ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.Справа № 922/1990/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Відкритого акціонерного
товариства "АТП - 16351" (Харківська обл., м.
Дергачі) до Управління праці та
соціального захисту населення
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області
(Харківська обл., м. Дергачі) 3-я особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
Головне Управління Державної
казначейської служби України у
Харківській області (м. Харків) про
стягнення коштів за участю участю
представників:

позивача - Ісаєвої Я.В. (довіреність
№01/24 від 26.02.13 р.), Гордієнка О.Г.
(довіреність №01/55 від 29.05.13 р.),
Воробйової Л.І. (довіреність від 26.02.13
р.),

відповідача - заступника начальника
Дзіговського О.Д. (розпорядження
Дергачівської РДА №15-к від 17.01.14 р.,
посвідчення №В-044 від 01.12.11 р.),
начальника відділу з питань правової,
кадрової роботи та з питань звернення
громадян Зеленської М.П. (довіреність
№02-30/21 від 09.01.14 р.),

3-ої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

За уточненою позовною заявою позивач
просить стягнути з відповідача на свою
користь за договором №5-10/09 від 24.03.2009 р.
про відшкодування перевізнику втрат
його доходів від перевезень окремих
категорій громадян, що мають
відповідні пільги за рахунок субвенції
з державного бюджету на 2009 рік
заборгованість в сумі 905464,22 грн.,
інфляційні за період з 01.01.2010 р. по 01.04.2012
р. в сумі 134914,17 грн., 3% річних за період з
01.01.2010 р. по 20.05.2013 р. в сумі 91761,98 грн. і за
договором №33-10/09 від 24.12.2009 р. про
відшкодування перевізнику втрат його
доходів від перевезень окремих
категорій громадян, що мають
відповідні пільги за рахунок субвенції
з державного бюджету на 2010 рік
заборгованість в сумі 908750,37 грн.,
інфляційні за період з 01.01.2011 р. по 01.04.2012
р. в сумі 48163,77 грн. та 3% річних за період
з 01.01.2011 р. по 20.05.2013 р. в сумі 64832,49 грн.
Свої позовні вимоги обґрунтовує
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань по оплаті
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян в
повному розмірі за договорами №5-10/09
від 24.03.2009 р. та №33-10/09 від 24.12.2009 р. про
відшкодування перевізнику втрати його
доходів від перевезень окремих
категорій громадян, що мають
відповідні пільги за рахунок субвенції
з державного бюджету на 2009 рік та
відповідно на 2010 рік.

Разом з позовною заявою позивач надав
клопотання про поновлення перебігу
строку позовної давності та захист
порушеного права підприємства
стосовно вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості за
договором №5-10/09 від 24.03.2009 р., розгляд
якого відкладений ухвалою
господарського суду Харківської
області від 29.05.2013 р. до прийняття
господарським судом рішення.

Відповідач, у відзиві на позов,
заперечує проти позовних вимог,
посилаючись на те, що розрахунки
позивача з кількості перевезених
пасажирів пільгових категорій по ВАТ
"АТП-16351" не відповідають нормам
бюджетного законодавства та
нормативно-правовим актам з питань
соціального захисту населення, нічим
не підтверджені, тому не мають
юридичної сили; індекс інфляції та 3%
річних від простроченої суми за
укладеним між сторонами договором не
передбачені, а законом або чинним
законодавством України у відносинах з
питань бюджетних відносин, які у даному
випадку мають місце, передбачено інший
порядок без урахування індексів
інфляції та 3% річних, вимогливо в межах
Бюджетного кодексу України, їх
стягнення не входять до компенсаційних
виплат за пільговий проїзд окремих
категорій громадян, тому не підлягають
відшкодуванню; всі кошти відшкодовані
позивачу згідно затверджених
асигнувань на 2009 рік, відповідно до
плану використання коштів ВАТ "АТП-16351";
за період січень-квітень 2010р. позивач
отримав компенсацію за пільговий
проїзд у сумі 18600,00 грн.; у зв'язку з тим,
що з 14.05.2010 р. позивач не здійснює
перевезення на приміських маршрутах
управління повідомило про розірвання
договору №33-10/09 від 24.12.2009 р.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 01.07.2013 р. по
справі була призначена судова
економічна експертиза, проведення якої
доручено ХНДІСЕ, та зупинено
провадження у справі.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09 січня 2014 р.
було поновлено провадження у даній
справі та розгляд справи був
призначений на 16 січня 2014 р. о 12:00 год.

07.06.2013 р. відповідач надав заяву про
застосування строку позовної давності
до вимог позивача.

15.01.2014 р., позивач надав клопотання щодо
строків позовної давності, в якому
просить не розглядати раніше подані
позивачем заяви, клопотання, пояснення
щодо поновлення перебігу строку
позовної давності та захист порушеного
права з підстав помилковості тверджень
сторони позивача; щодо строків
позовної давності просить приймати до
уваги пояснення позивача, що викладені
лише у даному клопотанні, а також
просить не застосовувати строк
позовної давності у даній справі з
підстав його не пропущення позивачем.

Дане клопотання було розглянуто судом
та задоволено.

22 січня 2014 р. позивач надав заяву про
зменшення розміру позовних вимог.

Розгляд вказаної заяви позивача був
відкладений на наступне судове
засідання для надання позивачем
доказів її відправки (вручення)
відповідачу та 3-ій особі.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 23.01.2014 р., за
клопотанням відповідача, було
продовжено строк розгляду справи до
11.02.2014 р.

Третя особа надала заяву про розгляд
справи без участі її представника.

Розглянувши цю заяву, суд вважає за
можливе задовольнити її.

Позивач надав додаткові письмові
пояснення по справі та два клопотання
про долучення до матеріалів справи
письмових доказів, зокрема доказів
відправки відповідачу та 3-ій особі
заяви про зменшення розміру позовних
вимог.

Розглянувши надані клопотання, суд
вважає за можливе задовольнити їх.

Розглянувши надану позивачем заяву про
зменшення розміру позовних вимог, суд
вважає за необхідне відхилити її,
оскільки це не є зменшенням розміру
позовних вимог, а є по суті відмовою від
позовних вимог про стягнення
заборгованості за договором №5-10/09 від
24.03.2009 р. про відшкодування перевізнику
втрат його доходів від перевезень
окремих категорій громадян, що мають
відповідні пільги за рахунок субвенції
з державного бюджету на 2009 рік, в сумі
905464,22 грн., інфляційних за період з
01.01.2010 р. по 01.04.2012 р. в сумі 134914,17 грн., 3%
річних за період з 01.01.2010 р. по 20.05.2013 р. в
сумі 91761,98 грн.

Представникам позивача були роз'яснені
судом наслідки відмови від позову,
передбачені ч. 2 ст. 80 ГПК України, на що
представник позивача повідомив суду,
що позивач не бажає відмовлятися від
цих позовних вимог і не заявляє про
відмову від них.

