ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р.
Справа № 911/2557/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПРИВАТБАНК»до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Позитив Кераміка»
про стягнення 61 039,85 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:не з'явились;від
відповідача:Скрицька Н.А. (довіреність
б/н від 12.08.2014).секретар судового
засідання: Лаврікова О.В.

Обставини справи:

25.06.2014 Публічне акціонерне товариство
Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовною
заявою б/н від 12.06.2014 (вх. № 2688/14) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Позитив Кераміка»
(далі - відповідач) про стягнення 61 039,85
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем свого
обов'язку щодо своєчасного повернення
кредиту та своєчасної сплати відсотків
за користування кредитом, пені і
своєчасної сплати комісії за
користування кредитом згідно договору
б/н банківського обслуговування від
26.04.2011, шляхом реєстрації в мережі
Інтернет у системі клієнт-банку,
зв'язку з чим позивач просить стягнути
з відповідача заборгованість в розмірі
61 039,85 грн., з яких 57 569,52 грн.
заборгованості за кредитом, 2 072,51 грн.
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 835,32 грн. пеня за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, 562,50 грн. заборгованість по
комісії за користування кредитом.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.06.2014 порушено провадження
по справі та призначено її до розгляду
на 14.08.2014.

14.08.2014 через канцелярію господарського
суду, до початку судового засідання,
представник відповідача подав
клопотання б/н від 14.08.2014 (вх. №16498/14) про
доручення документів до матеріалів
справи на виконання вимог ухвали від
25.06.2014.

Також до клопотання б/н від 14.08.2014 (вх.
№16498/14) представник відповідача додав
відзив, в якому заперечує проти
нарахування заборгованості по комісії
за користування кредитом з мотивів
необґрунтованості та зазначає, що
розмір пені нарахований позивачем,
відповідно до п.1 ст. 233 ГПК України та ч.3
ст. 551 ЦК України значно перевищує
розмір його збитків.

Таким чином, у відзиві відповідач
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог, а саме в частині
стягнення 562,50 грн. комісії за
користування кредитом та зменшити
розмір пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором з 835,32 грн. до
35,00 грн.

У судове засідання 14.08.2014 представник
позивача не з'явився.

Представник відповідача, у судовому
засіданні 14.08.2014 подав клопотання б/н
від 14.08.2014 (вх. №16544/14) про продовження
строку розгляду спору на п'ятнадцять
днів.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.08.2014 було продовжено
строк вирішення спору у справі №911/2557/14
на п'ятнадцять днів з 27.08.2014 по 10.09.2014 та
відкладено розгляд справи на 08.09.2014.

У судове засідання 08.09.2014 представник
позивача, який належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, не з'явився, вимоги
ухвал суду від 25.06.2014 та 14.08.2014 не
виконав.

08.09.2014 у судове засідання представник
відповідача з'явився та підтримав
заперечення щодо нарахування пені та
комісії за користування кредитом,
викладене у відзиві.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника
позивача, належно повідомленого про
дату, час та місце судового засідання.

У судовому засіданні 08.09.2014 року
господарським судом на підставі ст. 85
ГПК України було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення і доводи
представника відповідача, дослідивши
та оцінивши наявні докази в їх
сукупності, суд встановив:

26.04.2011 між Публічним акціонерним
товариством Комерційний Банк
«ПРИВАТБАНК» (позивач у справі) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Позитив Кераміка»
(відповідач у справі) було підписано, за
допомогою накладення електронного
цифрового підпису у системі
інтернет-клієнт-банкінгу Приват 24,
Заяву, згідно якої відповідач
приєднався і погодився із умовами
викладеними в Умовах та правилах
надання банківських послуг, тарифах
ПриватБанку, що розміщені на
офіційному сайті ПриватБанку
www.privatbank.ua.

В заяві вказано, що порядок
встановлення, зміни ліміту погашення
заборгованості та розмір відсоткової
ставки за користування кредитним
лімітом регламентуються Умовами та
Правилами надання банківських послуг і
Тарифами Банку, що розміщені у мережі
Інтернет на сайті www.privatbank.ua і разом з
цією заявою складають договір
банківського обслуговування.

Відповідно до умов зазначеного
договору банк на наявності вільних
грошових коштів здійснює
обслуговування кредитного ліміту на
вказаному рахунку.

Також передбачено, що про розмір ліміту
Банк повідомляє клієнта на свій вибір
або у письмовій формі або через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку та клієнта.

