ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2014 року
Справа № 13/5005/7580/2012

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого: судді Науменка І.М. -
доповідача

суддів: Павловського П.П., Кузнецова
В.О.,

при секретарі судового засідання:
Назаренко С.Г.,

представники сторін:

від позивача: Беседін В.І., представник,
довіреність №010-01/552 від 28.01.14;

від відповідача-1: Таламанчук К.С.,
представник, довіреність б/н від 19.01.14;

від третьої особи-1: Руських Т.Л.,
представник, довіреність б/н від 29.05.14;

інші учасники провадження у справі в
судове засідання не зявились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Топ",
м.Дніпропетровськ, на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 30.12.2013р. у справі №13/5005/7580/2012

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України", м.
Київ

до Відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агро-Топ",
м. Дніпропетровськ

Відповідач-2: Private company Limited by shares "RODANE
LIMITED" (Республіка Кіпр)

Третя особа-1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Відповідача-2: Публічне
акціонерне товариство "АТП 13060", м. Київ

Третя особа-2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Відповідача-2: Товариство з
обмеженою відповідальністю "БМ Транс -
ВМ Trans" м. Івано - Франківськ

Третя особа-3, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Відповідача-2: Товариство з
обмеженою відповідальністю "БМ
Будмеханізація", м. Дніпропетровськ

про стягнення 6 237 501, 02 євро, 16 621 136,
06 доларів США, 31 075 173, 61 гривень,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 30.12.2013р.
у справі №13/5005/7580/2012 (суддя Первушин
Ю.Ю.), з урахуванням ухвали від 13.01.2014р.
про виправлення описки, позовні вимоги
задоволено частково.

Звернуто стягнення на майно, що є
предметом застави за договором застави
акцій №18106Z172, на прості іменні акції
ПАТ "АТП 13060", код ISIN UA , у загальній
кількості 55 204 194 шт., номінальної
вартістю 0,10 грн. за одну акцію в рахунок
погашення заборгованості перед ПАТ
"Державний експортно-імпортний банк
України" за Генеральною угодою №18105N3/2114
від 10.11.2005р. у розмірі 6 237 186, 29 євро, 16 608
736, 28 доларів США, 30 787 863 грн. 34 коп.

Стягнуто з відповідача-1 - ТОВ "Агро-Топ"
на користь ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України"
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 32 190 грн. 00 коп.

Стягнуто з відповідача-2 - Private company Limited
by shares "RODANE LIMITED" на користь ПАТ
"Державний експортно-імпортний банк
України" витрати по сплаті судового
збору у розмірі 32 190 грн. 00 коп. В решті
позовних вимог - відмовлено.

Мотивуючи зазначене вище рішення
в частині задоволення позовних вимог,
господарський суд першої інстанції
виходив з доведеності наявними у
справі доказами факту порушення
кредитних зобов'язань перед Банком
(позивачем) за Генеральною угодою, у
тому числі, укладеними в рамках цієї
угоди кредитними договорами, що є
правовою підставою для задоволення
вимог Банку шляхом звернення стягнення
на предмет застави.

В свою чергу, відмова в
задоволенні решти позову спричинена
порушенням позивачем вимог Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" шляхом
нарахування боржникові неустойки у
вигляді пені за неналежне виконання
кредитних зобов'язань під час дії
встановленого даним законом мораторію
на задоволення вимог кредиторів.

Не погодившись з зазначеним вище
рішенням, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агро-Топ" звернулось
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить дане рішення
скасувати, як таке, що прийнято за умов
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт наполягає на тому, що у
позивача відсутнє будь-яке право
вимоги до відповідача-2 (майновий
поручитель), з огляду на пропущення ним
строку позовної давності щодо
звернення до відповідача-1 (боржник) з
основним позовом. Також, на думку
апелянта, наданий позивачем розрахунок
заборгованості є неузгодженим та
юридично необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу третя
особа-1 (Публічне акціонерне товариство
"АТП 13060") викладені в останній доводи
повністю підтримує, вважає оскаржуване
рішення неправомірним та таким, що
підлягає скасуванню. Зокрема, на думку
ПАТ "АТП 13060", зобов'язання у ТОВ
"Агро-Топ" (відповідач-1, апелянт) перед
позивачем (банк) в рамках Генеральної
угоди №18105N3/2114 та укладених в її рамках
кредитних договорів - відсутні, у
зв'язку з чим правових підстав для
задоволення позову немає.

