ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.09.2014 Справа № 920/1340/14

За позовом: Державного публічного
акціонерного товариства «Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»,
м. Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
«Конотопагротехсервіс», с.
Привокзальне Конотопського району
Сумської області

про стягнення 12 440 грн. 95 коп.

Суддя В.Л.Котельницька

Представники сторін:

від позивача - І.В.Хованська
(довіреність № 14/20-136-14 від 01.07.2014)

від відповідача - не прибув

За участю секретаря судового засідання
- І.М.Петрович

Суть спору: позивач звернувся до
господарського суду з позовною заявою,
відповідно до якої просив суд стягнути
з відповідача на свою користь 12440 грн.
95 коп., у тому числі 11933 грн. 22 коп.
лізингових платежів відповідно до умов
договору фінансового лізингу № 18-11-104
стс-фл/358 від 13.07.2011, 335 грн. 44 коп. пені, 119
грн. 33 коп. інфляційних втрат, 52 грн. 96
коп. - суму 3% річних, а також покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору.

Відповідач подав до суду відзив на
позовну заяву, у якому повідомив про
сплату позивачу лізингових платежів у
сумі 11933 грн. 22 коп., а також про сплату
чергового (наступного) лізингового
платежу у сумі 11529 грн. 72 коп.

У ході судового розгляду справи від
позивача до суду надійшла заява № 144
від 01.09.2014 про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої позивач,
посилаючись на сплату відповідачем
суми лізингових платежів у розмірі 11933
грн. 22 коп., просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 335 грн. 44
коп. пені, 119 грн. 33 коп. інфляційних
втрат, 52 грн. 96 коп. - суму 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

13.07.2011 між Державним публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Украгролізинг»
(лізингодавцем, позивачем) та Публічним
акціонерним товариством
«Конотопагротехсервіс»
(лізингоодержувачем, відповідачем)
було укладено договір фінансового
лізингу № 18-11-104стс-фл/358, згідно з
умовами якого лізингодавець передає
лізингоодержувачу у користування на
визначений цим договором строк предмет
лізингу, який набувається ним у
власність у постачальника, самостійно
обраного лізингоодержувачем, та
визначений у додатку до договору
«Найменування, кількість, ціна і
вартість предмета лізингу», що є
специфікацією предмету лізингу, а
останній сплачує за це лізингові
платежі на умовах даного договору.

На виконання взятих зобов'язань за
договором позивачем було передано
відповідачу за актом
приймання-передачі № 1 від 22.08.2011
сепаратор-вароочищувач самопересувний
СВС-25, зав. № 2, загальною вартістю
162772,00грн.

Згідно з пунктом 3.4.3 укладеного
договору відповідач як
лізингоодержувач зобов'язався
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати лізингові платежі
відповідно до умов договору.

За пунктом 4.1 договору № 18-11-104 стс фл/358
лізингові платежі включають:
попередній лізинговий платіж в частині
відшкодування вартості предмета
лізингу у розмірі 15 відсотків його
вартості, на який не нараховується
лізинговий платіж в частині комісії за
організацію поставки предмета лізингу;
комісію за організацію поставки
предмета лізингу у розмірі 7 відсотків
від невідшкодованої попереднім
лізинговим платежем вартості предмету
лізингу, відповідно до законодавства
України щодо оподаткування податком на
додану вартість; відшкодування
вартості предмету лізингу рівними
частками за весь період лізингу від
суми невідшкодованої попереднім
платежем вартості предмета лізингу;
комісію за супроводження договору у
розмірі 7 відсотків річних від
невідшкодованої попереднім лізинговим
платежем та черговими платежами
вартості предмета лізингу, відповідно
до законодавства України щодо
оподаткування податком на додану
вартість.

Відповідно до пункту 4.4 договору
лізингу розмір лізингових платежів, їх
складових частин встановлений
додатком № 2 до договору лізингу, який є
його невід'ємною частиною, і у якому
сторони погодили графік сплати
лізингових платежів. Пунктом 4.3
укладеного договору передбачено, що
черговість лізингових платежів у
частині відшкодування вартості
предмета лізингу та сплати комісії за
супроводження договору є кратною трьом
місяцям.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу
наголошує, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 ст. 292
Господарського кодексу України лізинг
- це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Згідно із частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору, а згідно
вимог статті 610 цього ж Кодексу,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідач свої
обов'язки за договором не виконував та
своєчасно і у повному обсязі не
проводив сплату лізингових платежів,
що призвело до порушення прав позивача
та змусило його звернутись до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, і
про це зазначено у заяві позивача про
уточнення позовних вимог та у відзиві
відповідача, згідно платіжних доручень
№№ 3021, 3023, 3024 від 06.08.2014 позивач сплатив
позивачеві суму лізингових платежів у
розмірі 11933 грн. 22 коп., а також згідно
платіжного доручення № 3064 від 27.08.2014
відповідач сплатив черговий
(наступний) лізинговий платіж у розмірі
11529 грн. 72 коп.

Суд зазначає, що задоволенню
підлягають вимоги позивача про
стягнення з відповідача 335,44 грн. пені,
119,33 грн. інфляційних витрат та 52,96 грн.
суми 3% річних.

Так, умовами укладеного договору
(пунктом 7.1) № 18-11-104стс-фл/358 від 13.07.2011
сторонами узгоджено, що за порушення
строків сплати лізингових платежів
лізингоодержувач за кожний
календарний день прострочення від
несплаченої суми сплачує лізингодавцю
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема у вигляді сплати
винною особою неустойки (штрафу, пені).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу
України, під пенею розуміється грошова
сума, яка встановлюється у
відсотковому відношенні до
простроченої суми за кожен день
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

У той же час частина 2 статті 343
Господарського кодексу України
наголошує, що платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Аналогічні положення викладені у
нормах Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
відповідно до статті 1 якого платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, а
згідно із статтею 3 зазначеного Закону
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Враховуючи наведені норми діючого
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення вимог позивача у цій
частині шляхом стягнення з відповідача
335 грн. 44 коп. пені за несвоєчасні
розрахунки, 3% річних в сумі 52 грн. 96 коп.,
119 грн. 33 коп. інфляційних збитків.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору,
понесені позивачем, підлягають
відшкодуванню йому за рахунок
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Конотопагротехсервіс»
(41661, Сумська область, Конотопський
район, с. Привокзальне, вул. Соснівська,
2; ) на користь
Державного публічного акціонерного
товариства «Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» (01601, м. Київ,
вул. Мечникова, 16-а; ) 335
грн. 44 коп. пені, 52 грн. 96 коп. - суму 3%
річних, 119 грн. 33 коп. інфляційних втрат,
1827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 03.09.2014.

Суддя

В.Л.Котельницька