04.02.2014 р. в судовому засіданні була
оголошена перерва до 10.02.2014 р. о 14-30 год.

Після перерви третя особа знову надала
заяву про розгляд справи без участі її
представника.

Розглянувши цю заяву, суд вважає за
можливе задовольнити її.

Третя особа не надала письмові
пояснення по суті спору.

Відповідач надав клопотання про
долучення до матеріалів справи
документів, вказаних у ньому, для
підтвердження своїх заперечень.

Розглянувши надане клопотання, суд
вважає за можливе задовольнити його.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

14 травня 2003 року між Головним
управлінням промисловості, транспорту
і зв'язку Харківської обласної
державної адміністрації та ВАТ
„АТП-16351" були укладені договори №22 та
№25 на перевезення пасажирів
автомобільним транспортом.

Відповідно до пунктів 2.2.4 договорів №22
та №25 від 14.05.2003 р. позивач здійснює
перевезення пільгових категорій
громадян відповідно до чинного
законодавства та укладених договорів з
органами виконавчої влади (органами
місцевого самоврядування), в яких
визначається державне замовлення на
соціально значущі послуги
автомобільного транспорту загального
користування.

Відповідно до рішення ХХХІІ сесії ІV
скликання Дергачівської районної ради
від 23.01.2006 р. Управління праці та
соціального захисту населення
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області
було визначено головним розпорядником
коштів по виплаті компенсацій за
пільговий проїзд автотранспортом.

14 квітня 2006 року Головним управлінням
промисловості, транспорту і зв'язку
Харківської обласної державної
адміністрації та ВАТ „АТП-16351" були
укладені договори №521 та №522 про
продовження дії договору на
перевезення пасажирів автомобільним
транспортом, якими продовжено строк
дії договорів №22 та №25 від 14.05.2003 р.
відповідно.

24.03.2009 р. Управлінням праці та
соціального захисту населення
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області
(розпорядник) та ВАТ „АТП-16351"
(перевізник) керуючись Законами
України „Про автомобільний транспорт",
„Про державний бюджету країни на 2009
рік", постановою КМУ від 04.03.2002 р. №256
„Про затвердження Порядку
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенції з державного
бюджету", іншими нормативно-правовими
актами, що регулюють процеси
перевезення пасажирів був укладений
договір №5-10/09 (надалі - договір №5-10/09)
про відшкодування перевізнику втрат
його доходів від перевезень окремих
категорій громадян, що мають
відповідні пільги за рахунок субвенцій
з державного бюджету на 2009 рік.

24.12.2009 р. Управлінням праці та
соціального захисту населення
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області
(розпорядник) та ВАТ „АТП-16351"
(перевізник) керуючись Законами
України „Про автомобільний транспорт",
„Про державний бюджету країни на 2010
рік", постановою КМУ від 04.03.2002 р. №256
„Про затвердження Порядку
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенції з державного
бюджету" (надалі - постанова №256), іншими
нормативно-правовими актами, що
регулюють процеси перевезення
пасажирів був укладений договір №33-10/09
(надалі - договір №33-10/09) про
відшкодування перевізнику втрат його
доходів від перевезень окремих
категорій громадян, що мають
відповідні пільги за рахунок субвенцій
з державного бюджету на 2010 рік.

Предметом договорів №5-10/09 та №33-10/09 є
забезпечення перевізником надання
транспортних послуг з пільгового
проїзду окремим категоріям громадян,
які мають право на пільги з проїзду в
міському та приміському транспорті,
фінансування яких проводиться за
рахунок субвенції з державного
бюджету, за що розпорядник бюджетних
коштів відповідно до чинного
законодавства в межах субвенції з
державного бюджету відшкодовує
перевізнику втрати його доходів -
збитків від перевезень зазначених вище
категорій громадян.

Відповідно до п. 2.3 договору №5-10/09
розпорядник відшкодовує перевізнику
втрати його доходів - збитки від
перевезення зазначений вище категорій
громадян в межах коштів субвенції
державного бюджету відповідно до
розрахунку на поточний рік.
Перерахування коштів здійснюється в
межах фінансування, затвердженого на
рік на підставі розрахунків кількості
перевезених громадян пільгових
категорій за формою, що встановлена
даним договором і актів звірок
розрахунків за надані послуги за
формою „3-пільга" та плану асигнувань
на поточний рік, який розпорядник надає
перевізнику.

Аналогічно пунктом 2.5 договору №33-10/09
передбачено, що розпорядник
відшкодовує перевізнику втрати його
доходів - збитки від перевезення
зазначений вище категорій громадян в
межах коштів субвенції державного
бюджету відповідно до розрахунку на 2010
рік. Перерахування коштів здійснюється
в межах обсягів, затверджених у
районному бюджеті на 2010 рік на
зазначені цілі на підставі розрахунків
кількості перевезених громадян
пільгових категорій за формою, що
встановлена даним договором, актів
звірок розрахунків за надані послуги
за формою „3-пільга" та плану
асигнувань на поточний рік.

Згідно пунктів 2.4, 2.5 договору №5-10/09
розпорядник щомісячно складає акти
звіряння розрахунків за надані
пільговикам послуги згідно з формою
„3-пільга". На підставі звітів
перевізників щодо фактично
перевезених пасажирів розподіляє між
перевізниками суму компенсації
відповідно до фактично виконаної
перевізником роботи, пропорційно
перевезеної кількості пільгового
контингенту.

Відповідно до п. 2.6 договору №33-10/09
розпорядник щомісячно до 15 числа
місяця, наступного за звітним, складає
акти звіряння розрахунків за надані
пільговикам послуги згідно з формою
„3-пільга".

Згідно п. 2.9 договору №5-10/09 та п. 2.10
договору №33-10/09 розпорядник здійснює
бюджетний запит.

Відповідно до протоколу засідання
комісії з забезпечення безпеки
дорожнього руху від 13.12.2008 р. було
визначено коефіцієнт співвідношення
пільгових пасажирів перевезених
перевізниками, який згідно з актом
результатів обстеження пасажиро
потоків та затвердження коефіцієнтів
співвідношення кількості платних та
безоплатних пасажирів на маршрутах ВАТ
„АТП-163521" по Дергачівському району від
12.03.2008 р. був встановлений у розмірі 0,6.
Даний коефіцієнт є значно нижчим, ніж
розрахункові коефіцієнти
співвідношення кількості безоплатно
перевезених пасажирів і платних
пасажирів у міському і приміському
сполученнях для підприємств
автомобільного транспорту на 2009, 2010
роки, які встановлені Державним
комітетом статистики України.

