Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного
акціонерного товариства "Златобанк"
До Спільного
українсько-німецького підприємства
Товариства з обмеженою
Про стягнення 10 141 099,43
Суддя Бондаренко Г.П.
від позивача Модлінський Н.О. (дов.
від відповідача Василишин С. А.
(дов.№ 206/08 від 21.08.2014),
Бацуца О. М. (дов. №
206/08.2014 від 21.08.2014)
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 04.09.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

07.08.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Публічного акціонерного
товариства "Златобанк" (далі по тексту -
позивач, ПАТ "Златобанк") до Спільного
українсько-німецького підприємства
"Марком" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю (далі по тексту -
відповідач, ТОВ "Марком") про стягнення
з відповідача 10 141 099, 43 грн.
заборгованості, з яких сума основного
боргу становить 8 600 000,00 грн.,
заборгованість за процентами - 703 021, 35
грн., пеня - 723 021, 35 грн. та 3% річних - 114 509,
59 грн., а також про стягнення з
відповідача судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.08.2014 за наслідками розгляду
позовної заяви було порушено
провадження у справі № 910/16432/14 та
призначено справу до розгляду в
судовому засіданні на 26.08.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.08.2014 заяву про вжиття
заходів забезпечення позову
Публічного акціонерного товариства
"Златобанк" від 14.08.2014 було задоволено
частково.

В судовому засіданні 26.08.2014 суд
перейшов до розгляду справи по суті та
за клопотанням відповідача в судовому
засіданні було оголошено перерву до
02.09.2014 в порядку ст. 77 ГПК України для
підготовки відзиву у справі.

02.09.2014 через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
відповідачем подано зустрічну позовну
заяву б/н від 01.09.2014 до позивача про
визнання кредитного договору
недійсним.

Ухвалою суду від 02.09.2014 за № 910/18581/14
відмовлено у прийнятті зустрічної
позовної заяви по справі № 910/16432/14 на
підставі п. 1. ч. 1 ст. 62 та ст. 60 ГПК
України. При цьому, в зустрічній
позовній заяві відповідач у справі
стверджував, що кредитний договір,
стягнення заборгованості по якому, в
редакції поданій позивачем,
відповідачем не укладався, а також
вказаний договір не підписувався від
імені відповідача уповноваженою
особою відповідача у справі,
справжність печатки відповідача
викликає у представника відповідача
сумніви. З огляду на що, судом було
витребувано у позивача оригінал
кредитного договору та додатків до
нього, для огляду в судовому засіданні.

З огляду на необхідність дослідження
оригіналів документів та подання
відповідачем доказів, на які він
посилається в зустрічному позові,
судом була оголошена в судовому
засіданні перерва до 04.09.2014, про що
винесено ухвалу.

04.09.2014 через канцелярію Господарського
суду міста Києва від відповідача
надійшло клопотання про призначення
судової-почеркознавчої експертизи та
судової технічної експертизи
документа.

В судове засідання 04.09.2014 представники
сторін з'явились та надали усні
пояснення по справі. Крім того,
представником відповідача в судовому
засіданні було подано відзив на
позовну заяву.

Розглянувши в судовому засіданні
клопотання відповідача про
призначення судової почеркознавчої
експертизи та судової технічної
експертизи документа, яким відповідач
просить суд, з метою встановлення не
справжності підпису виконуючої
обов'язки фінансового директора
відповідача - Шатової Галини
Олексіївни та не приналежності
відтисків печатки відповідача, що
містяться в кредитному договорі № 292/1/13
- К від 07.11.2013, призначити у справі
судову почеркознавчу експертизу,
проведення якої доручити Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз, суд дійшов висновку про
відмову в його задоволенні, з
нижчевикладених підстав.

