номер провадження справи 33/47/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2014
Справа № 908/2787/14

за позовом Концерну "Міські теплові
мережі" в особі Філії Концерну "Міські
теплові мережі" Ленінського району
(юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул.
Гвардійський, 137; фактична адреса: 69065, м.
Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Матріца" (69037, м.
Запоріжжя, вул. Сорок років радянської
України, буд. 40)

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько
Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : Гринь А.А. - довіреність №
9124/27 від 30.12.2013 р.

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Концерн "Міські теплові мережі" в особі
Філії Концерну "Міські теплові мережі"
Ленінського району, м. Запоріжжя
звернувся в господарський суд
Запорізької області із позовною заявою
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Матріца", м.
Запоріжжя заборгованості за договором
№ 976 про постачання теплової енергії в
гарячій воді від 01.03.2003 р. в розмірі 12853,18
грн., з яких: сума 11063,36 грн. основного
боргу, сума 712,06 грн. пені, сума 140,65 грн.
3 % річних та сума 937,11 грн. інфляційних
втрат.

В якості підстави позову, позивачем
зазначено, що на виконання умов
укладеного між сторонами договору № 976
про постачання теплової енергії в
гарячій воді від 01.03.2003 р., в період з
жовтня 2013 р. по квітень 2014 р., позивач
відпустив відповідачу теплову енергію.
Згідно Актів приймання-передачі
теплової енергії за період жовтень 2013
р. - квітень 2014 р. відповідачем було
спожито теплової енергії на загальну
суму 11063,36 грн. В порушення договірних
зобов'язань відповідач за отриману
теплову енергію не розрахувався,
внаслідок чого у нього утворився борг в
розмірі 11063,36 грн., що потягло за собою
нарахування фінансових санкцій.
Посилаючись на приписи статей 11, 15, 16, 96,
258, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, 1, 2, 193, 232, 276
ГК України, Закон України «Про
теплопостачання», «Правила
користування тепловою енергією», Закон
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та умови договору № 976 від
01.03.2003 р., позивач просить позов
задовольнити.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 06.08.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/2787/14,
розгляд якої призначено на 26.08.2014 р.

Відповідач - вимоги суду, викладені в
ухвалі від 06.08.2014 р., щодо надання
письмового відзиву та витребуваних
судом документів не виконав;
процесуальним правом на участь
представника в судовому засіданні не
скористався; про причини неявки суд не
повідомив.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

В даному випадку, ухвала
господарського суду від 06.08.2014 р. про
порушення провадження у справі та
призначення її до розгляду на 26.08.2014 р.
була направлена судом на адресу
відповідача: 69037, м. Запоріжжя, вул.
Сорок років радянської України, буд. 40,
яка співпадає з місцезнаходженням
відповідача, визначеним у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (Витяг з ЄДР
станом на 23.07.2014р. наявний в матеріалах
справи).

Тобто, про час та місце слухання даної
справи відповідач був повідомлений
належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
№ 18 від 26.12.2011 р. у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду
розглянути спір за наявними у справі
матеріалами, у випадку, якщо відзив на
позов та витребувані судом документі
не надані.

За таких обставин, справу розглянуто за
наявними матеріалами без участі
представника відповідача.

За клопотанням присутнього у судовому
засіданні представника позивача
фіксація судового процесу технічними
засобами не здійснювалася.

В судовому засіданні 26.08.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та надав
Довідку, згідно якої, станом на 26.08.2014 р.
борг відповідача перед позивачем
складає 12853,18 грн., з яких: 11063,36 грн. сума
основного боргу, 712,06 грн. сума пені, 140,65
грн. сума 3 % річних та 937,11 грн. сума
інфляційних втрат. Підтвердив, що
оплат, з моменту пред'явлення позову, з
боку відповідача, не надходило.

В судовому засіданні 26.08.2014 р. прийнято
і оголошено на підставі ст. 85 ГПК
України вступну і резолютивну частини
судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника позивача, суд приходить
до висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 01.03.2003 р.
між позивачем (Енергопостачальною
організацією) та відповідачем
(Споживачем) було укладено договір № 976
про постачання теплової енергії в
гарячій воді (надалі - Договір) на
орендовані викуплені приміщення кв. 1, 2
про пр. Леніна, 177 в м. Запоріжжя.