Також цим засіданням комісії вирішено
рекомендувати Управлінню праці та
соціального захисту населення
райдержадміністрації - головному
розпоряднику коштів субвенції,
розділити її таким чином: ВАТ „АТП-16351" -
62%, САТП-2006 - 11%, ТОВ „Автострада" - 1%, ТОВ
„Авто-Ові" - 26%.

Згідно розпорядження Харківської
обласної державної адміністрації №117
від 21.03.2008 р. „Про затвердження тарифів
на перевезення пасажирів і багажу
автобусами, які працюють у звичайному
режимі руху, в приміському та
міжміському внутрішньообласному
сполученні" для всіх суб'єктів
підприємницької діяльності, що
здійснюють перевезення пасажирів
автобусами, які працюють у звичайному
режимі руху в приміському сполученні в
межах Харківської області було
затверджено тариф 0,133 грн. Саме на
підставі цього тарифу позивач
здійснював щомісячні розрахунки по
кількості перевезених пасажирів
пільгових категорій.

З 01.09.2009 р. по 01.01.2011 р. позивачем
надавалися послуги по перевезенню
пільгових категорій громадян на
маршрутах загального користування по
місту Деркачі, відповідно до додатку №1
до договорів.

З 01.09.2009 р. по 14.05.2010 р. позивачем
надавалися послуги по перевезенню
пільгових категорій громадян на
приміському маршруті загального
користування №354 Дергачі-Харків (АС-2).

Як свідчать матеріали справи, позивач
по факту обліковував обсяги послуг по
видам перевезень, та щомісячно подавав
відповідачу розрахунки кількості
перевезених громадян пільгових
категорій за формою, що встановлена
договорами №5-10/09, №33-10/09 та є їх
невід'ємною частиною. Розрахунки
кількості перевезених громадян
пільгових категорій здійснювались
позивачем відповідно до умов договорів
та Інструкції про порядок обліку
пасажирів, що перевозяться громадським
транспортом на маршрутах, затвердженої
наказом Міністерства статистики
України №150 від 27.05.1996 р.

Щомісячні розрахунки позивача
приймалися відповідачем без зауважень
щодо кількості перевезених позивачем
пасажирів пільгових категорій, але з
безпідставним невизнанням суми
заборгованості. Претензії або скарги
щодо невиконання чи неналежного
виконання позивачем умов вказаних
договорів та чинного законодавства
України у сфері автотранспортних
перевезень пасажирів на маршрутах
загального користування відповідач
позивачу не пред'являв. До суду чи до
інших органів державної влади
відповідач також не звертався із
даного приводу.

Відтак, свої обов'язки за договорами
позивач виконував належно та
добросовісно, відповідно до умов, що
були погоджені між сторонами. Однак,
відповідач порушував приписи абз. 4 п. 5
Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р.
№256, з яких вбачається, що готувати
інформацію про фактично нараховані
суми та акти звіряння розрахунків за
надані послуги з підприємствами -
надавачами відповідних послуг, є саме
обов'язком головного розпорядника.

Відповідач сплатив позивачу
компенсацію за договором №5-10/09 у 2009
році лише в сумі 221162,00 грн. замість
понесених позивачем у 2009 році витрат в
сумі 1126626,22 грн. та за договором №33-10/09 у
2010 році - в сумі 18600,00 грн. замість - 927350,37
грн., що підтверджується копіями
виписок Управління державного
казначейства у Дергачівському районі
ГУ ДКУ у Харківській області з
особового рахунку відповідача та
листом відповідача №1 від 11.05.2012 р., що
містяться в матеріалах справи.

Позивач надсилав відповідачу листи:
№08/139 від 25.06.2010 р., №01/156 від 09.07.2010 р.,
№01/190 від 09.09.2010 р. з вимогою сплатити
заборгованість за договором №33-10/09 та
претензію №08/1 від 03.01.2012 р., в якій
вимагав погасити заборгованість за
договором №33-10/09 в сумі 5623604,59 грн.
Відповідач заборгованість не сплатив і
лише на претензію надав відповідь, в
якій вказав, що вимога позивача
суперечить п. 2.5 договору №33-10/09 і акти
звіряння на цю суму управління не
підписувало.

У п. 11.1 Положення про Єдиний державний
автоматизований реєстр осіб, які мають
право на пільги, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.01.2003 р. №117 встановлено, що
Уповноважений орган, тобто відповідач
у справі, щомісяця звіряє інформацію,
що міститься в Реєстрі, з інформацією,
яка надходить від підприємств та
організацій, що надають послуги, і у
разі виявлення розбіжностей щодо
загальної кількості пільговиків або
розміру пільг, що надаються
конкретному пільговику, не провадить
розрахунків, що стосуються виявлених
розбіжностей, до уточнення цієї
інформації. Тобто, саме обов'язком
відповідача є звіряння та уточнення
інформації, яка щомісячно подається
позивачем. Проте, відповідач не звіряв
інформацію про кількості перевезених
громадян пільгових категорій, що
подавалась щомісячно позивачем, та не
уточнював її, що дає підстави суду
вважати, що відповідач не має
заперечень щодо кількості перевезених
позивачем пільгових пасажирів.

Для встановлення чи підтверджується
документально заявлений у позовних
вимогах розмір заборгованості за
надані послуги з перевезення громадян
автомобільним транспортом загального
користування за договорами №5-10/09 та
№33-10/09, чи відповідають розрахунки
позивача нормам бюджетного
законодавства та нормативно-правовим
актам з питань соціального захисту
населення, за клопотанням позивача
№01/61 від 26.06.2013 р., ухвалою суду від
01.07.2013 р. була призначена судова
економічна експертиза, проведення якої
було доручено Харківському
науково-дослідному інституту судових
експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Згідно висновку судової економічної
експертизи №6703 від 30.08.2013 р. розмір
заборгованості за надані послуги з
перевезення громадян автомобільним
транспортом загального користування
за договорами №5/10-09 від 24.03.2009 р. у
розмірі 905464,22 грн. та №33-10/09 від 24.12.2009 р.
у розмірі 908750,37 грн. документально
підтверджується.

Понесення витрат зазначених у
розрахунках витрат, які пов'язані з
виконанням договору про відшкодування
перевізнику втрат його доходів від
перевезень окремих категорій громадян,
що мають відповідні пільги, за рахунок
субвенцій з Державного бюджету на 2009
рік №5/10-09 від 24.03.2009 р., у розмірі 2049370,116
грн. та на 2010 рік №33-10/09 від 24.12.2009 р., у
розмірі 743097,32 грн. підтверджується
наданими на дослідження первинними
документами бухгалтерського обліку.

Розрахунок кількості перевезених
пасажирів пільгових категорій за 2009 -
2010 роки відповідає Порядку розрахунку,
затвердженого наказом Міністерства
статистики України „Про затвердження
Інструкції про порядок обліку
пасажирів, що перевозяться громадським
транспортом на маршрутах України" №150
від 27.05.1996 р., та порядку розрахунку
передбаченого текстом додатку №2 до
договорів №5/10-09 від 24.03.2009 р. та №33-10/09
від 24.12.2009 р.

