від 17.04.2013 року на суму
7814,91 грн.; №КЛ-0000341 від 29.04.2013 року на
суму 350,61 грн.; №КЛ-000684 від 29.04.2013 року на
суму 7371,50 грн.; №КЛ-000863 від 02.07.2013 року на
суму 1236,69 грн.; №КЛ-001131 від 24.09.2013 року на
суму 1354,95 грн. Всього виставлено
рахунків-фактур на загальну суму 18128,66
грн.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк (термін).

Таким чином, за поставлений товар
згідно видаткової накладної № КЛ-0002743
від 22.04.2013 року на суму 7814,91 грн.
відповідач зобов»язаний був здійснити
оплату по 29.04.2013 року включно; згідно
видаткової накладної №КЛ-0003308 від
29.04.2013 року на суму 7722,11 грн. - по 30.04.2013
року включно; згідно видаткової
накладної №КЛ-0006822 від 02.07.2013 року на
суму 1236,69 грн. - по 09.07.2013 року включно;
згідно видаткової накладної №КЛ-0011663
від 24.09.2013 року на суму 1354,95 грн. - по
30.04.2013 року включно.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач взяті на себе зобов'язання
щодо оплати отриманого товару не
виконав, заборгованість за поставлений
товар в сумі 18128,66 грн. не оплатив.

Таким чином, сума основного боргу
становить 18128,66 грн.

14.07.2014 року позивач звернувся до
відповідача з претензією вихідний
№14/07, яка була отримана відповідачем
15.07.2014 року, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №01623909, копія якого додана
до матеріалів справи, з проханням
оплатити вартість поставленого товару
в сумі 18128,66 грн. Претензія позивача в
частині оплати поставленого товару на
суму 18128,66 грн. залишилась без відповіді
та задоволення.

Позивач також просить стягнути з
відповідача за прострочку оплати пеню
в сумі 2614,32 грн. за період з 22.04.2013 року
по 30.06.2014 року, розраховану відповідно
до п.6.2. договору №02/13 від 19.02.2013 року.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1. ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання зобов'язань
за договором можуть забезпечуватись
неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка
(штраф, пеня) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредитору в разі порушення боржником
зобов'язання. З

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. 8 року

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафні санкції за порушення
зобов'язання застосовуються у розмірі
передбаченому сторонами у договорі.

Пунктом 6.2. договору №02/13 від 19.02.2013 року
передбачено, що за прострочення
платежу покупець сплачує продавцю пеню
в розмірі 0,5% від суми заборгованості за
кожний день прострочення платежу, але
не більше подвійної облікової ставки
НБУ.

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов»язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов»язання мало
бути виконано.

Таким чином по видатковій накладній №
КЛ-0002743 від 22.04.2013 року на суму 7814,91 грн.
зі строком оплати по 29.04.2013 року
включно пеня підлягає нарахуванню за
період з 30.04.2013р. та припиняється
нарахування 30.10.2013р. і її розмір
становить 543 грн. 40 коп.; по видатковій
накладній №КЛ-0003308 від 29.04.2013 року на
суму 7722,11 грн. зі строком оплати по
30.04.2013 року включно пеня підлягає
нарахуванню за період з 01.05.2013р. та
припиняється нарахування 31.10.2013р. і її
розмір становить 536 грн. 52 коп.; по
видатковій накладній №КЛ-0006822 від
02.07.2013 року на суму 1236,69 грн. зі строком
оплати по 09.07.2013 року включно пеня
підлягає нарахуванню за період з
10.07.2013р. та припиняється нарахування
10.01.2014р. і її розмір становить 82 грн. 64
коп.; по видатковій накладній №КЛ-0011663
від 24.09.2013 року на суму 1354,95 грн. зі
строком оплати по 30.04.2013 року включно
пеня підлягає нарахуванню за період з
01.10.2013р. та припиняється нарахування
31.03.2014р. і її розмір становить 87 грн. 83
коп.

Пунктом 1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу
України визначено, що до вимог про
стягнення неустойки ( штрафу) пені
застосується позовна давність в один
рік.

У відповідності до ч. 3 ст.267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосується судом лише за заявою
сторони, зробленою ним до винесення
рішення.

