ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" вересня 2014 р.Справа № 5017/62/2012

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Воробйова
А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача (скаржника): Грищенко О.М
/приймав участь в судовому засіданні в
режимі відеоконференції/

Від відповідача: не з'явився;

Від органу ДВС: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
„Ніко-Тайс" (вх. № 2-2684/14 від 01.07.2014р.) на
дії Відділу державної виконавчої
служби Ананьївського районного
управління юстиції Одеської області в
порядку, передбаченому ст. 121-2 ГПК
України, по справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„Ніко-Тайс" до фермерського
господарства „Г.О.Р." про стягнення 40
574,82 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 14.03.2012р. по справі № 5017/62/2012
позов товариства з обмеженою
відповідальністю „Корпорація
„Агросинтез" було задоволено частково,
вирішено стягнути з фермерського
господарства „Г.О.Р." (далі по тексту -
ФГ „Г.О.Р.") суму основного боргу в
розмірі 18 240,00 грн., відсотки за
користування товарним кредитом в сумі
280,11 грн., відсотки за неправомірне
користування чужими грошовими коштами
в сумі 9 384,00 грн., пеню в сумі 811,53 грн.,
штраф в сумі 11 688,07 грн., судовий збір в
сумі 1 602,71 грн., в задоволенні решти
позову було відмовлено.

На виконання названого рішення, 30.03.2012р.
господарським судом було видано
відповідний наказ.

Ухвалою від 24.04.2013р. господарським
судом в порядку ст. 25 ГПК України було
замінено сторону по справі № 5017/62/2012 -
товариство з обмеженою
відповідальністю „Корпорація
„Агросинтез", його правонаступником -
товариством з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„Ніко-Тайс" (далі по тексту - ТОВ
„Компанія „Ніко-Тайс").

01.07.2014р. до господарського суду
Одеської області надійшла скарга ТОВ
„Компанія „Ніко-Тайс" на дії Відділу
державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області в порядку,
передбаченому ст. 121-2 ГПК України, у
відповідності до якої скаржник просить
суд визнати дії вказаного органу
державної виконавчої служби, вчинені в
процесі примусового виконання наказу
господарського суду Одеської області
від 30.03.2012р. по справі № 5017/62/2012, щодо
винесення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47
Закону України „Про виконавче
провадження" постанови про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
29.05.2014р. протиправними, передчасними та
незаконними, а також визнати недійсною
та скасувати постанову Відділу
державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області від 29.05.2014р.
про повернення наказу господарського
суду Одеської області від 30.03.2012р. по
справі № 5017/62/2012 стягувачеві на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України
„Про виконавче провадження". Вказана
скарга була прийнята до розгляду
господарським судом.

Відповідачем власної правової позиції
щодо поданої позивачем скарги наведено
суду не було.

Відділ державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області заперечує
проти задоволення скарги ТОВ
„Компанія „Ніко-Тайс", посилаючись на
той факт, що винесенню спірної
постанови про повернення виконавчого
документу стягувачеві з передбачених
п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про
виконавче провадження" підстав
передувало вчинення всіх можливих
заходів, направлених на виявлення
майна та грошових коштів боржника. При
цьому, на підтвердження власних
заперечень проти скарги, названим
органом державної виконавчої служби не
було надано суду жодного документу із
матеріалів спірного виконавчого
провадження протягом двох місяців
судового розгляду скарги, незважаючи
на той факт, що відповідні матеріали
виконавчого провадження тричі були
витребувані господарським судом від
Відділу державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області.

У зв'язку з викладеним, скарга ТОВ
„Компанія „Ніко-Тайс" розглядається
за наявними у справі матеріалами
згідно зі ст. 75 ГПК України.

Також, в судові засідання із розгляду
скарги ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс",
призначені на 13.08.2014р. та на 08.09.2014р.,
представник органу державної
виконавчої служби не з'явився,
незважаючи на належне повідомлення
його про час та місце розгляду скарги,
про поважні причини неявки суд не
повідомив.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, суд
встановив наступне.