Сам факт укладання кредитного договору
№ 292/1/13 - К від 07.11.2013 відповідачем не
заперечується, як і сума отриманого ним
кредиту за вказаним договором, розмір
процентів за користування кредитом,
строк повернення кредиту. Положення
щодо кредиту в договорі застави
товарів в обороті № 292/1/13-К/S-1 від 29.11.2013,
який наданий у справу відповідачем,
співпадають з положеннями кредитного
договору № 292/1/13 - К від 07.11.2013. Позивачем
для огляду судом в судовому засіданні
був наданий оригінал кредитного
договору № 292/1/13 - К від 07.11.2013, який
містив відтиск мокрої печатки
відповідача та підпис уповноваженої
особи відповідача - Шатової Галини
Олексіївни. В той же час, відповідачем
на вимогу суду, жодних доказів, які б
підтверджували його твердження щодо
неналежності підпису на кредитному
договорі Шатовій Галині Олексіївні
та/або не належності печатки, відтиск
якої міститься на кредитному договорі,
відповідачу не надано.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи" від 23
березня 2012 року N 4 судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування. Якщо наявні у справі
докази є взаємно суперечливими, їх
оцінку в разі необхідності може бути
здійснено господарським судом з
призначенням відповідної судової
експертизи.

Оскільки матеріали справи
суперечливих доказів щодо підписання
сторонами кредитного договору в
редакції наданій позивачем не містять,
а факт укладання кредитного договору
та сума отриманого кредиту, які і
розмір процентів за користування
кредитом відповідачем не
заперечується, суд дійшов висновку, що
дійсна потреба у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування в
даній справі відсутня. Відтак
клопотання відповідача задоволенню не
підлягає.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням з боку відповідача його
зобов'язань за кредитним договором
№292/1/13-к від 07.11.2013 в частині оплати
процентів та повернення суми кредиту.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує з тих підстав, що 29.11.2013 між
сторонами у справі укладено договір
застави товарів в обороті № 292/1/13-К/S-1 в
забезпечення виконання зобов'язань
відповідача перед позивачем за
кредитним договором № 292/1/13-К від 07.11.2013,
за яким позивач висловив відповідачу
намір застосувати такий засіб
забезпечення зобов'язання як звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження.
Стягнення заборгованості за кредитом в
судовому порядку та звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, на думку
відповідача, призведе до подвійного
стягнення заборгованості. Крім того, за
твердженням відповідача, позивач
долучив до позовної заяви копію
кредитного договору, в редакції, яка не
підписувалася, ані представником
відповідача вказаним у ньому ані
будь-якою іншою уповноваженою особою
відповідача, а відбиток печатки, якою
скріплений кредитний договір не
належить відповідачу.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2013 між позивачем, як кредитодавцем,
банком та відповідачем, як боржником,
позичальником було укладено кредитний
договір №292/1/13-К (далі - кредитний
договір).

Згідно п.1.1 кредитного договору в
порядку та на умовах, встановлених цим
кредитним договором та чинним
законодавством України, кредитодавець
надає позичальнику кредит, а
позичальник зобов'язується в повному
обсязі повернути кредит, сплатити
проценти за користування кредитом та
виконати інші умови кредитного
договору.

Відповідно п.1.2 кредитного договору
кредитодавець надає позичальнику
кредитні кошти у формі кредиту для
поповнення обігових коштів, а саме для
оплати за товар.

Пунктом 1.3. кредитного договору сторони
погодили, що сума кредиту становить 8 600
000,00 гривень. Кінцева дата повернення
кредиту: не пізніше 25.12.2013 включно (п. 1.4.
кредитного договору).

В п. 1.5. кредитного договору визначено,
що за користування кредитом
позичальником сплачуються проценти у
вигляді фіксованої процентної ставки,
яка встановлюється у розмірі - 30%
(тридцять процентів) річних.

Згідно пункту 2.2 кредитного договору
кредитні кошти надаються позичальнику
в межах суми кредиту шляхом їх
перерахування відповідно до цільового
призначення за наданою позичальником
заявою та документами відповідно до
чинного законодавства України.

Пунктом 2.2.1. кредитного договору
встановлено, що повернення кредитних
коштів здійснюється на рахунок для
оплати боргових зобов'язань та
процентів.