З іншого боку, позивач у своєму
відзиві на апеляційну скаргу
твердження відповідача-1 (апелянта) та
ПАТ "АТП 13060" (третя особа-1) повністю
спростовує, вважає оскаржуване рішення
господарського суду першої інстанції
обґрунтованим та правомірним по суті, з
огляду на що підстав для його
скасування не вбачає. Натомість?
зауважує на незазначенні в даному
рішенні способу реалізації предмету
забезпечувального обтяження та його
початкової ціни для його подальшої
реалізації на публічних торгах в
порядку виконавчого провадження.

Ухвалою апеляційного господарського
суду від 03.02.2014р. апеляційне
провадження у даній справі було
зупинено на підставі вимог ч.1 ст.79 ГПК
України, у зв'язку зі зверненням із
судовим дорученням до Компетентного
суду республіки Кіпр щодо належного
повідомлення про час та місце
вирішення спору нерезидента України -
Private company Limited by shares "RODANE LIMITED" (Республіка
Кіпр), у відповідності до вимог Угоди
між Україною та Республікою Кіпр про
правову допомогу в цивільних справах
№2910-IV від 22.09.2005р.

У судове засідання 01.09.2014р. з'явились
уповноважені представники позивача,
відповідача-1 та третьої особи-1. Інші
учасники судового процесу, у тому
числі, нерезидент Private company Limited by shares
"RODANE LIMITED" (Республіка Кіпр), своїм
правом участі у розгляді справи не
скористались, причини своєї
відсутності не повідомили.

Отже, враховуючи дотримання колегією
апеляційного господарського суду
передбачених чинним законодавством
України та Угодою між Україною та
Республікою Кіпр про правову допомогу
в цивільних справах №2910-IV від 22.09.2005р.
процесуальних норм щодо належного
повідомлення учасників судового
процесу про час та місце вирішення
спору, з огляду на сплив передбаченого
ст.102 ГПК України строку розгляду
апеляційної скарги на рішення суду, а
також, зважаючи на достатність наявних
у справі доказів для повного та
всебічного розгляду справи, судова
колегія дійшла висновку про
необхідність поновлення апеляційного
провадження та можливість розгляду
справи за наявними матеріалами,
відповідно до приписів ст.75 ГПК
України.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
відзивів на неї, а також, заслухавши
пояснення присутніх у судовому
засіданні уповноважених представників
сторін, колегією суддів встановлено
наступне:

10.11.2005р. між Відкритим акціонерним
товариством "Державний
експортно-імпортний банк України"
(далі-позивач/банк), назву якого змінено
на Публічне акціонерне товариство
"Державний експортно-імпортний банк
України" згідно із постановою Кабінету
Міністрів України від 15.04.2009р. №375,
Товариством з обмеженою
відповідальністю "БМ ТРАНС -BM TRANS" (далі -
третя особа-2), Товариством з обмеженою
відповідальністю "БМ Будмеханізація"
(далі - третя особа-3), Закритим
акціонерним товариством "АТП-13060" (далі -
третя особа-1), Товариством з обмеженою
відповідальністю "ВМ СОМ", Товариством
з обмеженою відповідальністю
"БМ-Сервіс", Товариством з обмеженою
відповідальністю "ВМ 2000", було укладено
Генеральну угоду №18105N3/2114
(далі-Генеральна угода), із змінами і
доповненнями, внесеними додатковими
угодами.

Згідно з пунктами 1.3. - 1.5. генеральної
угоди №18105N3/2114 від 10.11.2005р., метою даної
генеральної угоди є визначення
загальних умов фінансування
інвестиційної, виробничої та іншої
діяльності позичальника(ів), яке
здійснюється відповідно до цієї
генеральної угоди, шляхом укладених
договорів про надання кредитних
операцій (кредитний договір); кожний
кредитний договір є окремим додатком
та є невід'ємною частиною; обумовлено,
що текст кредитного договору може бути
скоригований відповідно до конкретних
потреб позичальника (ів) у фінансуванні
та відповідно до інших домовленостей
між сторонами; у відповідному
кредитному договорі сторони
визначають валюту, суму кредиту, термін
користування кредитними коштами,
розмір процентів за користування ними,
рахунки для обслуговування кредиту та
інші умови.