В силу приписів ст. 121- 2 ГПК України
скарги на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме наданого позивачем витягу із
Єдиного державного реєстру виконавчих
проваджень щодо виконавчого
провадження за № 42079422, постановою від
17.02.2014р. Відділом державної виконавчої
служби Ананьївського районного
управління юстиції Одеської області
було відкрите виконавче провадження із
примусового виконання наказу
господарського суду Одеської області
від 30.03.2012р. по справі № 5017/62/2012 про
стягнення із ФГ «Г.О.Р.» на користь ТОВ
«Компанія «Ніко-Тайс», яке є
правонаступником первісного стягувача
- товариства з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез», грошових коштів в
загальній сумі 42 006,42 грн. та
встановлено боржнику строк до 23.02.2014р.
для добровільного виконання вимог
виконавчого документу. Одночасно із
відкриттям виконавчого провадження,
державним виконавцем було накладено
арешт на все майно боржника в межах
суми вимог стягувача в розмірі 42 006,42
грн.

В подальшому, у зв'язку із невиконанням
боржником вимог виконавчого документу
самостійно у строк, встановлений
державним виконавцем, постановою
Відділу державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області від 24.02.2014р.,
винесеною в межах виконавчого
провадження № 42079422, було вирішено
стягнути із ФГ «Г.О.Р.» виконавчий збір
в сумі 4 200,64 грн.

В свою чергу, постановою Відділу
державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області від 29.05.2014р. ВП
№ 42079422 вищезазначений виконавчий
документ було повернуто стягувачеві на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
державним виконавцем за наслідком
вжитих ним заходів не було виявлено
майна та джерел доходів боржника, на
які можливо звернути стягнення.

Однак, за переконанням ТОВ «Компанія
«Ніко-Тайс», Відділом державної
виконавчої служби Ананьївського
районного управління юстиції Одеської
області не було вжито всіх можливих
заходів, направлених на виявлення
належного ФГ «Г.О.Р.» майна, в
результаті чого, за переконанням
скаржника, у органу державної
виконавчої служби були відсутні
передбачені законом підстави для
повернення наказу господарського суду
Одеської області від 30.03.2012р. по справі
№ 5017/62/2012 стягувачеві. Крім того,
скаржник наголошує на тому, що
виконавчі дії в межах виконавчого
провадження № 42079422 були проведені
фактично протягом приблизно трьох
місяців, в той час як Закон України «Про
виконавче провадження» встановлює
шестимісячний строк для виконання
вимог виконавчих документів майнового
характеру, що, за переконанням ТОВ
«Компанія «Ніко-Тайс», також свідчить
про передчасність винесення Відділом
державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області оскаржуваної
постанови про повернення виконавчого
документу стягувачеві. Викладені
обставини зумовили звернення ТОВ
«Компанія «Ніко-Тайс» до суду із даною
скаргою в передбаченому ст. 121-2 ГПК
України порядку.

Вирішуючи питання про обґрунтованість
доводів скаржника, господарський суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року N 606-XIV (з наступними змінами та
доповненнями; далі по тексту - Закон
України «Про виконавче провадження»)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч.ч. 1, 2, п.п. 6, 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: накладати арешт на кошти та
інші цінності боржника, зокрема на
кошти, які перебувають на рахунках і
вкладах у банках, інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах,
а також опечатувати каси, приміщення і
місця зберігання грошей; у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням;

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 27 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Положеннями ст. 32 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
заходами примусового виконання рішень
є: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.2. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. Готівкові
кошти, виявлені у боржника,
вилучаються. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження.