Також, в матеріалах справи міститься
висновок аудитора (звіт незалежного
аудитора) щодо фінансової звітності
ВАТ „АТП-16351" за 2012 рік від 29 квітня 2013
року. У вказаному висновку аудитора
зазначено, що також, у 2011 Товариство не
отримало компенсацію за пільгові
перевезення з Держбюджету та місцевих
бюджетів, які здійснювало відповідно
до договорів з Управлінням праці та
соціального захисту населення
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області (за
№5/10-09 від 24.03.2009 р. про відшкодування
перевізнику втрати його доходів від
перевезень окремих категорій громадян,
що мають відповідні пільги за рахунок
субвенцій з державного бюджету на 2009
рік, на суму 905464,22 грн.; за №33-10/09 від
24.12.2009 р. про відшкодування перевізнику
втрати його доходів від перевезень
окремих категорій громадян, що мають
відповідні пільги за рахунок субвенцій
з державного бюджету на 2010 рік на суму
908750,37 грн.).

Крім того, 02.09.2013 р. позивачем надано
суду незалежний звіт з надання
впевненості від 05.08.2013 р. (ТОВ
„Аудиторська фірма „Венгер і
Партнери", м. Київ). Згідно даного звіту
порядок розрахунку, що застосовувався
ВАТ „АТП-16351" у процесі виконання
договору №5/10-09 від 24.03.2009 р. та №33-10/09
від 24.12.2009 р., відповідає вимогам
Інструкції про порядок обліку
пасажирів, що перевозяться громадським
транспортом на маршрутах, затвердженої
наказом Міністерства статистики
України №150 від 27.05.1996 р., та вимогам
договорів №5/10-09 від 24.03.2009 р. і №33-10/09
від 24.12.2009 р.;

Кількість пасажирів окремих категорій
громадян, що мають відповідні пільги за
рахунок субвенцій з державного бюджету
на 2009 рік та відповідно на 2010 рік за
період 2009 - 2010 роки, перевезених
автомобільним транспортом загального
користування ВАТ „АТП-16351" за
договорами №5/10-09 від 24.03.2009 р. та №33-10/09
від 24.12.2009 р., розраховано за Порядком
розрахунку на підставі первинних
облікових документів, становить: за 2009
рік - 1764340 пасажирів, за 2010 рік - 1366388
пасажирів;

Розмір втрат ВАТ „АТП-16351" від
перевезення окремих категорій
громадян, що мають відповідні пільги за
рахунок субвенцій з державного бюджету
на 2009 рік та відповідно на 2010 рік за
договорами №5/10-09 від 24.03.2009 р. та №33-10/09
від 24.12.2009 р. за період 2009 - 2010 роки,
розрахований за Порядком розрахунку на
підставі первинних облікових
документів, становить: за 2009 рік - 1126626,22
грн., за 2010 рік - 927350,37 грн.

Отже, висновком судової економічної
експертизи №6703 від 30.08.2013 р.,
аудиторським висновком (звіт
незалежного аудитора) щодо фінансової
звітності ВАТ „АТП-16351" за 2012 рік,
незалежним звітом з надання
впевненості від 05.08.2013 р. повністю
підтверджується розмір заборгованості
відповідача за надані позивачем
послуги з перевезення громадян
автомобільним транспортом загального
користування за договором №5/10-09 в сумі
905464,22 грн. та №33-10/09 в сумі 908750,37 грн.

10.02.2013 р. відповідач надав суду копії
документів на підтвердження розробки
бюджетного замовлення на 2009 та 2010 роки.
Надані відповідачем вказані копії
документів не можуть бути прийняті
судом як належні та допустимі письмові
докази направлення бюджетних запитів
на 2009 та 2010 роки, оскільки: по-перше,
надані копії бюджетних запитів не
містять дати їх складання,
реєстраційного вихідного номеру, а
також дати їх прийняття фінансовим
органом та підпису уповноваженої
особи, а містить підпис невідомої
особи; по-друге, бюджетні запити надані
суду в завірених відповідачем копіях,
але оригіналів на вимогу суду для
огляду не надано. У зв'язку з чим
неможливо встановити достовірність
даних, що містяться у вказаних
документах. Розрахунок потреби у
грошових коштах, що наданий суду
відповідачем також не містить дати,
реєстраційного номеру, підпису
уповноваженої особи. Бюджетні запити
не містять інформації про розмір
фактичної заборгованості відповідача
перед позивачем.

У зв'язку із наведеним, суд не приймає
до уваги подані відповідачем копії
бюджетних запитів.

Відповідачем не було надано суду
належних доказів на підтвердження
розробки бюджетних запитів на 2009 - 2010
роки з урахуванням фактичної
інформації щодо обсягів перевезення
позивачем пільгового контингенту
пасажирів, також доказів на
підтвердження заперечень по кількості
перевезених пасажирів або суми
заборгованості перед позивачем після
прийняття щомісячних звітів
(розшифровок) позивача.

Отже, відповідач, який відповідно до
постанови №256, є розпорядником коштів,
при організації розробки проекту
бюджету на 2009 р., 2010 р. порушував норми
матеріального права: ст. 75, ст. 76
Бюджетного Кодексу України, зокрема,
пункт 4 ст. 75 якого передбачає, що
достовірність та зміст поданих
місцевими фінансовими органами,
бюджетних запитів мають містити всю
інформацію, необхідну для аналізу
показників проекту місцевого бюджету,
згідно з вимогами місцевих фінансових
органів.

Аналогічний спір за позовом ВАТ
„АТП-16351" до Дергачівської районної
державної адміністрації Харківської
області вже розглядався
господарськими судами України всіх
інстанцій по справам: №61/142-09, №5023/10649/11
та був задоволений.

Пільгові перевезення виконувались
позивачем відповідно до Закону України
від 28.02.1991 р. "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
постанови Кабінету Міністрів України
№354 від 17.05.1993 р. "Про безоплатний проїзд
пенсіонерів на транспорті загального
користування", постанови Кабінету
Міністрів України №555 від 16.08.2004 року
"Про поширення чинності постанови
Кабінету Міністрів України №354 та
Закону України №3721-ХII від 16.12.1993 р. "Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку України" зі змінами та
доповненнями та ін.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про
автомобільний транспорт" на органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування покладено обов'язки,
зокрема, із забезпечення укладення
договору на автобусних маршрутах
загального користування з
автомобільним перевізником -
переможцем конкурсу на відповідних
автобусних маршрутах загального
користування та забезпечення
компенсації втрат автомобільному
перевізнику внаслідок перевезення
пільгових категорій пасажирів та
регулювання тарифів.