Згідно п.2.4 кредитного договору сплата
процентів здійснюється за фактичний
строк користування кредитом. При
розрахунку процентів за користування
кредитними коштами приймається рік і
місяць рівні календарній кількості
днів. День повернення кредиту до
розрахунку не приймається.

Пунктом 2.5 кредитного договору
сторонами погоджено, що позичальник
самостійно сплачує (перераховує)
проценти на рахунок для оплати
боргових зобов'язань та процентів.
Проценти сплачуються за період з
першого по останній день календарного
місяця щомісячно по сьоме число
(включно) місяця, що слідує за місяцем
нарахування процентів.

Відповідно п. 2.6 кредитного договору
проценти за останній місяць
користування кредитом оплачуються в
кінцеву дату повернення кредиту.

Згідно п.3.4.3 кредитного договору
позичальник зобов'язаний повернути
кредит повному обсязі в порядку та в
строки, передбачені цим кредитним
договором, в тому числі достроково, у
разі настання обставин, за яких позивач
має право вимагати дострокового
повернення кредиту, в тому числі у
випадку настання несприятливих
обставин/подій.

Відповідно п. 3.4.2 кредитного договору
позичальник зобов'язаний сплачувати
проценти/комісію у розмірі та в
порядку, передбаченому цим кредитним
договором, згідно з умовами кредитного
договору.

Пунктом 3.4.4 кредитного договору
встановлено, що позичальник
зобов'язаний безумовно сплатити
неустойку (штраф, пеню), інші штрафні
санкції, відшкодувати заподіяні
позивачу збитки, завдані
виконанням/неналежним виконанням умов
кредитного договору.

Пунктом 4.1 кредитного договору
передбачено, що за несвоєчасне повне
чи часткове повернення кредитних
коштів та/або несвоєчасну повну чи
часткову сплату/не сплату процентів,
банк має право стягнути, а позичальник
зобов'язаний сплатити неустойку у
вигляді пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє у період
прострочення за кожен день
прострочення та обчислюється з суми
неповерненого кредиту та/або
несплачених процентів. Сплата пені не
звільняє позичальника від сплати
кредиту та/або процентів до моменту
фактичного погашення заборгованості.

Виконання зобов'язань відповідача за
кредитним договором, також,
забезпечувалося заставою, відповідні
договори містяться в матеріалах
справи.

Позивач свої зобов'язання за кредитним
договором виконав, надавши відповідачу
грошові кошти в
розмірі 8 600 000, 00 грн., що
підтверджується заявкою № 8-11-13/4 від
08.11.2013, яка підписана з боку
відповідача генеральним директором
Гринбергом М.Л. та в.о. головного
бухгалтера Диняк О.А. та скріплена
печаткою відповідача та меморіальним
ордером № 103888 від 08.11.2013.

24.12.2013, не маючи змоги у строк виконати
свої зобов'язання перед позивачем,
відповідач звернувся до позивача з
листом №554-12-13 з проханням продовжити
строк користування кредитними коштами
до 25.02.2014.

25.12.2013 позивач та відповідач уклали
договір про внесення змін № 1 до
кредитного договору № 292/1/13-К від 07.11.2013
(далі - договір про внесення змін № 1), за
умовами якого пункт 1.4 кредитного
договору було викладено у новій
редакції і передбачено, що кінцева дата
повернення кредиту встановлюється не
пізніше 25.02.2014.

Відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором виконував не
належним чином, у строк обумовлений
договором кредит не повернув, проценти
за користування кредитом в повному
обсязі не сплатив. Внаслідок чого, за
розрахунком позивача, у відповідача
перед ним виникла станом на 06.08.2014
заборгованість в сумі 10 141 099, 43 грн., яка
складається з:

- заборгованість за основним боргом в
сумі 8 600 000, 00 грн.;

- заборгованість за процентами в сумі 703
021, 35 грн.;

- пені в розмірі 723 021, 35 грн.;

- 3 % річних в сумі 114 509, 59 грн.

