ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р.Справа № 916/3524/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Головея В.М., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - за
дорученням

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду
Одеської області

від 10 червня 2014 року

у справі № 916/3524/13

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Південної виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Одеській області (№51)
та Головного Управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області

про стягнення грошових коштів в сумі
11.423 грн.

ВСТАНОВИЛА:

18.12.2013 р. фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач,
ФОП) звернулась до господарського суду
Одеської області з позовом до
Південної виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Одеській області (№51)
(далі відповідач, Колонія) та Головного
Управління Державної казначейської
служби України в Одеській області (далі
Казначейство) про стягнення грошових
коштів в сумі 11.423 грн.

Заявою від 18.03.2014 р. позивач
відмовився від своїх позовних вимог до
Казначейства, внаслідок чого ухвалою
господарського суду Одеської області
від 19.03.2014 р. провадження у справі в цій
частині припинено.

Позов мотивований тим, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за договором № 002/БД/О щодо
своєчасної оплати наданих послуг з
вивозу будівельних великогабаритних
відходів, а тому повинний сплатити
позивачеві: 264 грн. - пені за несвоєчасну
оплату наданих послуг за період з 23.03.2013
р. по 09.06.2013 р., 132 грн. - пені за
користування чужими коштами за період
з 23.03.2013 р. по 09.06.2013 р., 123 грн. - 7% річних.

Крім того, відповідач не виконав
свої зобов'язання за договором №003/БД/О
щодо своєчасної та повної оплати
наданих послуг з вивозу будівельних
великогабаритних відходів, внаслідок
чого має заборгованість по їх оплаті за
цим договором в сумі 9.600 грн., а тому
повинний сплатити позивачеві не лише
зазначену суму боргу, а ще й 644 грн. -
пені за несвоєчасну оплату наданих
послуг за період з 07.05.2013 р. по 31.10.2013 р.,
322 грн. - пені за час користування
чужими коштами за період з 07.05.2013 р. по
31.10.2013 р., 7% річних у сумі 328 грн., а також
відшкодувати понесені судові витрати
по справі на сплату судового збору в
сумі 1.827 грн. та понесені витрати на
правову допомогу у сумі 700 грн.

В процесі розгляду справи
позивач не одноразово змінював розмір
позовних вимог та остаточною заявою
від 10.06.2014 р. зменшив розмір позовних
вимог та просив суд стягнути з
відповідача на свою користь:

- за договором № 002/БД/О - пеню у сумі 264
грн. за період з 23.03.2013 р. по 09.06.2013 р.,
інфляційні витрати у сумі 10 грн. за
період травень-червень 2013 р., 7% річних у
сумі 123 грн.;

- за договором № 003/БД/О - борг у сумі 9.600
грн., пеню у сумі 644 грн. за період з
23.03.2013 р. по 31.10.2013 р., 7% річних у сумі 328
грн.,

- понесені судові витрати по справі: на
сплату судового збору в сумі 1.827 грн. та
на правову допомогу в сумі 700 грн.

У відзиві на позов відповідач
позовні вимоги ФОП не визнавав та
вважав їх безпідставними, посилаючись
на те, що за договором № 002/БД/О термін
оплати відповідачем не був порушений, а
тому підстави для задоволення позову в
частині стягнення пені та 7 % річних за
цим договором - відсутні.

Договір № 003/БД/О щодо вивозу
будівельних та великогабаритних
відходів з відповідачем
уповноваженими особами Колонії не
підписувався та позивач взагалі не
надавав таких послуг відповідачеві,
оскільки 22.03.2013 р. між Колонією та ТОВ
«РАФ-ПЛЮС» укладено угоду на вивіз
будівельних та великогабаритних
відходів, внаслідок чого підстави для
задоволення і цих позовних вимог -
відсутні.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 10.06.2014 р.
(головуючий: Цісельський О.В., судді:
Демешин О.А., Погребна К.Ф.) позов
задоволено частково та з відповідача
на користь позивача за несвоєчасне
виконання договору № 002/БД/О від 11.03.2013
р. стягнуто: 264 грн. - пені, 9 грн. 60 коп. -
інфляційних збитків, 123 грн. - 7% річних, 63
грн. 40 коп. - понесених витрат на сплату
судового збору за подання позову, а в
решті частині позову - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що
Колонія не виконала свої зобов'язання
за договором № 002/БД/О від 11.03.2013 р. щодо
своєчасної оплати наданих послуг з
вивозу будівельних великогабаритних
відходів, внаслідок чого відповідач
повинний сплатити позивачеві на
підставі цього договору: 264 грн. - пені
за несвоєчасну оплату наданих послуг, 9
грн. 60 коп. - інфляційних збитків, 123 грн.
- 7% річних та 63 грн. 40 коп. - понесених
витрат на сплату судового збору за
подання позову.