Відповідно до довідки про розміри
встановлених кредитних лімітів Вих. №
08.7.0.0.0/45 від 12.06.2014 відповідачу
було встановлено кредитний ліміт на
поточний рахунок № 5506 в
національній валюті, в електронному
вигляді через встановлені засоби
електронного зв'язку Банку і Клієнта
(системи клієнт банк, Інтернет клієнт
банк, sms повідомлення або інших), що
визначено і врегульовано «Умовами та
правилами надання банківських послуг».

Відповідно до ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 638
Цивільного кодексу України Стаття 638
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода (ч.
2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського
кодексу України при укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Пунктом 1 статті 207 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо воля
сторін виражена за допомогою
телетайпного, електронного або іншого
технічного засобу зв'язку (ст. 207
Цивільного кодексу України).

Відповідно до абзацу 2 п.п. 3.1. п.3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29.05.2013 року № 11 зазначено, що дво-
або багатосторонні правочини
(договори), які повинні укладатися в
письмовій формі, можуть укладатися,
зокрема, шляхом обміну листами,
телеграмами, телетайпограмами,
телефонограмами, радіограмами,
засобами електронного зв'язку тощо за
підписами сторін, які їх надсилають.

Згідно з п.3.18.1.16. Умов при укладанні
договорів та угод, або вчинення інших
дій, що свідчать про приєднання Клієнта
до «Умов та правил надання банківських
послуг» (або у формі «Заяви про
відкриття поточного рахунку та картки
із зразками підписів і відбитка
печатки» або у формі авторизації
кредитної угоди в системах
клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), Банк і Клієнт допускають
використання підписів Клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та/або підтвердження через пароль,
спрямований Банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі Клієнта з
правом «першого» підпису. Підписання
договорів та угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Статтею 3 Закону України «Про
електронний цифровий підпис»
встановлено, що електронний цифровий
підпис за правовим статусом
прирівнюється до власноручного
підпису (печатки). Електронний підпис
не може бути визнаний недійсним лише
через те, що він має електронну форму.

Таким чином, господарський суд
встановив, що заявою від 26.04.2011 та
накладенням на неї електронного
цифрового підпису у системі
інтернет-клієнт-банкінгу Приват 24,
відповідач приєднався і зобов'язався
виконувати умови, викладені в Умовах та
правилах надання банківських послуг,
Тарифах ПриватБанку - договорі
банківського обслуговування в цілому.

Згідно п.3.18.1.1 Умов та правил надання
банківських послуг, кредитний ліміт на
поточний рахунок (далі - «Кредит»)
надається на поповнення обігових
коштів і здійснення поточних платежів
Клієнта, в межах кредитного ліміту
(далі - «Ліміт»). Про розмір ліміту Банк
повідомляє Клієнта на свій вибір або в
письмовій формі, або через встановлені
засоби електронного зв'язку Банка та
Клієнта.

Відповідно до п.3.18.1.3 зазначених вище
Умов, кредит надається в обмін на
зобов'язання Клієнта з повернення
кредиту, сплаті відсотків та
винагороди.

Пунктом 3.18.1.8 Умов передбачено, що
проведення платежів Клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться Банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання Клієнта до «Умов і правил
надання банківських послуг» (або у
формі «Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки» або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовою або електронною
інформацією, чи у будь-якій іншій формі
- «Угода»).

Ліміт може бути змінений Банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами Банку.
Підписавши Угоду, Клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна ліміту
проводиться Банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення Клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (п. 3.18.1.6. Умов).

Пунктом 3.18.6.1 Умов визначено, що
обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку Клієнта
здійснюється з моменту подачі Клієнтом
до Банку заяви на приєднання до «Умов
та правил надання банківських послуг»
(або у формі «Заяви про відкриття
поточного рахунку та картки із
зразками підписів і відбитка печатки»
або у формі авторизації кредитної
угоди в системах клієнт-банк/інтернет
клієнт - банк, або у формі обміну
паперовою або електронною інформацією,
або у будь-якій іншій формі) та/або з
моменту надання Клієнтом
розрахункових документів на
використання коштів у рамках
кредитного ліміту в межах зазначених у
них сум, і діє в обсязі перерахованих
засобів до повного виконання
зобов'язань сторонами.