Позивач вживав заходів для
добровільного погашення відповідачем
заборгованості за кредитним договором.
Так, 28.02.2014 позивач звертався до
відповідача з
листом-попередженням №609/1. 03.03.2014
позивач надіслав відповідачу
лист-вимогу № 657/4.

Крім того, 27.05.2014 банком на адресу
позичальника було направлено
повідомлення про порушення
забезпеченого обтяженням зобов'язання
з одночасною реєстрацією в Державному
реєстрі відомостей про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження. За
твердженням позивача, яке не
спростовано відповідачем, відповідач
не передав предмета забезпечувального
обтяження у володіння обтяжувача
(банка), а банк не звертався до суду з
вимогами про звернення стягнення на
предмет застави.

Із матеріалів справи вбачається, що
після 07.08.2014 (зверненням з позовом
позивача у справі) відповідач здійснив
часткове погашення простроченої
заборгованості за процентами на
загальну суму 522 500,00 грн., що
підтверджено матеріалами справи:

-07.08.2014 на суму 14 000,00 грн. (виписка по
рахунку №7055);

-13.08.2014 на суму 81678,08 грн. (виписка по
рахунку №70 55);

-13.08.2014 на суму 22321,92 грн. (виписка по
рахунку №7055);

-18.08.2014 на суму 400 000,00 грн. (виписка по
рахунку №7055);

-20.08.2014 на суму 4 500,00 грн. (виписка по
рахунку №7055).

Доказів оплати відповідачем
заборгованості за основним боргом в
сумі 8 600 000,00 грн.; заборгованості за
процентами в сумі 181 068,49 грн.; пені в
розмірі 723 021, 35 грн.; 3% річних в сумі 114
509,59 грн. матеріали справи не містять.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги в частині стягнення
заборгованості по процентам у сумі 522
500, 00 грн. підлягають припиненню на
підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, а інші
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі з наступних підстав.

Кредитний договір № 292/1/3-К від 07.11.2013 за
своєю правовою природою є кредитним
договором, а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 71
Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України,
статтею 193 ГК України зобов'язання
мають виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Залученими до матеріалів справи
меморіальним ордером №103888 від 08.11.2013,
заявкою №8-11-13/4 від 08.11.2013, розрахунком
заборгованості за кредитним договором
№292/1/13-К від 07.11.2013 підтверджується
виконання позивачем своїх зобов'язань
за кредитним договором належним чином
та в повному обсязі, та надання
відповідачу обумовлених кредитних
коштів.

Судом встановлено, що після подання
позивачем позовної заяви до суду
відповідач здійснив часткове
погашення простроченої заборгованості
за процентами на загальну суму
522 500,00 грн., що підтверджено
матеріалами справи. І свідчить про
визнання відповідачем його зобов'язань
перед позивачем за кредитним
договором.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору. Згідно п. 4.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Враховуючи, що відповідачем сплачено
частину боргу за кредитним договором
по процентах за користування кредитом
після звернення позивача до суду, що
підтверджується матеріалами справи,
між сторонами відсутній спір щодо
стягнення 522 500, 00 грн. заборгованості по
процентам, відповідно провадження по
справі в цій частині підлягає
припиненню.

Несплачена заборгованість відповідача
перед позивачем за кредитним договором
станом на момент винесення рішення по
справі становить суму в розмірі 9 618 599,43
грн., яка складається з: заборгованості
за основним боргом - 8 600 000,00 грн.;
заборгованості за процентами в сумі 181
068, 49 грн., і підлягає стягненню з
відповідача.

Перевіривши наданий позивачем до
позовної заяви розрахунок
заборгованості по кредиту та по
нарахованим відсоткам, які рахуються
непогашеними перед банком станом на
28.08.2014, і залишаються непогашеними на
цей час, суд дійшов висновку про його
обґрунтованість, арифметичну
правильність, відповідність вимогам
закону та умовам кредитного договору.

Заперечень щодо здійснених позивачем
нарахувань та наведених ним сум, а
також контр розрахунку нарахованої
заборгованості по кредиту та
процентам, відповідачем суду надано не
було, оскільки в відзиві на позовну
заяву відповідач не погоджувався лише
з обраним позивачем способом
задоволення своїх вимог та редакцією
кредитного договору.