У відповідності до Додатку І до
генеральної угоди №18105N3/2114 від 10.11.2005р.
(т.1, а.с.116), загальна сума ліміту
заборгованості за кредитними
операціями в будь-який момент під час
дії даної генеральної угоди не може у
сукупності перевищувати суми, що
еквівалентна 5 500 000, 00 євро.
Позичальники повинні надати банку
забезпечення зобов'язань за
генеральною угодою у розмірі 130% від
суми кредиту. Забезпечення в такому
розмірі повинно підтримуватися
протягом усього терміну чинності
генеральної угоди.

Відповідно до умов Генеральної
угоди, Банк проводить кредитні
операції (в розумінні Закону України
"Про банки і банківську діяльність") на
підставі та з урахуванням умов
кредитних договорів, що діють в рамках
Генеральної угоди (п.4.1, ст.4, пп.5.1.1 п.5.1.
ст.5 Генеральної угоди) в межах
загального ліміту заборгованості за
Генеральною угодою в розмірі
еквівалентному (п.п.4.1.2. п.4.1. та п.п.4.2.4.
п.4.2. ст.4 та Додатку І до Генеральної
угоди).

Як свідчать матеріали справи, в рамках
Генеральної угоди діють і є додатками
до Генеральної угоди (згідно з Додатком
І до Генеральної угоди), укладені
наступні кредитні договори: між Банком
та ТОВ "БМ Транс-ВМ Trans" кредитний
договір №18106К26/2154 від 26.07.2006р. на суму 118
890,39 євро; між Банком та ТОВ "БМ
Будмеханізація" кредитний договір
№18106К27/2155 від 26.07.2006р. на суму 2 400 000,00
євро; між Банком та ТОВ "БМ Транс-ВМ Trans"
кредитний договір №151407К20 від 23.03.2007р.
на суму 144 179,00 євро; між Банком та ТОВ "БМ
Будмеханізація" кредитний договір
№151407К21 від 23.03.2007р. на суму 1636 900,00 євро;
між Банком та ТОВ "БМ Транс-ВМ Trans"
кредитний договір №151407К27 від 20.06.2007р.
на суму 13 900 000,00 доларів США; між Банком
та ТОВ "БМ Транс-ВМ Trans" кредитний
договір №151407К30 від 12.07.2007р. на суму 380
000,00 євро; між Банком та ТОВ "БМ
Будмеханізація" кредитний договір
№151407К42 від 18.09.2007р. на суму 1529 429,99 евро;
між Банком та ТОВ "БМ Транс-ВМ Trans"
кредитний договір №151408К21 від 25.09.2008р.
на суму 262 324,34 гривень; між Банком та ТОВ
"БМ Будмеханізація" кредитний договір
№151408К24 від 16.12.2008р. на суму 20 000 000,00
гривень.

Кожний кредитний договір є
окремим додатком та є невід'ємною
частиною (п.1.4 Генеральної угоди). У
відповідному кредитному договорі
сторони визначають валюту, суму
кредиту, термін користування
кредитними коштами, розмір процентів
за користування ними, рахунки для
обслуговування кредиту та інше (п.1.5.
Генеральної угоди).

В забезпечення виконання
зобов'язань позичальника, що
випливають з Генеральної угоди, в тому
числі кредитних договорів, укладених в
рамках Генеральної угоди, між Банком та
Компанією з обмеженою
відповідальністю "Роден Лімітед",
свідоцтво про реєстрацію №НЕ 174902 від
11.04.2006р., 13.12.2006р. укладено договір
застави акцій №18106Z172 (далі - договір
застави, т.3, а.с.63-66).

Відповідно до умов п.1.1. та п.1.3 договору
застави, Заставодавець передав Банку в
заставу цінні папери, а саме: прості
іменні акції Закритого акціонерного
товариства "АТП 13060" (код ЄДРПОУ), код ISIN:
UA, у загальній кількості 55 204 194
штуки, номінальною вартістю 0,10 грн. за
одну акцію (далі - цінні папери).

Згідно з інформацією, наданою
Національним депозитарієм України -
суб'єктом, що згідно чинного
законодавства здійснює присвоєння
міжнародних ідентифікаційних номерів
цінних паперів (кодів ISIN), простим
іменним акціям емітента ПАТ "АТП 13060",
випущеним у документарній формі, був
призначений код UA. В результаті
проведення ПАТ "АТП 13060" процедури
дематеріалізації 26.05.2010р. код UA
був визнаний недійсним та призначений
новий код UA (лист від 25.10.2013р. №1601/04
- т.4, а.с.50).