Як встановлено господарським судом, на
виконання умов договору позивачем
протягом періоду дії договору було
надано відповідачу розмір ліміту:
25.04.2011 суму 2 700,00 грн., 23.05.2011 суму 9 200,00
грн., 17.08.2012 суму 50 000,00 грн., 05.11.2012 суму 13
000,00 грн., 08.11.2012 суму 50 000,00 грн., 04.02.2013
суму 62 500,00 грн., 01.03.2014 суму 13 000,00 грн.,
02.03.2014 та 28.04.2014 - 0,00грн.

Вищезазначена інформація
підтверджується випискою з
банківського рахунку позивача за
період з 23.07.2013 по 04.06.2014 та довідкою про
розміри встановлених кредитних
лімітів Вих. № 08.7.0.0.0/45 від 12.06.2014.

Як встановлено господарським судом та
не заперечено відповідачем у відзиві,
відповідач свої зобов'язання за
договором від 26.04.2011 перед ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» у повному обсязі не
виконав. При цьому, у відповідача
утворилась перед позивачем
заборгованість за кредитом у сумі 57 569,52
грн.

Регулювання відносин, що виникають у
зв'язку із наданням грошових коштів в
кредит здійснюється Господарським
кодексом України, Цивільним кодексом
України, іншими нормативно-правовими
актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Аналогічне положення міститься у ст. 526
Цивільного кодексу України, згідно
якої зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення договору про позику, якщо
інше не випливає із суті кредитного
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 Цивільного
кодексу України розмір процентів та
порядок їх сплати за договором
визначаються в договорі залежно від
кредитного ризику, наданого
забезпечення, попиту і пропозицій, які
склалися на кредитному ринку, строку
користування кредитом, розміру
облікової ставки та інших факторів.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу
України передбачено, що позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором (ст. 1049 ЦК
України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України закріплено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У встановлений договором строк і
станом на час розгляду справи
відповідач обов'язок щодо повернення
кредиту та оплати відсотків за
користування кредитом і оплати комісії
за користування кредитом у повному
обсязі не виконав.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, а за відсутності
таких вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

З огляду на зазначене, господарський
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в
частині стягнення з відповідача 57 569,52
грн. заборгованості за кредитом є
обґрунтованими підлягає задоволенню в
повному розмірі.

Також позивачем заявлено до стягнення
з відповідача 2 072,51 грн. заборгованості
по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до п. 3.18.4.1 Умов за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку Клієнта при закритті
банківського дня Клієнт виплачує
відсотки, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від терміну
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

Згідно п. 3.18.4.1.1 Умов за період
користування кредитом з моменту
виникнення дебетового сальдо до дати
обнуління дебетового сальдо в одну з
дат з наступного 20-го до 25-го числа
місяця (далі - "період, в який дебетове
сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок
відсотків здійснюється за процентною
ставкою в розмірі 0% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
Клієнт виплачує Банку за користування
кредитом відсотки в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню (п. 3.18.4.1.2 Умов).

Пунктом 3.18.4.1.3 зазначених Умов
встановлено, що у разі непогашення
кредиту впродовж 90 днів з дати
закінчення періоду, в якому дебетове
сальдо підлягало обнулінню, починаючи
з 91-го дня після дати закінчення
періоду, в якому дебетове сальдо
підлягало обнулінню, кредит вважається
простроченим, а грошові зобов'язання
Клієнта з погашення заборгованості
вважаються порушеними.

Цим же пунктом Умов передбачено, що при
порушенні Клієнтом будь-якого
грошового зобов'язання, Клієнт сплачує
Банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 48% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості. У
разі порушення Клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права Банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання банківських послуг, Клієнт
сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4
Умов).

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається (п. 3.18.4.9 Умов).

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов та Правил
надання банківських послуг банк має
право при порушенні клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами та Правилами
надання банківських послуг - змінити
умови кредитування - вимагати від
клієнта дострокового повернення
кредиту сплати відсотків за його
користування, виконання інших
зобов'язань за кредитом в повному
обсязі.

Господарський суд здійснив власний
розрахунок заборгованості по
відсоткам встановив, що розрахунок
виконаний позивачем, є обґрунтованим
та вірним та таким, що не спростовано
відповідачем.