Частиною 2 статті 29 цього ж Закону
встановлено, що органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування зобов'язані надати
перевізникам, які здійснюють пільгові
перевезення пасажирів та перевезення
пасажирів за регульованими тарифами,
компенсацію відповідно до закону.

Частиною 1 статті 31 вищевказаного
Закону передбачено, що відносини
автомобільного перевізника, що
здійснює перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування міських, приміських та
міжміських, які не виходять за межі
території області (внутрішньообласні
маршрути), із органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування
визначаються договором про
організацію перевезень пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування, у якому встановлюються:
перелік маршрутів загального
користування, які буде обслуговувати
автомобільний перевізник, умови
організації перевезень, показники
якості транспортного обслуговування
населення, термін роботи
автомобільного перевізника,
зобов'язання органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
щодо облаштування маршруту, підтримки
проїзної частини автомобільної дороги
та під'їзних шляхів у належному стані
(тільки для міських автобусних
маршрутів), розмір компенсації витрат
автомобільного перевізника внаслідок
перевезення пільгових пасажирів та
регулювання тарифів, механізм їх
виплати.

Стаття 37 Закону України "Про
автомобільний транспорт" передбачає
засади пільгового перевезення
пасажирів автомобільним транспортом, в
якій зазначено, що пільгові
перевезення пасажирів, які відповідно
до законодавства користуються такими
правами, забезпечують автомобільні
перевізники, які здійснюють
перевезення пасажирів на автобусних
маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який
здійснює перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування, забороняється
відмовлятися від пільгового
перевезення, крім випадків,
передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового
перевезення тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень
установлюються замовленням, у якому
визначається порядок компенсації
автомобільним перевізникам, які
здійснюють перевезення пасажирів на
маршрутах загального користування,
збитків від цих перевезень.

Компенсація збитків позивача за
здійснені ним пільгові перевезення
пасажирів передбачена також
постановою Кабінету Міністрів України
„Про порядок надання пільг,
передбачених Законом України "Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні" №552 від 12.08.1994
р., згідно якої видатки, пов'язані з
наданням пільг щодо користування
міським, залізничним та водним
транспортом приміського сполучення, а
в сільській місцевості - автобусами
приміських маршрутів, враховуються при
визначенні загальної суми збитків
транспорту, яка покривається з бюджету
(абз. 5, п. 4).

Із зазначених норм діючого
законодавства вбачається, що
компенсація збитків, понесених
автомобільним перевізником є саме
обов'язком органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування і
проводиться з відповідного бюджету.

Порядок фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного бюджету
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 4 березня 2002 року
№256.

Пунктом 2 даного Порядку визначено, що
фінансування видатків місцевих
бюджетів за державними програмами
соціального захисту населення
провадиться за рахунок субвенцій,
передбачених державним бюджетом на
відповідний рік, у межах обсягів,
затверджених у обласних бюджетах,
бюджеті Автономної Республіки Крим,
бюджетах міст Києва та Севастополя,
міст республіканського Автономної
Республіки Крим і обласного значення
та у районних бюджетах на зазначені
цілі. Забороняється фінансування
місцевих програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належать питання праці та
соціального захисту населення (далі -
головні розпорядники коштів) (п. 3
Порядку).

Абзацом 4 п. 5 Порядку визначено, що
головні розпорядники коштів місцевих
бюджетів щомісяця готують інформацію
про фактично нараховані суми та акти
звіряння розрахунків за надані послуги
з підприємствами - надавачами
відповідних послуг і надсилають їх
фінансовим органам
райдержадміністрацій, виконкомів
міських рад (міст республіканського
Автономної Республіки Крим і обласного
значення): до 22 числа місяця, що настає
за звітним, - …щодо компенсаційних
виплат за пільговий проїзд окремих
категорій громадян… Інформація про
фактично нараховані за звітний період
суми подається як в цілому, так і за
розрахунками, не проведеними згідно з
Порядком, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 11 січня
2005 р. №20.

Відповідно до абз. 4 п. 6 Порядку
фінансові органи районних
держадміністрацій, виконкомів міських
рад (міст республіканського Автономної
Республіки Крим і обласного значення)
на підставі актів звіряння, зазначених
у пункті 5 цього Порядку, щомісяця
готують реєстри нарахованих сум та
подають їх Міністерству фінансів
Автономної Республіки Крим, фінансовим
органам обласних, Київської та
Севастопольської міських
держадміністрацій, управлінням
Державної казначейської служби в
Автономній Республіці Крим, областях,
мм. Києві та Севастополі: до 25 числа
місяця, що настає за звітним, - щодо …
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян…
Інформація про фактично нараховані за
звітний період суми подається як в
цілому, так і за розрахунками, не
проведеними згідно з Порядком,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що
Міністерство фінансів Автономної
Республіки Крим, фінансові органи
обласних держадміністрацій протягом
двох операційних днів після отримання
коштів субвенцій надають органам
Державної казначейської служби
платіжні доручення щодо перерахування
цих коштів на рахунки районних
бюджетів, бюджетів міст
республіканського Автономної
Республіки Крим та обласного значення
пропорційно фактичним зобов'язанням з
пільг, субсидій, допомоги та
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян
відповідних бюджетів на дату
проведення платежів з їх оплати.
Щомісячні суми субвенцій
перераховуються органами Державної
казначейської служби на рахунки
місцевих бюджетів з урахуванням їх
обсягів, передбачених у бюджеті
Автономної Республіки Крим, обласних
бюджетах для відповідних місцевих
бюджетів. Органи Державної
казначейської служби протягом
операційного дня з часу отримання
відповідних платіжних доручень
направляють кошти субвенцій на рахунки
місцевих бюджетів, відкриті в
територіальних управліннях Державної
казначейської служби.

Згідно з пунктом 8 Порядку отримані
місцевими бюджетами суми субвенцій
перераховуються протягом одного
операційного дня на рахунки головних
розпорядників коштів, відкриті в
територіальних управліннях Державної
казначейської служби, для здійснення
відповідних видатків. Головні
розпорядники коштів місцевих бюджетів
здійснюють у п'ятиденний строк
розрахунки з постачальниками
відповідних послуг і ведуть облік за …
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян …

Відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу
України (далі - БК) бюджетний запит - це
документ, підготовлений головним
розпорядником бюджетних коштів, що
містить пропозиції з відповідним
обґрунтуванням щодо обсягу бюджетних
коштів, необхідних для його діяльності
на наступні бюджетні періоди;
субвенції - міжбюджетні трансферти для
використання на певну мету в порядку,
визначеному органом, який прийняв
рішення про надання субвенції.