Представником відповідача у відзиві на
позовну заяву було заявлено про
застосування позовної давності щодо
позовних вимог про стягнення пені.

Виходячи з правової природи пені, яка
нараховується за кожен день
прострочення, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до статті 253
ЦК України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
03.09.2014р. у справі № 6-100 цс 14.

Як вбачається із матеріалів справи
позивач звернувся до суду з позовними
вимогами 14.08.2014р., що підтверджується
вхідним штампом суду на позовній заяві
про надходження позовних матеріалів
до суду.

Відповідно позивачем пропущено строк
позовної давності щодо стягнення пені
в сумі 326 грн. 30 коп. за період з 30.04.2013р.
по 13.08.2013р. по видатковій накладній №
КЛ-0002743 від 22.04.2013 року на суму 7814,91 грн.;
в сумі 319 грн. 24 коп. за період з 01.05.2013р.
по 13.08.2013р. по видатковій накладній
№КЛ-0003308 від 29.04.2013 року на суму 7722,11
грн.; в сумі 16 грн. 57 коп. за період з
10.07.2013р. по 13.08.2013р. по видатковій
накладній №КЛ-0006822 від 02.07.2013 року на
суму 1236,69 грн., і підстави для його
поновлення відсутні, а тому позовні
вимоги позивача в цій частині
задоволенню не підлягають, оскільки
відповідно до п. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною спорі, є підставою
для відмови у позові.

З урахуванням вищевикладеного, суд
доходить висновку, що пеня підлягає
стягненню в сумі 217 грн. 10 коп. за
прострочку оплати по видатковій
накладній № КЛ-0002743 від 22.04.2013 року на
суму 7814,91 грн. за період з 14.08.2013р. по
30.10.2013р.; в сумі 217 грн. 28 коп. по
видатковій накладній №КЛ-0003308 від
29.04.2013 року на суму 7722,11 грн. за період
прострочки оплати з 14.08.2013р. по 31.10.2013р.;
в сумі 66 грн. 07 коп. по видатковій
накладній №КЛ-0006822 від 02.07.2013 року на
суму 1236,69 грн. за період прострочки
оплати з 14.08.2013р. по 10.01.2014р.; в сумі 87 грн.
83 коп. по видатковій накладній №КЛ-0011663
від 24.09.2013 року на суму 1354,95 грн. за
період прострочки оплати з 01.10.2013р. по
31.03.2014р.

Загальна сума пені, яка підлягає
стягненню становить 588 грн. 28 коп.

Враховуючи, що відповідач в порушення
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України взяті на себе зобов'язання не
виконав, за поставлений товар
своєчасно в повній сумі не
розрахувався, суд, з урахуванням
вищевикладеного, доходить висновку, що
позовні вимоги позивача є обґрунтовані
і підлягають задоволенню в частині
стягнення 18128,66 грн. боргу та 588 грн. 28
коп. пені. В решті позовних вимог
відмовити.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача, то
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України та ст. 4
Закону України „Про судовий збір" від
08.07.2011 року № 3674-VI, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача судовий збір в
розмірі 1648,55 грн.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача 1700 грн. витрат за оплату
послуг адвоката.

У відповідності до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати на оплату послуг адвоката
відносяться до складу судових витрат.

Як вбачається з доданих до матеріалів
справи документів, ОСОБА_2 є адвокатом,
що підтверджується Свідоцтвом про
право заняття адвокатською діяльністю
НОМЕР_2 від 27.12.2007 року.

01.07.2014 року між адвокатом ОСОБА_2 та
позивачем - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено
договір про надання правової допомоги
адвокатом.

Відповідно до п.1.1. укладеного договору
про надання правової допомоги
адвокатом від 01.07.2014 року, адвокат взяв
на себе зобов»язання щодо надання
усних та письмових консультацій,
складання документів правового
характеру, представництва інтересів у
суді в питанні щодо стягнення боргу з
ДП «Чернігівський облавтодор».

За виконану роботу клієнт сплачує
адвокату гонорар, розмір, порядок
обчислення та виплати якого
визначаються в додатку №1, який є
невід»ємною частиною договору.
Фактичні видатки, пов»язані з
виконанням адвокатом договору
сплачуються клієнтом відповідно до
наданих адвокатом розрахункових
документів, підтверджуючих ці витрати.
Порядок обчислення фактичних витрат
визначається в додатку №1, який є
невід»ємною частиною договору (п.п.2.1.,
2.2. договору).