Відмовляючи у задоволені
стягнення інфляційних збитків за
договором № 002/БД/О в сумі 40 коп.
місцевий суд виходив з того, що
розрахунок інфляційних витрат
здійснено не вірно та позивачем
допущено арифметичну помилку при
розрахунку сукупного індексу інфляції
за спірний період, внаслідок чого
підстави для задоволення позову в цій
частині - відсутні.

Відмовляючи у задоволенні
позову в частині стягнення боргу у сумі
9.600 грн., пені за несвоєчасну оплату
наданих послуг у сумі 644 грн., 7% річних у
сумі 328 грн. на підставі договору №
003/БД/О від 29.03.2013 р. місцевий суд виходив
з того, що вищезазначений договір є
неукладеним, оскільки у особи, яка
підписала його на момент укладення
договору були взагалі відсутні
повноваження на укладення такого
договору, внаслідок чого підстави для
задоволення позову в цій частині -
відсутні.

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення місцевого суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким уточнені позовні вимоги ФОП
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на те, що сторонами
договору № 003/БД/О на вивіз будівельних
та великогабаритних відходів
досягнуто усіх істотних умов, які
необхідні для даного виду договору,
позивачеві не було відомо ані про
відсутність, ані про обмеження
повноважень особи, що підписала
спірний договір. Крім того, спірний
договір був укладений вже за виконанні
послуги, про що свідчать подорожні
листи вантажного автомобіля № 8 від
12.02.2013 р., № 9 від 13.0.2013 р. № 10 від 14.0.2013 р.,
№ 11 від 18.02.2013 р., № 12 від 19.02.2013 р., № 13
від 20.02.2013 р., № 14 від 21.02.2013 р., № 15 від
25.02.2013 р., № 16 від 27.02.2013 р., № 17 від 11.03.2013
р., № 21 від 18.03.2013 р., внаслідок чого
позовні вимоги ФОП підлягають
задоволенню у повному обсязі. В
судовому засіданні представники
скаржника доводи апеляційної скарги
підтримали.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просить рішення суду першої
інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.
Також, відповідач звернувся до суду з
клопотанням про розгляд справи за
відсутністю його представника.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
заслухавши пояснення представників
позивача, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга необґрунтована та не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи і правильно встановлено судом
першої інстанції 11.03.2013 р. між сторонами
у справі укладено договір на вивіз
будівельних та великогабаритних
відходів № 002/БД/0 за умовами якого
позивач зобов'язався надавати
відповідачеві послуги зі збору
безпечних відходів непридатних для
повторного використання з території
позивача код державного класифікатору
продукції та послуг ДК016:2010 категорія
38.11.2, а відповідач прийняти ці послуги
та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п. 8.1 договору
останній набуває чинності з моменту
його підписання та діє до 31.12.2013 р., а в
частині фінансових відносин до повного
виконання сторонами взятих на себе
зобов'язань.

У п. п. 2.1., 2.2., 2.3. договору
сторонами погоджено, що позивач надає
відповідачеві контейнери об'ємом 8 м3
для завантаження відходів на строк не
більш 5-ти діб з моменту встановлення
контейнерів. Послуги позивача з вивозу
відходів приймаються відповідачем в
кожному конкретному випадку (після
кожного разу надання робіт та послуг).

Пунктом 5.1. договору встановлено,
що сума цього Договору по КЕКР 1165
"Оплата інших комунальних послуг"
складає 9.600 грн., в тому числі ПДВ - 20% 1.600
грн.