Згідно ст.589 Цивільного кодексу
України, у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст.20 Закону
України "Про заставу", заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.
Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачене законом або
договором застави.

Згідно зі ст.22 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", відповідно до
забезпечувального обтяження обтяжувач
має право в разі порушення боржником
забезпеченого обтяженням зобов'язання
або договору, на підставі якого виникло
забезпечувальне обтяження, одержати
задоволення своєї вимоги за рахунок
предмета обтяження в черговості згідно
із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст.24 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Отже, як встановлено під час
провадження у справі місцевим
господарським судом, Банк свої
зобов'язання за Генеральною угодою та
укладеними в її рамках кредитними
договорами виконав належним чином,
натомість позичальники зобов'язань
щодо належного виконання умов
кредитних договорів не дотримались, з
огляду на що на час звернення позивача
до господарського суду заборгованість
перед Банком (позивач), відповідно до
наявних у справі доказів, зокрема,
розрахунку позивача, а також, згідно
здійсненому господарським судом
перерахунку спірної заборгованості,
становила 6 237 186,29 євро, 16 608 736,28 доларів
США, 31 128 875,80 грн.

При цьому, слід зауважити, що
визначений судом фактичний розмір
заборгованості виявився більшим від
заявленого позивачем. Враховуючи ж
відсутність у суду права виходити за
межі позовних вимог, вірним слід
вважати висновок господарського суду
першої інстанції щодо визначення
розміру заборгованості, що підлягає
стягненню на користь банку, в
заявленому позивачем розмірі, тобто,
розмірі 6 237 186,29 євро, 16 608 736,28 доларів
США, 30 787 863,34 грн.

Необхідно зазначити також, що
згідно приписів ст.35 ГПК України, факт
невиконання зобов'язань за генеральною
угодою №18105N3/2114 від 10.11.2005р. та
укладеними в рамках цієї угоди
кредитними договорами підтверджений
також рішенням господарського суду
м.Києва від 21.09.2010р. по справі №25/629, що
набрало законної сили (т.5, а.с.112-139).

Таким чином, з огляду на
доведеність матеріалами справи факту
невиконання у встановлений строк перед
Банком кредитних зобов'язань за
Генеральною угодою та укладеними в її
рамках кредитними договорами, висновок
місцевого господарського суду щодо
наявності правових підстав для
задоволення позовних вимог Банку в
розмірі 6 237 186, 29 євро, 16 608 736, 28 доларів
США, 30 787 863 грн. 34 коп. шляхом звернення
стягнення на предмет застави (цінні
папери) за договором застави акцій
№18106Z172 від 13.12.2006р. колегія суддів
вважає обґрунтованим.

Таким, що відповідає вимогам
чинного законодавства України,
зокрема, приписам ст.ст.536,546,546 та ч.2
ст.625 ЦК України колегія суддів вважає
висновок місцевого господарського
суду щодо правомірності позовних вимог
в частині стягнення пені за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання в розмірі 3 972,53 грн. із
заявлених позивачем 13 707,44 грн.

В той же час, свою відмову в
задоволенні позову про стягнення решти
неустойки у вигляді пені місцевий
господарський суд правомірно
мотивував порушенням позивачем вимог
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", з огляду на
нарахування останньої боржникові вже
під час дії встановленого даним
законом мораторію на задоволення вимог
кредиторів. (ухвала про порушення
провадження у справі про банкрутство
від 20.03.2012р., т.5 а.с.84).

Правомірним апеляційна
інстанція вважає також відхилення
господарським судом першої інстанції
клопотання відповідача-2 про сплив
строку позовної давності, з огляд на
наявність в матеріалах справи доказів
переривання такого строку відповідно
до ч.2,3 ст.264 ЦК України, зокрема,
звернення АТ "Укрексімбанк" 04.12.2009р.
(тобто, в межах строку позовної
давності) до господарського суду
м.Києва у справі № 25/629.

Що ж до викладених в апеляційній скарзі
заперечень, зокрема, з приводу
відсутності у позивача права вимоги до
відповідача-2, у зв'язку з пропуском
строку позовної давності для
пред'явлення позову до основного
боржника (відповідача-1), слід зазначити
наступне.