Частиною 3 статті 35 БК України
передбачено, що Головні розпорядники
бюджетних коштів забезпечують
своєчасність, достовірність та зміст
поданих центральному органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної бюджетної
політики, бюджетних запитів, які мають
містити всю інформацію, необхідну для
аналізу показників проекту Державного
бюджету України, індикативних
прогнозних показників Державного
бюджету України на наступні за
плановим два бюджетні періоди, згідно з
вимогами центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної бюджетної
політики.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 БК України -
Головні розпорядники бюджетних коштів
організують розроблення бюджетних
запитів для подання місцевим
фінансовим органам у терміни та
порядку, встановлені цими органами.
Головні розпорядники бюджетних коштів
забезпечують своєчасність,
достовірність та зміст поданих
місцевим фінансовим органам бюджетних
запитів, які мають містити всю
інформацію, необхідну для аналізу
показників проекту місцевого бюджету,
згідно з вимогами місцевих фінансових
органів.

Передумовою виділення субвенцій з
державного бюджету місцевому бюджету в
необхідному розмірі, відповідно до
фактичних даних роботи перевізника, є
оформлення розпорядником бюджетних
коштів (відповідачем у справі)
відповідних офіційних планувальних
документів - бюджетних запитів.

Отже, для того щоб визначити розмір
субвенції з державного бюджету у
Законі України „Про державний бюджет
на 2010 рік" розпоряднику бюджетних
коштів необхідно спочатку надати
центральному органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
бюджетної політики, бюджетний запит, що
має містити всю інформацію, необхідну
для аналізу показників проекту
Державного бюджету України,
індикативних прогнозних показників
Державного бюджету України на наступні
за плановим два бюджетні періоди.

Так, фактичний розмір заборгованості
відповідача перед позивачем за
договором №05-10/09 на 2009 рік (відповідно
до щомісячних даних позивача, що
направлялись у порядку, встановленому
договором, на адресу відповідача) склав
905464,22 грн.

Отже, при складанні бюджетного запиту
на 2010 рік відповідач мав включити суму,
яку необхідно буде відшкодувати
перевізнику у 2010 році, у розмірі не
менше ніж 905464,22 грн. (тобто відповідно
до фактичних даних господарської
діяльності за минулий період). Саме за
таким принципом забезпечується
формування державної бюджетної
політики відповідно до нормативних
приписів Бюджетного кодексу України.

Розгляд та затвердження Державного
бюджету України відбувається у
Верховній Раді України за спеціальною
процедурою, визначеною Регламентом
Верховної Ради України (ч. 1 ст. 39 БК
України).

Закон України «Про державний бюджет на
2010 рік» №2154-VI був ухвалений Верховною
Радою України 27.04.2010 року. Договір про
відшкодування перевізнику втрат його
доходів від перевезень окремих
категорій громадян, що мають
відповідні пільги за рахунок субвенцій
з державного бюджету на 2010 р., був
укладений та підписаний сторонами
24.12.2009 р.

З моменту підписання договору у
відповідача було достатньо часу (4-и
місяці року), на виконання пункту 2.9
договору, керуючись ст. 35 БК України,
надати центральному органу виконавчої
влади, що забезпечує формування
державної бюджетної політики
бюджетний запит, що має містити всю
інформацію, необхідну для аналізу
показників проекту Державного бюджету
України на 2010 рік. При цьому при
складенні бюджетного запиту на 2010 рік
відповідач мав керуватися фактичними
даними господарської діяльності ВАТ
„АТП-16351" за минулі періоди.

Крім того, дата прийняття Закону
України „Про державний бюджет на 2010
рік" №2154-VI (27 квітня 2010 року) свідчить
про те, що на момент підписання
договору №33-10/09 (24 грудня 2009 року)
сторонам не були та не могли бути
відомі конкретні розміри субвенцій з
державного бюджету на компенсацію
втрат перевізників від перевезень
пільгових категорій громадян. Однак,
відповідач мав у своєму розпорядженні
4-и місяці для належного оформлення
бюджетного запиту на 2010 рік, у
визначеному бюджетним законодавством
порядку, на підставі фактичних даних
ВАТ „АТП-16351" за минулі періоди (тобто
за 2009 рік), але з невідомих суду причин
не зробив цього.

В матеріалах справи міститься запит на
інформацію №01/92 від 13.09.2013 р., який
направлявся ВАТ „АТП-16351" на ім'я
начальника фінансового управління
Дергачівської РДА Харківської області.
У даному інформаційному запиті позивач
просить повідомити: чи подавався
Управлінням праці та соціального
захисту населення Дергачівської РДА
Харківської області до фінансового
управління Дергачівської РДА ХО
бюджетний запит на 2009 - 2010 рр. з
урахуванням фактичної інформації щодо
обсягу перевезення ВАТ „АТП-16351"
пільгового контингенту пасажирів
відповідно до щомісячних розрахунків
по кількості перевезених пасажирів
пільгових категорій по ВАТ „АТП-16351" за
2009 - 2010 рр.; якій сумі дорівнював
бюджетний запит Управління праці та
соціального захисту населення
Дергачівської РДА Харківської області
на відшкодування ВАТ „АТП-16351"
компенсації за пільговий проїзд
окремих категорій громадян на 2009 та 2010
рр. Також, позивач просив надати
належним чином завірені копії
бюджетних запитів.

Відповідно до листа Харківської
обласної державної адміністрації
№01-10/149 від 21.03.2012 р. субвенцій в межах
державного бюджету було надано:
Харківській області на 2009 рік - 94180,8 тис.
грн., з яких відповідно до рішення сесії
Харківської обласної ради №1107-5 від
03.02.2009 р. «Про обласний бюджет на 2009 рік»
на Дергачівский район передбачено 482,5
тис. грн.; Харківській області на 2010 рік
- 66009,6 тис. грн., з яких відповідно до
рішення сесії Харківської обласної
ради №1690-5 від 30.04.2010 р. «Про обласний
бюджет на 2010 рік» на Дергачівский район
передбачено 442,9 тис. грн.

18.09.2013 р. фінансове управління
Дергачівської РДА Харківської області
не надало позивачу копій бюджетних
запитів відповідача, а надало позивачу
відповідь №06-10/332, в якій вказало, що
субвенції з державного бюджету на
компенсаційні виплати на пільговий
проїзд окремих категорій громадян в 2009
році було передбачено та отримано - 482383
грн., в 2010 році - 442893 грн., які повністю
були перераховані на рахунок головного
розпорядника коштів - Управління праці
та соціального захисту населення
Дергачівської РДА Харківської області.
Це є свідченням того, що державне
замовлення не було розміщено та
передбачено в розмірі фактичної
потреби в грошових коштах для
відшкодування позивачу втрат його
доходів від пільгових перевезень
громадян.