Відповідно до п. 1.2 Договору
Енергопостачальна організація
зобов'язалась постачати Споживачу
теплову енергію в гарячій воді, а
Споживач зобов'язався оплачувати
одержану теплову енергію разом з
втратами теплової енергії на
теплотрасі, що перебуває на балансі
Споживача за встановленими тарифами
(цінами) в терміни, передбачені цим
Договором.

Відповідно до п. 1.3 Договору
Енергопостачальна організація
постачає Споживачу теплову енергію в
межах 39,69 Гкал з максимальним тепловим
навантаженням 0,013902Гкал/годину.

Відповідно до п. 5.1 Договору облік
споживання теплової енергії
проводиться розрахунковим способом.

Згідно із п. 6.1 та п. 6.2 Договору
розрахунки за даним Договором
здійснюються в грошовій формі в
національній грошовій одиниці (гривні),
відповідно до встановлених тарифів.
Розрахунковим періодом є календарний
місяць.

За умовами п. 6.3 Договору
Енергопостачальна організація після
7-го числа місяця, наступного за
розрахунковим, надає Споживачу рахунок
за фактично спожиту теплову енергію,
акт надання послуг і податкову
накладну. Споживач зобов'язаний
оформити акт надання послуг і до 25-го
числа місяця, наступного за
розрахунковим, повернути його
Енергопостачальній організації.

Споживач зобов'язаний до 20-го числа
поточного місяця перерахувати на
розрахунковий рахунок
Енергопостачальної організації суму
заборгованості за фактично спожиту
теплову енергію і передоплати (п. 6.6
Договору).

Відповідно до п. 7.2.3 Договору в разі
несвоєчасного виконання розрахунків
за теплову енергію, Споживачу
нараховується пеня в розмірі 0,5% від
належної до сплати суми за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ.

Як встановлено судом, на підставі
Договору, позивачем з жовтня 2013 р. по
квітень 2014 р. включно, відповідачу
нараховано плату за фактично отриману
теплову енергію в загальній сумі 11063,36
грн., а саме: за жовтень 2013 р. в сумі 1453,68
грн., за листопад 2013 р. в сумі 1325,99
грн., за грудень 2013 р. в сумі 2183,76 грн., за
січень 2014 р. в сумі 2323,81 грн., за лютий 2014
р. в сумі 2014,24 грн., за березень 2014 р. в
сумі 1219,60 грн. та за квітень 2014
р. в сумі 542,28 грн.

Факт подачі теплової енергії
підтверджуються актами приймання -
передачі теплової енергії, які
відповідач, позивачу зворотно не
направив, зауважень, у встановлений
Договором строк, на акти не надав.

На оплату теплової енергії позивачем
були направлені відповідачу, в період з
жовтня 2013 р. по квітень 2014 р. відповідні
рахунки.

Надсилання актів приймання - передачі
теплової енергії за спірний період,
підтверджується реєстрами
відправлення актів приймання-передачі
теплової енергії за відповідний
період, копії яких містяться в
матеріалах справи.

Проте, в строки, передбачені Договором,
відповідач оплату теплової енергії не
здійснив.

Листом від 23.07.2014 р. (вих. № 3237-ю) позивач
звернувся до відповідача з вимогою в
перебіг 7 днів сплатити заборгованість
в сумі 11063,36 грн.

Вимога позивача була залишена
відповідачем без задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з ТОВ
"Матріца" заборгованості за договором
№ 976 про постачання теплової
енергії в гарячій воді від 01.03.2003 р. в
розмірі 12853,18 грн., з яких: 11063,36
грн. сума основного боргу, 712,06 грн. сума
пені, 140,65 грн. сума 3 % річних та
937,11 грн. сума інфляційних втрат, стали
предметом судового розгляду у даній
справі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини...
Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст.
193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як підтверджено матеріалами справи,
правовідносини між позивачем та
відповідачем у спірний період були
врегульовані укладеним між ними
Договором № 976 від 01.03.2003 р., за умовами
якого позивач зобов'язався постачати
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді, а відповідач - приймати та
сплачувати її вартість.