Згідно п. 1.1. угоди щодо визначення
гонорару, витрат та ціни договору від
01.07.2014 року (додаток №1 до договору про
надання правової допомоги адвокатом
від 01.07.2014 року), за виконану роботу
клієнт сплачує адвокату гонорар, що
складається, зокрема: - надання усних
консультацій з вивченням документів -
100,00 грн. консультація із розрахунку 1
часу роботи адвоката; - ведення
претензійної роботи - 500,00 грн.;
оформлення та підготовка позовної
заяви, подання позовної заяви та
документів до суду - 500,00 грн.; участь в
судовому засіданні суду першої
інстанції - 300,00 грн. за 1 судове
засідання.

Із наданої калькуляції гонорару від
03.09.2014 року за договором про надання
правової допомоги адвокатом від 01.07.2014
року. Клієнт фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 слідує, що вартість послуг
адвоката розрахована з урахуванням
Рекомендацій щодо застосування
адвокатами ставок мінімального
гонорару, затвердженого рішенням Ради
адвокатів Чернігівської області від
21.01.2014 року та становить 1700,00 грн., а
саме: усні консультації з вивченням
документів - 100,00 грн. за 1 год. (за 4 год.) -
400,00 грн.; складання правового документу
(претензії) - 500,00 грн.; складання
документу правового характеру
(позовної заяви до господарського суду)
- 500,00 грн.; участь в судовому засіданні
суду першої інстанції (1 засідання) - 300,00
грн.

Також між позивачем та адвокатом
02.09.2014р. було складено акт
підтвердження виконання роботи
(послуги), відповідно до якого сторони
зазначили обсяг робіт (послуг), які
виконані адвокатом та визначили, що
вартість їх становить 1700 грн.

В підтвердження сплати адвокату ОСОБА_2
1700 грн. позивачем надано квитанція до
прибуткового касового ордера № 12 від
02.09.2014 року на суму 1700,00 грн.

Відповідно до частини 5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, суми, які підлягають сплаті за
послуги адвоката покладаються при
частковому задоволенні позову на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Ч.1 та 2 п.6.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суд України «Про деякі
питання практики застосування
розділу IV Господарського
процесуального кодексу України» 21.02.2013
№ 7 також визначено, що витрати
позивачів та відповідачів, третіх осіб,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
заява позивача про стягнення з
відповідача витрат на оплату послуг
адвоката в сумі 1700,00 грн. підлягає
частково задоволенню пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача 1533,96 грн.
витрат на послуги адвоката.

Суд відхилив клопотання відповідача
щодо зменшення витрат на правову
допомогу адвоката з огляду на наступне:

У відповідності до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати на оплату послуг адвоката
відносяться до складу судових витрат.
Відповідно до ч.5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, суми,
які підлягають сплаті за послуги
адвоката, пов»язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Нормами чинного законодавства не
передбачено зменшення витрат на
послуги адвоката при прийнятті рішення
в разі неналежного виконання взятих на
себе зобов'язань через відсутність
бюджетного фінансування чи скрутного
фінансового становища підприємства.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 258, 267, 525, 526, 530,
546, 549, 610, 612, 629, 655, 662, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 230, 231, 232
Господарського кодексу України, ст.ст.
44, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, ст. 4 Закону України
„Про судовий збір", господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з дочірнього підприємства
"Чернігівський облавтодор" ПАТ "ДАК"
Автомобільні дороги України, вул.
Київська, 17, м. Чернігів, 14005 (р/р 3 в
КФ АБ «Експрес Банк», МФО 337212, , свідоцтво №33910416, ІПН
62) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (р/р
НОМЕР_3 в філії АТ «Укрексімбанк», м.
Чернігів, МФО 353649, код ЄДРПОУ НОМЕР_1,
свідоцтво НОМЕР_4, ІПН НОМЕР_1) 18128,66 грн.
боргу, 588 грн. 28 коп. пені, 1648,55 грн.
судового збору та 1533 грн. 96 коп. витрат
на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 10.09.2014р.

Суддя
Л.М.Лавриненко