ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.
Справа № 917/942/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова
С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ехнатон Люкс", м.
Полтава (вх. №2178 П/3) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 17.07.14 у справі № 917/942/14

за позовом Приватного підприємства
"Електрокомплект", м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ехнатон Люкс", м.
Полтава

про стягнення 170 943,51 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство
"Електрокомплект", звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою про
стягнення з відповідача, Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ехнатон
Люкс", 170943,51 грн. за отримані
матеріальні цінності за умовами
договору поставки № 438-11/5 від 16.05.2011 р. (в
редакції додаткових угод від 15.09.2011 № 1,
від 20.08.2012 р. № 2 та від 28.12.2012 р.).

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 17 липня 2014 року
по справі № 917/942/14 (суддя Бунякіна Г.І.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ехнатон Люкс" на
користь Приватного підприємство
"Електрокомплект" 154 943,51 грн.
заборгованості за отримані
матеріальні цінності за умовами
договору поставки № 438-11/5 від 16.05.2011 р. (в
редакції додаткових угод від 15.09.2011 № 1,
від 20.08.2012 р. № 2 та від 28.12.2012 р.) та 3 298,87
грн. судового збору. В іншій частині
провадження у справі припинено.

Відповідач з рішенням суду не
погодився, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржуване рішення скасувати
та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити. В
обґрунтування викладених вимог
відповідач зазначає про те, що ТОВ
"Ехнатон Люкс" не мало можливості
оплатити отриману продукцію, оскільки
позивач не виконав умови договору щодо
надання належним чином оформлених
рахунків-фактури відповідно до п. 2.6
укладеного між сторонами договору, в
зв'язку з чим відповідач вважає, що
строк виконання зобов'язання по оплаті
продукції для ТОВ "Ехнатон Люкс" не
настав. Крім того, відповідач
посилається на те, що судом першої
інстанції не було вирішено клопотання
про затвердження мирової угоди, яке
було викладено відповідачем у відзиві
на позов від 25.06.2014 р., а також не було
витребувано у позивача відповідних
доказів на підтвердження надання
рахунків-фактур для оплати та
документи, що підтверджують остаточної
суми заборгованості відповідача.

ПП "Електрокомплект" відзив на
апеляційну скаргу не надало, проте
26.08.2014 р. звернулося до суду апеляційної
інстанції з клопотанням про
відкладення розгляду справи в зв'язку з
неотриманням від ТОВ "Ехнатон Люкс"
копії апеляційної скарги.

Розглянувши клопотання позивача про
відкладення розгляду справи, колегія
суддів відмовляє у його задоволенні,
оскільки в матеріалах справи
знаходиться опис вкладення до цінного
листа, який свідчить про направлення
копії апеляційної скарги на адресу ПП
"Електрокомплект", а саме: м. Київ, вул.
Сирецька, 28/2, що зазначена також самим
позивачем в наданих до суду документах,
у тому числі в клопотанні вх. 6929 від
26.08.2014р. Крім того, матеріали справи
свідчать про те, що позивач був
належним чином повідомлений про час та
місце судового розгляду справи, що
підтверджується повідомленням за №
010618/1 про вручення поштового
відправлення уповноваженій особі ПП
"Електрокомплект", яке було отримано
18.08.2014 р.

Також, 26.08.2014 р. від ТОВ "Ехнатон Люкс"
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи в зв'язку з
неможливістю направити в судове
засідання свого уповноваженого
представника через його відрядження до
іншого міста.

Колегія суддів також не вбачає підстав
для задоволення клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи з причини неможливості прибуття
представника у судове засідання, які,
на думку суду, носять суоб'єктивний
характер, оскільки відповідач завчасно
належним чином був повідомлений про
час та місце судового засідання, що
підтверджується повідомленням за №
010618/2 про вручення поштового
відправлення 18.08.2014 р. уповноваженій
особі ТОВ "Ехнатон Люкс", і мав
достатньо часу для направлення свого
представника до суду. До того ж,
відповідач був не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою-четвертою статті 28
ГПК, з числа як своїх працівників, так
і осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Доказів неможливості
такої заміни відповідачем також не
представлено.

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.11 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» неявка у судове
засідання однієї із сторін, належним
чином повідомленої про час та місце
цього засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК
України.

Оскільки, всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте сторони не
скористався своїми правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України та
виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов'язковою судом, а
участь в засіданні суду (як і інші
права, передбачені статті 22 ГПК
України) є правом, а не обов'язком
сторони, суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті в
судовому засіданні 26.08.2014 року за
відсутності представників позивача та
відповідача.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, колегія суддів приходить до
висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 16.05.2011 р.
між Приватним підприємством
"Електрокомплект" (постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальність "Ехнатон Люкс"
(покупець) був укладений договір
поставки №438-11/5, за умовами якого
постачальник зобов'язався передати у
власність покупцеві електротехнічну
продукцію (товар), а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
товар.