В силу положень ч. 1 ст. 55 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець має право звернути
стягнення на майно боржника, що
перебуває в інших осіб, а також на майно
та кошти, що належать боржнику від
інших осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про виконавче провадження»
розшук боржника - фізичної особи,
дитини, розшук транспортних засобів
боржника здійснюють органи внутрішніх
справ, а розшук боржника - юридичної
особи та іншого майна боржника
організовує державний виконавець.
Розшук оголошується відповідно за
місцем виконання рішення або за
останнім відомим місцем проживання,
перебування, місцезнаходженням
боржника чи місцезнаходженням його
майна, або за місцем проживання
(місцезнаходженням) стягувача.

З огляду на вищенаведені положення
Закону, при здійсненні виконавчого
провадження про стягнення із боржника
грошових коштів, державний виконавець
зобов'язаний здійснити всіх можливих
заходів, направлених на виявлення
майна, в т.ч. грошових коштів, боржника,
за рахунок якого можливе погашення
вимог стягувача за виконавчим
документом. З метою виконання
вказаного обов'язку, державний
виконавець: здійснює запити до
компетентних органів, які відповідно
до своїх повноважень здійснюють
реєстрацію та/або облік майна фізичних
і юридичних осіб (органи ДАІ,
реєстраційна служба відповідного
територіального управління юстиції -
щодо транспортних засобів та
нерухомого майна); арештовує кошти, що
знаходяться на розрахункових рахунках
боржника в банківських установах
відповідно до інформації про відкриті
рахунки, отриманої від податкової
інспекції за місцем обліку боржника;
здійснює вихід за місцезнаходженням
боржника з метою виявлення за вказаною
адресою його майна, на яке можливо
звернути стягнення; у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
керівника боржника - юридичної особи за
межі України до виконання зобов'язань
за рішенням тощо.

Лише у випадку, якщо за результатами
проведення вказаних заходів державним
виконавцем буде встановлено факт
відсутності у боржника рухомого та
нерухомого майна, грошових коштів, на
які можливо звернути стягнення з метою
задоволення вимог стягувача за
виконавчим документом, в результаті
чого виконання за виконавчим
документом не здійснено або здійснено
частково, державний виконавець
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виносить постанову про повернення
виконавчого документу стягувачеві.
Крім того, за правилами ч. 2 вказаної
статті, про наявність обставин, які є
підставою для повернення виконавчого
документу стягувачеві, державним
виконавцем складається відповідний
акт.

При цьому, факт вчинення
вищезазначених дій, які надають
можливість дійти до беззаперечного
висновку про відсутність у боржника
майна, за рахунок якого можливо
здійснити примусове виконання рішення,
повинен підтверджуватись відповідними
документами, складеними державним
виконавцем та відомостями, отриманими
від компетентних органів, які
обов'язково долучаються до матеріалів
виконавчого провадження відповідно до
п. 3.3 Порядку роботи з документами в
органах державної виконавчої служби,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 25.12.2008р. № 2274/5.

Відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. При цьому,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються
письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В порушення наведених вимог
Господарського процесуального кодексу
України, Відділом державної виконавчої
служби Ананьївського районного
управління юстиції Одеської області,
незважаючи на вимоги суду із цього
приводу, не було надано суду будь-яких
матеріалів із виконавчого провадження
№ 42079422, за результатами вивчення яких
господарський суд міг би оцінити
повноту та вичерпність дій державного
виконавця, направлених на виявлення
майнових активів ФГ «Г.О.Р.», за рахунок
яких можливо задовольнити вимоги
скаржника за виконавчим документом. В
результаті викладеного, приймаючи до
уваги закінчення всіх розумних строків
розгляду скарги ТОВ «Компанія
«Ніко-Тайс» та відсутність в
розпорядженні суду будь-яких
матеріалів виконавчого провадження №
42079422, господарський суд доходить
висновку про відсутність у Відділу
державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області передбачених
п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» підстав для
повернення наказу господарського суду
Одеської області від 30.03.2012р. по справі
№ 5017/62/2012 стягувачеві.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України
„Про виконавче провадження" рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Положеннями ст. 83 Закону України „Про
виконавче провадження" передбачено, що
постанови органів державної
виконавчої служби підлягають
скасуванню у випадку їх
невідповідності вимогам закону.