Таким чином позовна вимога про
стягнення з відповідача
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом підлягає
задоволенню в розмірі заявленому
позивачем, а саме 2 075,51 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення
з відповідача 835,32 грн. пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 3.18.5.1. Умов та Правил надання
банківських послуг передбачено, що при
порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
Умовами п.п. 3.18.2.2.2., 3.18.4.1., 3.18.4.2., 3.18.4.3.,
термінів повернення кредиту,
передбачених п., п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4.,
винагороди, передбаченого п., п. 3.18.2.2.5.,
3.18.4.4., 3.18.4.5., 3.18.4.6. клієнт сплачує банку
за кожний випадок порушення пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня, (у % річних) від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Пунктом 3.18.5.4. Умов та Правил надання
банківських послуг передбачено, що
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбаченої п. 3.18.0.5.1., 3.18.5.2., 3.18.5.3,
здійснюється протягом 3 років з дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконано клієнтом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшити у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, згідно п.3 ч.1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Проте, відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Таким чином, ч.3 ст. 551 Цивільного
кодексу України дозволяє зменшити
розмір неустойки за рішенням суду за
наявності певних умов.

Також відповідно до ч.1 ст.233
Господарського кодексу України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
до уваги.

В пункті 7 Оглядового листа Вищого
господарського суду України від 29.04.2013
№01-06/767/2013 «Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»
зазначено, що за наявності підстав,
передбачених частиною третьою статті
551 Цивільного кодексу України, частиною
1 ст. 233 Господарського кодексу України,
розмір пені, яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, може
бути зменшений за рішенням
господарського суду.

Також суд зазначає, що в разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір стягуваних санкцій (частина 1
статті 233 ГК України). Схоже правило
міститься в частині 3 статті 551 ЦК
України, відповідно до якої розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Право господарського
суду зменшити у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, закріплено в
пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 №18
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК України йдеться
про можливість зменшення розміру
саме неустойки (штрафу, пені), а тому
вона не може застосовуватися у
вирішенні спорів, пов'язаних з
відшкодуванням сум збитків та шкоди
(стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу
України).

Крім того, ця процесуальна норма
може застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не
у зв'язку з порушенням зобов'язання, а
з інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

Перевіривши нарахований позивачем
розмір пені господарський суд дійшов
висновку, що він є математично вірним.

Проте, дослідивши матеріали справи,
враховуючи ступінь виконання
зобов'язання розмір пені підлягає
зменшенню до 417,66 грн.

В іншій частині позову суд відмовляє, а
саме в стягненні 417,66 грн. пені.

Також позивачем заявлено до стягнення
заборгованість по комісії за
користування кредитом у розмірі 562,50
грн.

Господарський суд дослідивши витяг із
«Умов і правил надання банківських
послуг», витяг із «Тарифів банку» та
позовну заяву дійшов висновку про
відмову в частині стягнення з
відповідача комісії за користування
кредитом у розмірі 562,50 грн., як
необґрунтованого.

Так, позовна заява не містить жодного
нормативно-правового обґрунтування
щодо стягнення комісії за користування
кредитом.

Крім того, витяг із «Умов та правил
надання банківських послуг» та витяг
із «Тарифів банку» також не містять
положень щодо стягнення банком комісії
за користування кредитом.

Статтями 33, 34 ГПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладене, господарський
суд дійшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково у сумі 60
059,69 грн., з яких 57 569,52 грн.
заборгованості за кредитом, 2 072,51 грн.
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом та 417,66 грн. пені.

В іншій частині позову суд відмовляє, а
саме в стягненні 417,66 грн. пені та 562,50
грн. комісії за користування кредитом.

У резолютивній частині судового
рішення зазначається про часткове
задоволення позову і розмір суми
неустойки, що підлягає стягненню.
Судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки (абз. 4 п 3.17.4.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 №18).

Також пунктом 4.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року №7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України» зазначено, що у разі коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 ГПК України зменшує розмір
неустойки (штрафу, пені), витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору, відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

З огляду на викладене та враховуючи, що
судовий збір відповідно до ч.1 ст.49 ГПК
України у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Позитив Кераміка»
(08132, Київська область,
Києво-Святошинський район, місто
Вишневе, вулиця Жовтнева, будинок 16,
квартира 57, ідентифікаційний код: 36449870)
на користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, буд. 50,
ідентифікаційний код: 14360570) 57 569
(п'ятдесят сім тисяч п'ятсот шістдесят
дев'ять) грн. 52 коп. заборгованості за
кредитом, 2 072 (дві тисячі сімдесят дві)
грн. 51 коп. відсотки за користування
кредитом, 417 (чотириста сімнадцять) грн.
66 коп. пені та 1 808 (одну тисячу вісімсот
вісім) грн. 73 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду Київської
області набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
В. М. Антонова

Повне рішення складено 10.09.2014 року