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне :

- загальна сума договору складається із
суми всіх видаткових накладних,
оформлених в період дії договору.
Вартість товару, отриманого, але не
оплаченого, згідно договору, складає 40
000 грн. (п. 2.3);

- повний розрахунок за поставлений
постачальником товар здійснюється
покупцем протягом 14 (чотирнадцяти)
календарних днів з моменту поставки
товару (п.2.4);

- договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та діє до 31.12.2012
року, в будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
(п.8.1).

15.09.2011 року сторони уклали додаткову
угоду №1 до договору поставки №438-11/5
від 16.05.2011 року за якою внесено зміни до
п. 2.4 договору та викладено його в
наступній редакції: "розрахунок за
товар здійснюється покупцем на умовах
відстрочки платежу до 30 (тридцяти)
календарних днів з моменту поставки
товару згідно дати видаткової
накладної. Ліміт відвантаження з
відстрочкою платежу 200 000 грн.". А
додатковою угодою №2 від 20.08.2012 року до
договору поставки №438-11/5 від 16.05.2011 року
встановлено ліміт відвантаження з
відстрочкою платежу 450 000 грн. (а.с. 10).

28.12.2012 року ПП "Електрокомплект" та ТОВ
"Ехнатон Люкс" уклали додаткову угоду
до договору поставки №438-11/5 від 16.05.2011
року, якою було внесено зміни до п.8.1
договору та викладено його в
послідуючій редакції: "договір вступає
в силу з моменту його підписання
сторонами і дійсний до 31.12.2013 року, та в
будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх обов'язків
по договору".

Факт виконання своїх договірних
зобов'язань із поставки
електротехнічної продукції позивач
підтверджує накладними на
відвантаження та довіреностями на
отримання матеріальних цінностей.
Проте відповідач в порушення умов
договору повний розрахунок за
поставлений товар не здійснив. За актом
звірки (по взаєморозрахунках за
продукцію) з 01.01.2014 р. по 02.04.2014р.
останній має заборгованість перед ПП
"Електрокомплект" в сумі 170943,51 грн.

З метою досудового врегулювання спору,
25.03.2014 року за вих. №17/02 позивач
направив ТОВ "Ехнатон Люкс" письмову
вимогу про усунення порушень з вимогою
погасити заборгованість за
невиконання умов договору поставки
№438-11/5 від 16.05.2011 року на загальну суму
170 943,51 грн.

Оскільки відповідач вимоги позивача не
виконав, останній звернувся до
господарського суду з відповідним
позовом.

Крім того, матеріали справи свідчать
про те, що під час розгляду справи по
суті відповідачем було надано належним
чином засвідчені копії платіжних
доручень по оплаті за електротовари по
договору №438-11/5 від 16.05.2011 року на
загальну суму 16000,00 грн.

За таких обставин, у відповідності з
вимогами ст. 526 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України, враховуючи, що
матеріалами справи підтверджується
факт поставки позивачем товару та його
отримання відповідачем, останній не
надав доказів належного виконання
взятих на себе зобов'язань щодо повної
оплати поставленого товару або
обґрунтованих заперечень проти
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача заборгованості у розмірі
154943,51 грн. за отриманий ним товар, а в
частині стягнення 16000,00 грн.
провадження у справі припинено на
підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України за
відсутністю предмету спору,

З даними висновками повністю
погоджується колегія суддів.

Надаючи кваліфікацію спірним
правовідносинам, колегія суддів
виходить з наступного.

Так, за своєю суттю між сторонами
склалися відносини з поставки товару
за договором №438-11/5 від 16.05.2011 р.

Статтею 265 Господарського кодексу
України передбачено, що одна сторона -
постачальник зобов'язується передати у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму,
що кореспондується з положеннями ст. 712
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом, або не
випливає з характеру відносин сторін.

Здійснив аналіз наявних матеріалів
справи, колегія суддів встановила, що в
рамках укладеного між сторонами
договору позивачем поставлено, а
відповідачем отримано товар за
видатковими накладними на
відвантаження (а.с. 12-26), які підписані
представниками сторін та скріплені
печатками підприємств позивача та
відповідача.

Проте відповідач повний розрахунок за
поставлений товар не здійснив. Як
свідчать матеріали справи, за актом
звірки по взаєморозрахунках за
продукцію з 01.01.2014 р. по 02.04.2014р. останній
має заборгованість перед ПП
"Електрокомплект" в сумі 170943,51 грн., а з
урахуванням частково здійснених
відповідачем проплат під час розгляду
справи в суді першої інстанції,
заборгованість відповідача склала
154943,51 грн.

При цьому, відповідач факт отримання
товару не заперечує, будь-якими
доказами не спростовує, сума боргу в
розмірі 154943,51 грн. також визнається
відповідачем у відзиві на позовну
заяву (вих. № 25/06 від 25.06.2014 р.).

Разом з цим, відповідач вважає, що у
нього відсутній обов'язок по сплаті
вказаної суми боргу, посилаючись на те,
що у підприємства виникла
заборгованість за договором поставки
№438-11/5 від 16.05.2011 року в сумі 154 943,51 грн. у
зв'язку з тим, що ПП "Електрокомплект" не
надав ТОВ "Ехнатон Люкс" належним чином
оформлені рахунки-фактури на
неоплачені партії товарів, як
прописано в п.2.6 вказаного договору, в
зв'язку з чим відповідач вважає, що
строк виконання зобов'язання по оплаті
продукції для ТОВ "Ехнатон Люкс" не
настав, оскільки позивач сам
прострочив виконання свого
зобов'язання.