Згідно з п. 9.13 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» № 9 від 17.10.2012р. за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні, виконавчі дії, якщо
він ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє .

За таких обставин, господарський суд
доходить висновку про необхідність
визнання незаконними дій Відділу
державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області щодо
винесення постанови про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
29.05.2014р. ВП № 42079422, а також про
необхідність визнання незаконною та
скасування вказаної постанови. З
огляду на викладене, вимоги скарги ТОВ
«Компанія «Ніко-Тайс» у названій
частині підлягають задоволенню як
такі, що не були спростовані будь-якими
доказами з боку органу державної
виконавчої служби.

При цьому, господарський суд відмовляє
ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» у
задоволенні вимог скарги в частині
визнання передчасними дій Відділу
державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області щодо
винесення постанови про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
29.05.2014р. ВП № 42079422, оскільки законом не
передбачено такої форми оскарження дій
органу державної виконавчої служби в
порядку ст. 121-2 ГПК України.

Також, судом не розглядаються по суті
доводи ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»,
наведені його представником, який
приймав участь в судовому засіданні
від 08.09.2014р. в режимі відеоконференції
щодо необхідності визнання незаконною
бездіяльності Відділу державної
виконавчої служби Ананьївського
районного управління юстиції Одеської
області за період з 17.02.2014р. по 29.05.2014р.,
тобто період з моменту відкриття
виконавчого провадження та по момент
його завершення за оскарженою
постановою, оскільки це суперечить
вимогам процесуального закону та
фактично є виходом за межі вимог
скаржника, викладених у належним чином
письмово оформленій скарзі.

Підсумовуючи всі викладені по тексту
даної ухвали обставини та висновки, до
яких дійшов суд за результатами
розгляду скарги ТОВ «Компанія
«Ніко-Тайс» на дії органу державної
виконавчої служби, вказана скарга
підлягає частковому задоволенню
шляхом: 1) визнання незаконними дій
Відділу державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області щодо
винесення постанови про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
29.05.2014р. ВП № 42079422; 2) визнання
незаконною та скасування постанови про
повернення виконавчого документу
стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079422,
винесену Відділом державної
виконавчої служби Ананьївського
районного управління юстиції Одеської
області. Вимоги скарги про визнання
передчасними дій Відділу державної
виконавчої служби Ананьївського
районного управління юстиції Одеської
області щодо винесення постанови про
повернення виконавчого документу
стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079422
задоволенню не підлягають як такі, що
суперечать законодавству.

Керуючись ст.ст. 1, 11, 25, 27, 32, 40, 47, 52, 55, 57,
82, 83 Закону України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV
(з наступними змінами та доповненнями),
ст.ст. 32 - 34, 43, 86, 121-2 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„Ніко-Тайс" (вх. № 2-2684/14 від 01.07.2014р.) на
дії Відділу державної виконавчої
служби Ананьївського районного
управління юстиції Одеської області -
задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії Відділу
державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області щодо
винесення постанови про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
29.05.2014р. ВП № 42079422.

3. Визнати незаконною та скасувати
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві від 29.05.2014р. ВП №
42079422, винесену Відділом державної
виконавчої служби Ананьївського
районного управління юстиції Одеської
області.

4. В частині вимог скарги про
визнання передчасними дій Відділу
державної виконавчої служби
Ананьївського районного управління
юстиції Одеської області щодо
винесення постанови про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
29.05.2014р. ВП № 42079422 - відмовити.

Відповідно до ст. 106, 121-2 ГПК України
ухвали про розгляд скарг на дії
(бездіяльність) органів Державної
виконавчої служби можуть бути
оскаржені в апеляційному та
касаційному порядку.

Суддя
С.П.
Желєзна