Крім того, виходячи з положень статті
610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК
України, частини 2 статті 193 ГК України,
відповідач є порушником зобов'язання,
що є підставою для застосування до
нього правових наслідків, встановлених
договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.1 кредитного договору
передбачена відповідальність
позичальника за несвоєчасне повне чи
часткове повернення кредитних коштів
та/або несвоєчасну повну чи часткову
сплату/не сплату процентів, у вигляді
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діє у період
прострочення за кожен день
прострочення та обчислюється з суми
неповерненого кредиту та/або
несплачених процентів. Сплата пені не
звільняє позичальника від сплати
кредиту та/або процентів до моменту
фактичного погашення заборгованості.

Перевіривши доданий позивачем до
позовної заяви розрахунок пені за
прострочення повернення кредиту за
період з 26.02.2014 по 06.08.2014 та сплати
процентів за кредитним договором за
період з 10.12.2013 по 06.08.2014, суд дійшов
висновку про його обґрунтованість,
арифметичну правильність,
відповідність вимогам закону, в тому
числі положенням Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
умовам кредитного договору, оскільки
обраховані позивачем розміри пені не
перевищують дозволені до стягнення
згідно з указаним законом. За
розрахунком позивача стягненню з
відповідача на його користь підлягає
пеня в розмірі 723 021, 35 грн.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Перевіривши доданий позивачем до
позовної заяви розрахунок 3% річних за
період з 26.02.2014 по 06.08.2014 нарахованих на
суму заборгованості по кредиту за
порушення за прострочення повернення
кредиту, суд дійшов висновку про його
обґрунтованість, арифметичну
правильність, відповідність вимогам
закону та умовам кредитного договору.
За розрахунком позивача сума 3 % річних,
що підлягає стягненню на його користь з
відповідача становить 114 509, 59 грн.

Підсумовуючи викладене, суд визнає
обґрунтованими та доведеними позовні
вимоги про стягнення заборгованості по
кредитному договору заборгованості у
сумі 9 618 599,43 грн., яка складається з
заборгованості за основним боргом в
сумі 8 600 000,00 грн.; заборгованості за
процентами в сумі 181 068,49 грн.; пені в
розмірі 723 021,35 грн.; 3% річних в сумі 114
509, 59 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними
засобами доказування обставин на які
посилається позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог. Відтак, заявлені
позовні вимоги є законними та
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
відповідача щодо заявлених позовних
вимог повністю, а щодо розгляду заяви
про вжиття заходів до забезпечення
позову - частково у сумі 913,50 грн.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, п.1-1 ч.1 ст.80, 82-85,
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №910/16432/14 в
частині стягнення заборгованості за
процентами у сумі 522500 (п'ятсот двадцять
дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп.
припинити.

2. Інші позовні вимоги задовольнити
повністю.

3. Стягнути з Спільного
українсько-німецького підприємства
«Марком» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю (04053, м.
Київ, провулок Нестеровський, буд. 7/9,
; в порядку визначеному
Законом України "Про виконавче
провадження") на користь Публічного
акціонерного товариства «Златобанк»
(01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 17/52;
) заборгованість по
кредиту - 8 600 000 (вісім мільйонів
шістсот тисяч) грн. 00 коп.,
заборгованості по простроченим
процентам - 181 068 (сто вісімдесят одну
тисячу шістдесят вісім) грн. 49 коп.,
пені нарахованої на суму
заборгованості по кредиту та за
простроченими процентами - 723 021 (сімсот
двадцять три тисячі двадцять одну) грн.
35 коп., 3 % річних нарахованих на суму
заборгованості по кредиту - 114 509 (сто
чотирнадцять тисяч п'ятсот дев'ять) грн.
59 коп. та 73993 (сімдесят три тисячі
дев'ятсот дев`яносто три) грн. 50 коп.
витрат по оплаті судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.09.2014.

Суддя
Бондаренко Г.П.