Так, матеріали справи свідчать, що
відповідач дійсно в межах коштів, що
надійшли до місцевого бюджету
відшкодував позивачеві частину
заборгованості, проте доказів, що
замовлення було розміщено в обсязі
фактичної заборгованості перед
позивачем, відображеної в щомісячних
розрахунках позивача, суду не надано.
Цим самим, відповідач порушив вимоги
абз. 4 п. 5 Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р.
№256, п. 11 Положення про Єдиний державний
автоматизований реєстр осіб, які мають
право на пільги, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.01.2003 р. №117, ч. 4 ст. 75 Бюджетного
кодексу України та п.п. "б" п.4 ч. 1 ст. 89
Бюджетного Кодексу України.

Отже, у державному бюджеті була
достатня кількість коштів на
фінансування державних програм
соціального захисту, а відтак існувала
реальна можливість отримання
позивачем у повному обсязі
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян у
разі дотримання відповідачем
покладених на нього законом обов'язків.

Згідно зі ст. 102 Бюджетного Кодексу
України видатки місцевих бюджетів
передбачені у підпункті "б" пункту 4
частини першої ст. 89 цього Кодексу
фінансуються за рахунок субвенцій з
Державного бюджету України у порядку
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 3 Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів та
здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 04.03.2002 р. №256, розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь,
управління відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належать питання праці та
соціального захисту населення.

Відповідно до Типового положення про
управління праці та соціального
захисту населення районної, районної у
мм. Києві та Севастополі державної
адміністрації, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 30 травня 2007 р. №790, яке було чинне на
час існування договірних
правовідносин між сторонами, основними
завданнями управління є забезпечення у
межах своїх повноважень додержання
законодавства про соціальний захист та
соціальне обслуговування населення, у
тому числі громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи;
розроблення та організація виконання
комплексних програм поліпшення
соціального обслуговування інвалідів,
пенсіонерів, одиноких непрацездатних
громадян похилого віку та всебічне
сприяння в отриманні ними соціального
обслуговування та соціальних послуг за
місцем проживання; виконання функцій
головного розпорядника коштів
місцевого бюджету на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенції з державного
бюджету.

Таким чином, Управління праці та
соціального захисту населення, повинні
вивчати потреби про обсяги та вартість
соціальної послуги, укладати правочини
з надавачем послуг, контролювати
процес надання такої послуги та
забезпечувати компенсаційні виплати
надавачу послуги.

Згідно п.1 Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 04.03.02 року №256, цей Порядок визначає
відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу
України механізм фінансування
видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення щодо компенсаційних виплат
за пільговий проїзд окремих категорій
громадян.

Отже, хоча головні розпорядники коштів
при розрахунках компенсаційних виплат
за пільговий проїзд окремих категорій
громадян обмежені сумами фактичних
зобов'язань відповідних бюджетів, але
зобов'язані у разі виникнення
додаткових зобов'язань надсилати
щомісяця до 18 числа фінансовим органам
райдержадміністрацій, виконкомів
міських рад (міст республіканського
Автономної Республіки Крим і обласного
значення) уточнену інформацію про
фактично нараховані у поточному місяці
суми (абз. 8 п. 6 постанови №256).

На підставі отриманої інформації
фінансовий орган вирішує питання про
фінансування додаткових зобов'язань,
зокрема таким чином як: збільшення
обсягу субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам; перерозподіл
обсягів субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам за рахунок позицій,
по яким не відбулось повного чи
часткового освоєння коштів;
перереєстрація заборгованості за
минулий період та включення її в
кошторис наступного періоду.

Відповідачем не надано суду доказів
проведення реєстрації додаткових
зобов'язань та щомісячних надсилань
уточненої інформації про фактично
нараховані у поточному місяці суми до
фінансового органу Дергачівської
районної державної адміністрації.

Таким чином, відповідач в цій частині
не виконав вимоги постанови №256, чим
порушив право позивача на отримання
компенсаційних виплат за пільговий
проїзд окремих категорій громадян в
повному розмірі.

За таких обставин, суд вважає
безпідставними заперечення
відповідача щодо належного виконання
ним умов договорів в межах
затверджених асигнувань на
відповідний рік.

В абз. 2 п. 12 постанови №256 встановлено,
що погашення кредиторської
заборгованості за зазначеними
державними програмами соціального
захисту населення, яка утворилась на
початок року, провадиться
першочергово.

У даній справі предметом спору є
компенсація позивачу його втрат
(збитків), пов'язаних з пільговим
перевезенням пасажирів, які він
здійснював на підставі відповідних
господарських договорів в ході своєї
господарської діяльності. Не зважаючи
на те, що однією із сторін у договорах
на перевезення є орган владних
повноважень, правовідносини з
пільгового перевезення пасажирів не
мають публічно-правового характеру та
не пов'язані з реалізацією публічної
влади, тому даний спір є господарським,
а не адміністративним та підлягає
розгляду за правилами Господарського
процесуального кодексу України.

Право позивача на отримання
компенсації його затрат, пов'язаних з
пільговим перевезенням пасажирів,
передбачено умовами договорів №5-10/09 та
№33-10/09.

Вказані вище договори №5-10/09 та №33-10/09 є
чинними та недійсними судом не
визнавались.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
ЦК, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до умов договорів №5-10/09 та
№33-10/09, відповідач повинен був виконати
свої зобов'язання протягом строку дії
відповідного договору. Відтак,
прострочення виконання настало з
першого січня наступного року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу за
договором №05-10/09 інфляційні за період з
01.01.2010 р. по 01.04.2012 р. в сумі 134914,17 грн., 3%
річних за період з 01.01.2010 р. по 20.05.2013 р. в
сумі 91761,98 грн. і за договором №33-10/09 -
інфляційні за період з 01.01.2011 р. по 01.04.2012
р. в сумі 48163,77 грн. та 3% річних за період
з 01.01.2011 р. по 20.05.2013 р. в сумі 64832,49 грн.

У своєму позові позивач посилається на
пропущення ним строку позовної
давності за договором №05-10/09. Додатком
№3 до позову позивач надав клопотання
про поновлення перебігу строку
позовної давності та захист порушеного
права, в якому не навів доказів
наявності об'єктивних та поважних
обставин, які зумовили пропуск строку
позовної давності. Згодом позивач
надав клопотання, в якому вже просив не
розглядати раніше подані ним заяви,
клопотання, пояснення щодо поновлення
перебігу строку позовної давності та
захист порушеного права з підстав
помилковості тверджень позивача щодо
пропуску строку позовної давності, та
не застосовувати строк позовної
давності у даній справі з підстав його
не пропущення.