Як вже зазначалось вище, 04.12.2009р. AT
«Укрексімбанк» зверталось до
Господарського суду м. Києва з позовною
заявою про стягнення заборгованості з
ТОВ «БМ Транс - ВМ Trans», ТОВ «БМ
Будмеханізація», ЗАТ «АТП 13060» за
Генеральною угодою та кредитними
договорами в розмірі 5 706 118,20 євро, 15 209
158,36 дол. США, 25 438 612,16
грн. в т.ч. шляхом звернення стягнення
майно, що є предметом застави/іпотеки
за відповідними договорами, що
забезпечують виконання зобов'язань за
Генеральною угодою (тобто, в межах
строку позовної давності). Ухвалою
Господарського суду м.Києва від 14.12.2009р.
порушено провадження у справі №25/629.
Рішенням Господарського суду м.Києва
від 21.09.2010р. у справі №25/629, що набрало
законної сили, позовні вимоги AT
«Укрексімбанк» задоволено частково.

Таким чином, відповідно до ч.2. та ч. З cm.
264 ЦК України, строк позовної давності
до вимог про стягнення заборгованості
за Генеральною угодою та укладеними в
її рамках кредитними договорами (у т.ч.
шляхом звернення стягнення на предмети
забезпечувального обтяження),
перервався 04.12.2009р.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на приписи постанови №10 від 29.05.2013р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів", в п.4.4.
якої зазначено, що «правила
переривання перебігу позовної
давності (ст.264 ЦК України)
застосовуються господарським судом
незалежно від наявності чи відсутності
відповідного клопотання сторін у
справі, якщо в останній є докази, що
підтверджують факт такого
переривання».

Отже, з матеріалів справи вбачається,
що позовна заява у даній справі подана
Банком 27.08.2012р., тобто, в межах
трирічного строку позовної давності, у
зв'язку з чим твердження апелянта про
сплив позовної давності до заявлених AT
«Укрексімбанк» вимог у даній справі
слід визнати безпідставними.

Щодо тверджень скаржника з приводу
необхідності направлення заставодавцю
повідомлення про порушення
забезпеченого обтяженням зобов'язання,
колегія суддів вважає за доцільне
зауважити на тому, що чинне
законодавство України встановлює
обов'язок з надіслання майновому
поручителю та боржнику (позичальнику)
письмового повідомлення про порушення
забезпеченого обтяженням зобов'язання
лише для обтяжувача, який має намір
звернути стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в
позасудовому порядку. У випадку ж, якщо
обтяжувач звертається до суду з
вимогою звернути стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
обов'язкове надіслання такого
повідомлення майновому поручителю чи
боржнику(позичальнику) чинним
законодавством не передбачене та,
відповідно, не є перешкодою для
реалізації заставодержателем права
звернення за захистом своїх порушених
прав до суду.

В свою чергу, безпідставність
тверджень апелянта про неврахування
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
спростовується змістом самого рішення,
з якого вбачається задоволення
позовних вимог Банку в частині
стягнення пені за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання в
розмірі лише 3 972,53 грн. із заявлених
позивачем 13 707,44 грн. Відмова ж у
задоволенні решти позову про стягнення
неустойки у вигляді пені мотивована
порушенням позивачем вимог Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", з огляду на
нарахування останньої боржникові вже
під час дії встановленого даним
законом мораторію на задоволення вимог
кредиторів. (ухвала про порушення
провадження у справі про банкрутство
від 20.03.2012р., т.5 а.с.84).

Неспроможними колегія суддів вважає
також заперечення апелянта з приводу
неправомірності застосування
господарським судом двох видів
відповідальності, а саме, пені на
підставі кредитного договору та
процентів згідно ч.2. ст.625 ЦК України»,
оскільки інфляційні нарахування на
суму боргу та три відсотки річних
входять до складу грошового
зобов'язання (постанова Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009р. №15
"Про судову практику в справах про
банкрутство") та не являються санкціями
в розумінні чинного законодавства. При
цьому, дія мораторію згідно з ч.4 ст.12
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" на них не
поширюється, у зв'язку з чим кредитор
вправі здійснювати інфляційні
нарахування та 3% річних на суму боргу
відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК
України не зважаючи на дію такого
мораторію (постанова Верховного Суду
України від 08.11.2010р. у справі №3-12г10).