Як слідує з матеріалів справи на
виконання умов названого договору ФОП
надав відповідачеві послуги з вивозу
будівельних та великогабаритних
відходів на загальну суму 9.600 грн., що
підтверджується актом виконаних робіт
від 11.03.2013 р. (а. с. 19), який підписаний
відповідачем без будь-яких зауважень
щодо їх якості, кількості та вартості.
Цей факт не заперечується
відповідачем.

Згідно п. 5.3. відповідач повинний
оплатити надані позивачем послуги на
протязі 7 календарних днів з моменту
підписання акту виконаних робіт.

Оскільки, акт виконаних робіт за
договором № 002/БД/О підписаний
сторонами 11.03.2013 р., то здійснити повний
розрахунок за надані послуги
відповідач повинний був здійснити у
строк до 18.03.2013 р. (включно).

Але, відповідач отримані
послуги оплатив несвоєчасно та
допустив прострочення платежу на 67
днів, що вбачається з копії квитанції №
U718302 від 24.05.2013 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором або
законом, внаслідок чого місцевий суд
правомірно стягнув з відповідача на
користь позивача 9 грн. 60 коп. -
інфляційних витрат за період
квітень-травень 2013 р. за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання за
договором № 002/БД/О від 11.03.2013 р.

При цьому, місцевий суд дійшов до
правильного висновку про те, що
позивачем при здійсненні розрахунку
розміру індексу інфляції допущена
арифметична помилка в частині розміру
сукупного індексу інфляції за період з
01.04.2013 р. по 01.06.2013 р., виходячи з суми
боргу 9600 грн. на 40 коп., а тому підставне
задовольнив ці позовні вимоги частково
в сумі 9 грн. 60 коп.

У п. 6.3 договору сторонами
встановлений розмір річних за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання на рівні 7%, що не
суперечить ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, відповідно до
положень ст. ст. 9, 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Тобто, визначений один
із загальних принципів договірних
правовідносин - принцип свободи
договору. При цьому не має значення, які
це умови - істотні, або ті, які сторони
узгодили виключно за власною згодою.
Якщо умова виконання закріплена у
договорі, вона є обов'язковою для
сторін та є критерієм належності
виконання, внаслідок чого місцевий суд
підставне стягнув з відповідача на
користь позивача 123 грн. - 7% річних за
період з 19.03.2013 р. по 24.05.2013 р., виходячи з
суми боргу 9600 грн.

У п. п. 6.1., 6.3. договору сторонами
визначено, що за несвоєчасну оплату
наданих послуг (робіт), відповідач
сплачує позивачеві пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який нараховується
пеня, від суми заборгованості за кожен
день прострочки оплати та нарахування
неустойки при порушенні зобов'язань за
цим договором проводиться за весь
період заборгованості (не обмежено
законодавчо встановленим строком) та
на вимогу про її сплату застосовується
загальний строк давності, внаслідок
чого місцевий суд підставне стягнув з
відповідача на користь позивача пеню у
розмірі 264 грн. за період з 23.03.2013 р. по
09.06.2013 р.

Позивач вважає, що за
невиконання умов договору № 003/БД/0 від
29.03.2013 р. відповідач повинний сплатити
йому 9600 грн. - боргу, 644 грн. - пені та 328
грн. - 7% річних.

Як вбачається з тексту договору
№ 003/БД/0 від 29.03.2013 р. з боку позивача він
підписаний особисто п. Фоміною К.А., а з
боку Південної виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Одеській області (№51)
начебто начальником цієї установи, але
прізвище, ім'я та по-батькові цього
начальника ані в преамбулі, ані на
останньому аркуші цього договору
взагалі не зазначено.

Як свідчать матеріали справи
наказом державної пенітенціарної
служби України № 18/ОС-13 від 21.03.2013 р.
начальника Колонії - п. Пителя А.І.
відправлено у відставку та у зв'язку зі
звільненням останнього наказом № 123
від 26.03.2013 р. виконання обов'язків
начальника Колонії з 27.03.2013 р. покладено
на п. Мастицького В.В., що однозначно
свідчить про те, що на час укладення
спірного договору від 29.03.2013 р. в. о.
начальника Колонії був п. Мастицький
В.В., який і був наділений правом
представляти інтереси відповідача у
всіх правовідносинах без довіреності,
зокрема, підписувати спірний договір
та акт виконаних робіт № 2 від 29.03.2013 р.