Відповідачем, в свою чергу, до суду
подано заяву про застосування строків
позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 1
ст. 223 ГК України позовна давність
застосовується до вимог, що випливають
з майново-господарських зобов'язань,
визначених ст. 175 ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальний
строк позовної давності
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Оскільки позивач звернувся в суд з
позовною заявою після закінчення
строку позовної давності в частині
позовних вимог про стягнення з
відповідача заборгованості за
договором №5-10/09 від 24.03.2009 р. про
відшкодування перевізнику втрат його
доходів від перевезень окремих
категорій громадян, що мають
відповідні пільги за рахунок субвенції
з державного бюджету на 2009 рік, в сумі
905464,22 грн., інфляційних за період з
01.01.2010 р. по 01.04.2012 р. в сумі 134914,17 грн., 3%
річних за період з 01.01.2010 р. по 20.05.2013 р. в
сумі 91761,98 грн., не просить відновити
пропущений строк позовної давності і
не надав доказів наявності поважних
причин його пропуску, суд вважає за
необхідне застосувати за заявою
відповідача позовну давність до цієї
частини позовних вимог і відмовити у
позові в цій частині в зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

Посилання позивача на те, що сплачена
відповідачем у 2010 році компенсація в
сумі 18600,00 грн. є доказом визнання
відповідачем заборгованості за 2009 р. по
договору №05-10/09, суд вважає
безпідставним, оскільки вказана сума
коштів була сплачена відповідачем за
договором №33-10/09 і не має ніякого
відношення до заборгованості за 2009 р.
по договору №05-10/09, що підтверджується
матеріалами справи та призначенням
платежу у платіжному доручення на
перерахування цієї суми коштів.

Крім вищевказаного, суд вважає за
необхідне зазначити, що відсутність в
бюджеті належних коштів для
відшкодування позивачу компенсації за
безкоштовне перевезення пільгових
категорій пасажирів не виключає
наявність самого зобов'язання на
вказане відшкодування, право на яке має
позивач.

З матеріалів справи також вбачається,
що відповідач дійсно в межах коштів, що
надійшли до місцевого бюджету,
відшкодував позивачу частину
заборгованості, проте доказів, що запит
був розміщений в обсязі заборгованості
перед позивачем, відображеної в
розшифровках до актів звірки, ним не
надано.

Матеріалами справи підтверджений той
факт, що відповідач не надавав бюджетні
запити про надання бюджетної субвенції
для погашення заборгованості перед
позивачем, зазначеної в розшифровках,
які приймав без зауважень та уточнень,
а тому і підстави для не надання
запитів про включення до видатків
державного бюджету суми
заборгованості перед позивачем
відсутні.

Верховний Суд України у постанові від
13.10.2009 р. по справі №21-348во09 зазначив, що
суди, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про стягнення коштів,
дійшли помилкового висновку, що
відсутність бюджетного асигнування є
підставою для звільнення від виконання
грошового зобов'язання, взятого на себе
державою в особі органу виконавчої
влади, в даному випадку в особі
відповідача.

З огляду на викладене, відсутність
коштів для належного виконання
грошового зобов'язання не може бути
визнана обставиною, що звільняє від
відповідальності (форс-мажорною
обставиною), незалежно від підстав її
виникнення.

Чинним законодавством України чітко не
врегульовано порядку проведення
погашення заборгованості бюджетних
установ у випадках, коли поточні
бюджетні асигнування не покривають всі
зобов'язання за укладеними договорами.

Проте, це не може бути підставою для
звільнення відповідача від виконання
зобов'язань за укладеними договорами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію та
практику Суду як джерело права.

Відтак, слід зазначити, що у справі
"Кечко проти України" Європейський Суд
з прав людини констатував, що не
приймає аргумент Уряду щодо бюджетних
асигнувань, оскільки органи державної
влади не можуть посилатись на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Крім того, як свідчить практика
Європейського Суду з прав людини,
державний орган не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, у тому числі той, що підтверджений
судовим рішенням. Така відсутність
коштів не може бути визнана як виключна
обставина, та є порушенням пункту 1
статті 6, статті 13 Європейської
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України від 11 вересня 1997 року,
про що також зазначено в Рішенні
Європейського суду з прав людини у
справі "Жовнер проти України" від 29
червня 2004 року.

Відповідач не надав доказів сплати
заборгованості за договором №33-10/09,
інфляційних та 3% річних.

Посилання відповідача на те, що
розрахунки позивача з кількості
перевезених пасажирів пільгових
категорій не відповідають нормам
бюджетного законодавства та
нормативно-правовим актам з питань
соціального захисту населення, індекс
інфляції та 3% річних не передбачені
законом або чинним законодавством
України у відносинах з питань
бюджетних відносин, які у даному
випадку мають місце, суд вважає
безпідставними, оскільки відповідно до
ст. 1 ЦК України, ст. 4 ГК України норми
бюджетного законодавства не
застосовуються до правовідносин, що
регулюються нормами цивільного та
господарського законодавства. Згідно
Закону України „Про автомобільний
транспорт" відносини перевізника з
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування визначаються
договором.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
доведеними та підлягаючими
задоволенню частково - в частині
позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за договором №33-10/09 від
24.12.2009 р. про відшкодування перевізнику
втрат його доходів від перевезень
окремих категорій громадян, що мають
відповідні пільги за рахунок субвенцій
з державного бюджету на 2010 р., в сумі
908750,37 грн., інфляційних нарахування за
період з 01.01.2011 р. по 01.04.2012 р. в сумі 48163,77
грн., 3% річних за період з 01.01.2011 р. по
20.05.2013 р. в сумі 64832,49 грн. В решті позову
суд вважає за необхідне відмовити
повністю, оскільки сплив строку
позовної давності за основним
зобов'язанням є підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог по
зобов'язанням, що ж похідними від
основного.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача належить стягнути на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору та витрати по оплаті
судової економічної експертизи
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 175, 193, 223 ГК України,
ст.ст. 1, 9, 257, 267, 525, 526, 530, 611, 612, 625 ЦК
України, ст.ст. 7, 29, 31, 37 Закону України
„Про автомобільний транспорт", ст.ст.
33-35, 43, 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області (62300,
Харківська область, Дергачівський
район, м. Дергачі, вул. Залізнична, 31. Код
) на користь Відкритого
акціонерного товариства „АТП-16351" (62300,
Харківська область, м. Дергачі, вул.
Залізнична, 4. Код )
заборгованість за договором №33-10/09 від
24.12.2009 р. про відшкодування перевізнику
втрат його доходів від перевезень
окремих категорій громадян, що мають
відповідні пільги за рахунок субвенцій
з державного бюджету на 2010 р., в сумі
908750,37 грн., інфляційні нарахування за
період з 01.01.2011 р. по 01.04.2012 р. в сумі 48163,77
грн., 3% річних за період з 01.01.2011 р. по
20.05.2013 р. в сумі 64832,49 грн., судовий збір в
сумі 20434,93 грн. та витрати за проведення
судової економічної експертизи в сумі
5237,08 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 14.02.2014 р.

Суддя В.І. Ольшанченко