Згідно з приписами п. 7 ст. 193
Господарського кодексу України та
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

При цьому, пунктом 2 ст. 193
Господарського кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За умовами пунктів 6.3 та 6.6 Договору
Енергопостачальна організація після
7-го числа місяця, наступного за
розрахунковим, надає Споживачу рахунок
на фактично спожиту теплову енергію,
акт надання послуг і податкову
накладну. Споживач зобов'язаний
оформити акт надання послуг і до 25-го
числа, наступного за розрахунковим,
повернути його Енергопостачальній
організації. Споживач зобов'язаний до
20-го числа поточного місяця
перерахувати на розрахунковий рахунок
Енергопостачальної організації суму
заборгованості за фактично спожиту
теплову енергію і передоплату.

Згідно долучених до матеріалів справи
копій актів приймання-передачі
теплової енергії за період з жовтня 2013
р. по квітень 2014 р. позивач поставив
відповідачу теплову енергію на
загальну суму 11063,36 грн., у зв'язку з чим
відповідачу до сплати було виставлено
відповідні рахунки.

Доказом направлення відповідачу
зазначених вище актів є наявні в
матеріалах справи поштові реєстри.

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати отриманої теплової енергії,
всупереч умов Договору та вимог закону,
належним чином не виконав.

Внаслідок неналежного виконання
договірних зобов'язань, у відповідача
виникла заборгованість за Договором в
сумі 11063,36 грн. Доказів її погашення
відповідачем до суду надано не було.

Таким чином, враховуючи неналежне
виконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань щодо оплати
отриманої теплової енергії, та
вищезазначені приписи норм чинного
законодавства України, суд констатує
правомірність заявленої позивачем
вимоги про стягнення з відповідача
суми 11063,36 грн. основного боргу, а тому
задовольняє її у повному обсязі.

Крім вищезгаданої вимоги про стягнення
основного боргу, позивачем заявлено
вимоги про стягнення з відповідача
суми пені, 3% річних та втрат від
інфляції.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтею 625
Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За таких обставин, враховуючи
встановлений факт несвоєчасного
виконання відповідачем грошових
зобов'язань, вимоги про стягнення з
нього 3% річних в сумі 140,65грн. (за період
з 21.11.2013 р. по 15.07.2014 р.) та втрат від
інфляції в сумі 937,11грн. (за період
грудень 2013 р. - травень 2014 р.) заявлені
позивачем обґрунтовано, а тому
задовольняються у повному обсязі.
Розрахунок судом перевірено та визнано
вірним.

Крім того, відповідно до положень ст. 611
ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезгаданого Закону
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В даному випадку сторони в п. 7.2.3
Договору встановили, що в разі
несвоєчасного виконання розрахунків
за теплову енергію, Споживачу
нараховується пеня в розмірі 0,5% від
належної до сплати суми за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
умови Договору та приписи чинного
законодавства, суд вважає, що вимога
позивача про стягнення пені в сумі 712,06
грн., заявлена правомірно, а тому
підлягає задоволенню. При цьому, суд
відзначає, що розрахунок пені було
здійснено позивачем з урахуванням
вимог ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та п. 6
ст. 231 ГК України.

Отже, позов задовольняється у повному
обсязі.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтею 22 ГПК України встановлено
загальний обов'язок сторін
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

В даному випадку відповідач не надав
суду доказів, які могли б свідчити про
належне виконання ним своїх договірних
зобов'язань.

Згідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у справі (судовий збір в сумі
1827, 00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Матріца" (69037,
м. Запоріжжя, вул. Сорок років
радянської України, буд. 40, код ЄДР 32260959,
рахунки в установах банку не відомі) на
користь Концерну "Міські теплові
мережі" в особі Філії Концерну "Міські
теплові мережі" Ленінського району
(юридична адреса: 69091, м.
Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137;
фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул.
Щаслива, 2-А, код ЄДР 32121458, п/р зі
спеціальним режимом використання
№1951 у Філії - Запорізьке обласне
управління ВАТ «Державний ощадний банк
України», МФО 313957) суму 11063 (одинадцять
тисяч шістдесят три) грн. 36 коп.
основного боргу, суму 712 (сімсот
дванадцять) грн. 06 коп. пені, суму 140 (сто
сорок) грн. 65 коп. трьох відсотків
річних, суму 937 (дев'ятсот тридцять сім)
грн. 11 коп. інфляційних втрат та суму 1827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та
підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК
України 28.08.2014р.

Суддя
М.В. Мірошниченко