Так, згідно п. 2.6 договору при
здійсненні платежу покупець повинен
зазначити в платіжному дорученні номер
та дату даного договору, а також номер
та дату рахунку-фактури, який
виставлено постачальником на
конкретну партію товару.

Зі змісту п. 2.6 договору вбачається, що
він не містить вказівок, що
обов'язковою умовою оплати товару
покупцем має бути рахунок-фактура на
конкретну партію товару. Крім того,
колегія суддів звертає увагу, що
договором та діючим законодавством не
передбачена відмова від оплати товару
з підстав надання документів не в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо
продавець не передає покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору купівлі-продажу або
актів цивільного законодавства,
покупець має право встановити
розумний строк для їх передання; якщо
приналежності товару або документи,
що стосуються товару, не передані
продавцем у встановлений строк,
покупець має право відмовитися від
договору купівлі-продажу та повернути
товар продавцеві.

Однак, відповідач не встановлював
строку для передання документів
(рахунків-фактур), не відмовлявся від
договору. Докази звернення до позивача
з відповідними письмовими претензіями
щодо відсутності документів, які
зазначені в п. 2.6 договору, або доказів
звернення до позивача з листами щодо
повернення отриманого відповідачем
товару в матеріалах справи відсутні і
таких доказів до суду не надано.

До того ж, відповідач частково
сплачував вартість отриманого товару
за платіжними дорученням (а.с. 43-47), в
яких зазначено підставу платежу - по
договору № 438-11/5 від 16.05.2011 р., без
посилання на будь-який рахунок-фактуру.

Як зазначено Вищим господарським судом
України в інформаційному листі від
17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді окремих норм
матеріального права», підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товарознавчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно умов договору, з урахуванням
укладеної додаткової угоди №1 від
15.09.2011 року, розрахунок за товар
здійснюється покупцем на умовах
відстрочки платежу до 30 (тридцяти)
календарних днів з моменту поставки
товару згідно дати видаткової
накладної.

Таким чином, як вбачається з норм
договору та приписів чинного
законодавства, що регулює спірні
правовідносини, не направлення
позивачем рахунків-фактури
відповідачу не є підставою для
невиконання останнім своїх договірних
зобов'язань та для визнання позовних
вимог необґрунтованими. А відтак
посилання відповідача в апеляційній
скарзі на відсутність
рахунків-фактури, як на підставу для
несплати боргу, колегія суддів не
вважає належним аргументом та
підставою для скасування
оскаржуваного рішення місцевого
господарського суду.

Оскільки факт поставки та отримання
відповідачем товару за видатковими
накладними на умовах договору є
доведеним та підтвердженим належними
доказами - видатковими накладними,
довіреностями, іншими матеріалами
справи, тому у відповідача у
відповідності до ч. ст. 692 ЦК України
виникло зобов'язання по оплаті
отриманого товару в розмірі 154943,51 грн.,
в зв'язку з чим позовні вимоги в
зазначеній частині є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає безпідставними
посилання відповідача на те, що судом
першої інстанції не було вирішено
клопотання про затвердження мирової
угоди, оскільки, як свідчать матеріали
справи, таке клопотання не було
заявлене відповідачем, тоді як у
відзиві на позов від 25.06.2014 р.
відповідач зазначив лише про намір
укласти мирову угоду з позивачем, що
підтверджується листом від 17.06.2014 р.,
який адресовано директору ПП
«Електрокомплект».

Що стосується наведених відповідачем
доводів про необхідність витребування
у позивача відповідних доказів на
підтвердження надання рахунків-фактур
для оплати та документів, що
підтверджують остаточної суми
заборгованості відповідача, колегія
вважає за необхідне звернути увагу
відповідача на те, що у разі, коли
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо в
разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Обов'язок доказування відповідно до
приписів статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
розподіляється між сторонами виходячи
з того, хто посилається на певні
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги та заперечення.

За таких обставин, відповідач ні під
час вирішення спору у господарському
суді Полтавської області, ні під час
розгляду його апеляційної скарги не
надав належного документального та
матеріального обґрунтування
неправомірності позовних вимог, та
жодних доказів, які б спростовували
викладені в рішенні висновки суду
першої інстанції. Наведені ним в
апеляційній скарзі доводи про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права нічим не
обґрунтовані та не узгоджуються з
наявними у справі матеріалами, його
позиція не підтверджена належними та
допустимими доказами. Тому вимоги
відповідача, що зазначені в
апеляційній скарзі, не підлягають
задоволенню, а наведені на їх
підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Полтавської
області від 17.07.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 22, 32-34, 43, 44, 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ехнатон
Люкс", м. Полтава залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 17.07.2014 року по
справі № 917/942/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 29 серпня 2014 року

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Білецька А.М.