ФОП стверджує, що спірний
договір та акт виконаних робіт від
29.03.2013 р. були підписані п. Воробйовим
О.В., але останній заперечує цей факт, а
доказів, що спростовують ці
заперечення в матеріалах справи не
міститься.

Вищенаведене свідчить про те, що
в матеріалах справи не міститься
жодного належного та допустимого
доказу, щодо того, що спірний договір та
акт виконаних робіт з боку відповідача
підписала уповноважена на те особа, а
також доказів, з яких можливо було
встановити особу та її повноваження,
яка поставила підпис у договорі №
003/БД/О від 29.03.2013 р. та акті № 2 від 29.03.2013
р. з боку відповідача та таких доказів,
всупереч вимогам ст. 33 ГПК України,
скаржником ані суду першої, ані
апеляційної інстанції не надано.

Відсутні в матеріалах справи і
докази того, що названий договір
виконувався сторонами та, в порядку ч. 2
ст. 241 ЦК України, в наступному був
схвалений відповідачем, так як з
наданих позивачем подорожніх листів №
8 від 12.02.2013 р., № 9 від 13.0.2013 р. № 10 від
14.0.2013 р., № 11 від 18.02.2013 р., № 12 від 19.02.2013
р., № 13 від 20.02.2013 р., № 14 від 21.02.2013 р., № 15
від 25.02.2013 р., № 16 від 27.02.2013 р., № 17 від
11.03.2013 р., № 21 від 18.03.2013 р. видно, що вони
складені до укладення договору №
003/БД/О від 29.03.2013 р., а в останньому
відсутні посилання на те, що дія цього
договору розповсюджується і на
правовідносини сторін, що виникли до
його укладення. Немає в матеріалах
справи і доказів того, що відповідач
сплатив позивачеві будь-які грошові
кошти на виконання вказаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. Зокрема: 1) зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; 2) особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

У п. 2.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" зазначено, що не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено (договір, який не укладено).
Зокрема, не вважаються вчиненими
правочини (укладеними господарські
договори), в яких зокрема, відсутні
передбачені законом умови, необхідні
для їх укладення (не досягнуто згоди за
всіма істотними для даного правочину
умовами); не отримано акцепт стороною,
що направила оферту.

При цьому, недодержання
сторонами обов'язку щодо погодження
істотних умов договору відповідно до ч.
8 ст. 181 ГК України тягне за собою
визнання договору неукладеним (таким,
що не відбувся), а не недійсним згідно
зі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

З огляду на вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду про те, що у
особи, яка підписала спірний договір на
момент укладення договору були взагалі
відсутні будь-які повноваження на
укладення цього договору, а тому
вважати цей договір укладеним -
неможливо, внаслідок чого підстави для
стягнення боргу, пені і річних за
договором № 003/БД/0 від 29.03.2013 р. що не
відбувся - відсутні, а тому протилежні
доводи скаржника до уваги прийнятими
бути не можуть.

Посилання позивача на те, що
спірний договір є укладеним, оскільки
фактично виконувався відповідачем, про
що свідчать вищевказані подорожні
листи вантажного автомобіля, які
підтверджують надання позивачем
відповідачеві послуг з вивозу відходів
за спірним договором є
необґрунтованими, оскільки, всупереч
вимогам ст. ст. 33, 34 ГПК України,
позивачем не надано доказів, які б
свідчили про те, що послуги з вивозу
будівельних та великогабаритних
відходів здійснювались саме за спірним
договором, а крім того, позивачем не
доведено, що відповідачем вживалися
дії, щодо фактичного виконання
спірного договору та його наступного
схвалення.

Оскільки, позивачем не надано
ані договору про надання правової
допомоги адвокатом, ані акту виконаних
робіт, ані платіжного доручення про
сплату позивачем адвокату 700 грн., то
правові підстави для стягнення цих
грошових коштів з відповідача на
користь ФОП - відсутні.

Правомірно, відповідно до вимог
ст. ст. 44, 49 ГПК України, понесені
позивачем судові витрати на сплату
судового збору покладені місцевим
судом на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

При викладених обставинах
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, а підстави, передбачені ст. 104
ГПК України, для його зміни чи
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105
ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Одеської області від 10.06.2014 року у
справі № 916/3524/13 - залишити без змін, а
апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 29.08.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.