Не відповідають дійсності й твердження
апелянта про відсутність в матеріалах
справи відомостей з реєстру обтяжень
рухомого майна, з огляду на що, на думку
скаржника, господарським судом
Дніпропетровської області не було
встановлено факту наявності в даному
реєстрі запису про початок звернення
стягнення на акції».

Так, в матеріалах справи
наявна копія витягу з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна від
14.08.2012 №37363771 (долучена до матеріалів
справи згідно клопотання AT
«Укрексімбанк» від 15.04.2013р. №010-5/106), з
якого вбачається, що відомості про
звернення стягнення AT «Укрексімбанк»
на предмет обтяження за договором
застави акцій №18106Z172, посвідченого
13.12.2006р. ОСОБА_4, приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу, та зареєстрованого в реєстрі за
№5848к (на виконання вимог ст.24 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»)
були зареєстровані 01.11.2011р., тобто, до
моменту звернення AT «Укрексімбанк» до
з позовом від 27.08.2012р. №010-05/6880 у даній
справі до господарського суду
Дніпропетровської області.

З приводу заперечень
скаржника про відхилення
господарським судом першої інстанції
його клопотання про призначення
експертизи з метою перевірки
правильності здійснення позивачем
розрахунку заборгованості, колегія
суддів зазначає наступне.

Дійсно, згідно з ч.1 ст.41 ГПК України,
господарський суд вправі призначити
судову експертизу для роз'яснення
питань, що виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань.

В той же час, відповідно до п.1
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
27.11.2006р. №01-8/2651 «Про деякі питання
призначення судових експертиз», а
також, п.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №4, судам слід враховувати, що
судова експертиза повинна
призначатися лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення даних, що входять до
предмета доказування з метою
попередження спроб затягування
судового процесу.

Отже, з матеріалів даної справи
вбачається, що місцевим господарським
судом в межах своєї компетенції та
наданих Господарським процесуальним
кодексом України повноважень було
самостійно здійснено перерахунок
заявленої позивачем спірної
заборгованості, у зв'язку з чим
підстави для призначення у справі
судової експертизи були відсутні.

У підсумку, апеляційна
інстанція вважає за доцільне
зазначити, що в п.9.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6
роз'яснено, що у рішеннях про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження (іпотеки)
господарські суди повинні зазначати
дані, визначені в ч.2 ст.25 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" і в ч.1 ст.39 Закону
України "Про іпотеку". (Аналогічної
правової позиції дотримується Вищий
господарський суд України також у
своїх постановах від 01.07.2013р. у справі
№5006/2/42/2012 та від 08.04.2014р. у справі №1/163).

Отже, беручі до уваги
наведене вище, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зауважити на тому, що спосіб
реалізації у даній справі предмету
забезпечувального обтяження (застави)
згідно договору застави акцій №18106Z172
від 13.12.2006р. (т.3, а.с.63-66) слід визначити
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених ст.26 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень". При цьому,
початкова ціна на предмет застави
згідно договору застави акцій №18106Z172
від 13.12.2006р., а саме, на пакет простих
іменних акцій в кількості 55 204 194 шт., що
складає 99,6400% статутного капіталу ПАТ
"АТП 13060" (ідентифікаційний номер 03117085),
для її подальшої реалізації має бути
визначена шляхом здійснення оцінки
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час виконавчих
дій на стадії виконавчого провадження.

З огляду на викладене вище, доводи
апеляційної скарги колегією суддів
відхиляються, як необґрунтовані, тоді
як оскаржуване рішення апеляційний
господарський суд вважає правомірним,
таким, що прийнято за умов надання
належної юридичної оцінки наявним у
справі доказам, що виключає наявність
передбачених ст.104 ГПК України підстав
для його скасування.

Враховуючи відмову в задоволенні
апеляційної скарги, витрати на
апеляційне оскарження покладаються на
ТОВ "Агро-Топ", згідно вимог ст.49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 30.12.2013р.
у справі №13/5005/7580/2012 - залишити без змін,
а апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агро-Топ",
м.Дніпропетровськ, - без задоволення.

Постанова набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний 05.09.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Науменко

Суддя
П.П. Павловський

Суддя
В.О. Кузнецов