ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2014 р.
Справа № 914/2147/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "ІМВО", Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар",
м.Городок Львівської області

про: стягнення 179815,68 грн.,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: Пастернак П.І. -
представник (довіреність від 02.01.2014 р.),
ОСОБА_1 - представник (довіреність від
04.06.14р.);

від відповідача: Драгомирецька О.Р.-
представник (довіреність від 28.10.2013
року);

В судовому засіданні 02.09.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору: позов заявлено
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "ІМВО" (м. Львів) про
стягнення із Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар" (м.
Городок Львівської області) 179815,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач своїх обов'язків за
договором поставки не виконав, зокрема,
не провів повної оплати за отриманий
товар.

Ухвалою суду від 20.06.14 року порушено
провадження у справі. Розгляд справи
призначено на 23.07.02.14 року. Вимоги до
сторін по підготовці справи до
розгляду в судовому засіданні
висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому
числі визнано участь повноважних
представників сторін в судове
засідання.

В судове засідання 02.09.2014 року позивач
участь повноважного представника
забезпечив, позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач участь повноважного
представника в судове засідання
забезпечив, вимоги ухвали суду виконав,
позов заперечив частково з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву
(вх. № 35633/14 від 20.08.2014 року).

В судовому засідання 02.09.2014 року
призначеному на 10 год.00 хв. судом
оголошувалась перерва до 12 год.00 хв.
Після закінчення перерви представники
сторін в засідання суду не прибули.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне:

28.11.2013 року між позивачем (виконавцем
згідно договору) та відповідачем
(замовником згідно договору) було
укладено договір № 2811/13, відповідно до
п.1.1 якого виконавець зобов'язується за
плату виготовити та передати у
власність (поставити) замовнику за
дорученням останнього металеві ящики
для зберігання продуктів "Контейнер"
(KON. KАN. 1150.1150.1000) - з власного матеріалу
(далі по тексту "продукція) згідно
підписаної специфікації, яка є
невід'ємною частиною договору (додаток
№ 1 до договору).

Загальна вартість (ціна), відповідно до
п. 2.1 договору, продукції за цим
договором становить 210 124,80 грн.
Вартість складається з вартості робіт
по її виготовленню, вартості
матеріалів та вартості доставки.

Специфікацією № 1 визначено, що
продукцією, що поставляється є
контейнер (KON. KАN. 1150.1150.1000) в кількості 192
на загальну суму 210124,80 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 3.1 договору, виконавець
зобов'язується здійснити поставку
усього обсягу продукції, зазначеного у
відповідній специфікації поставки не
пізніше 26 грудня 2013 року, при умові
своєчасного отримання від замовника
оплати виготовленої продукції (п.п.2.2.1,
2.2. договору). Зазначений строк
виконання робіт виконавцем у випадку
протермінування замовником оплати
виготовленої продукції пропорційно
збільшується на кількість днів
протермінування оплати.

Оплата поставленої продукції
здійснюється замовником в два етапи:
аванс в розмірі 50% вартості продукції,
вказаний в п. 2.1 цього договору та
специфікації протягом 3 (трьох)
банківських днів з моменту підписання
договору. Кінцеві розрахунки за
поставлену продукцію (партії
продукції) здійснюється замовником
протягом 2 (двох) банківських днів після
отримання замовником продукції від
виконавця. Замовник здійснює оплату за
цим договором в безготівковій формі
платіжним дорученням на поточний
рахунок виконавця (п.п. 2.2.2.3 договору).

На виконання умов договору 03.12.2013 року
відповідач здійснив оплату в розмірі 50%
вартості продукції (105062,40 грн.)

Позивач здійснив поставку продукції,
що підтверджується видатковими
накладними № 125 від 13.12.2013 року на суму
30737,60 грн., № 128 від 18.12.2013 року на суму
30643,20 грн., № 129 від 20.12.2013 року на суму
30643,20 грн., № 130 від 23.12.2013 року на суму
30643,20 грн., № 131 від 24.12.2013 року на суму
30643,20 грн., № 133 від 27.12.2013 року на суму
30643.20 грн. (копії накладних містяться в
матеріалах справи).

Видаткова накладна № 134 від 30.12.2013 року,
на яку зсилається позивач в позовній
заяві, в матеріалах справи відсутня.

Позивач стверджує, що станом на 29.05.2014
року заборгованість відповідача перед
позивачем за договором № 2811/13 від 28.11.2013
року становить 105062.40 грн.

На дану суму позивачем нараховано 73543,68
грн. пені та 1209,60 грн. 3% річних.

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного
кодексу України обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент: вручення товару
покупцеві, якщо договором встановлений
обов'язок продавця доставити товар.

Як встановлено судом, позивач поставив
відповідачу обумовлений договором №
2811/13 від 28.11.2013 року товар. Як зазначено
у п. 3.1 договору виконавець зобов'язався
здійснити поставку усього обсягу
продукції, зазначеного у відповідній
специфікації поставки не пізніше 26
грудня 2013 року при умові своєчасного
отримання від замовника оплати
виготовленої продукції (п.п.2.2.1, 2.2.
договору). Авансова оплата товару в
розмірі 50 % здійснена відповідачем
03.12.2013 року, що відповідає умовам
визначеним у п. 2.2.1 договору.

У п. 2.2.2 договору сторони визначили, що
кінцеві розрахунки за поставлену
продукцію (партії продукції)
здійснюється замовником протягом 2
(двох) банківських днів після отримання
замовником продукції від виконавця.

Матералами справи підтверджено
поставку товару вартістю 184 953,6 грн.
згідно накладних, копії яких містяться
в матеріалах справи. Видаткова
накладна №134 від 30.12.2013 р. в матеріалах
справи відсутня.

Враховуючи розмір проведеної
відповідачем передоплати,
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 79 891,2 грн.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
передбачає, що, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Відповідно до частини першої статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п. 2.3 договору замовник
здійснює оплату за цим договором в
безготівковій формі платіжним
дорученням на поточний рахунок
виконавця.

В матеріалах справи відсутні докази
перерахунку коштів на розрахунковий
рахунок позивача, відповідно до п.п. 2.2
договору, що є порушенням умов
договору.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
зазначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання
недопустима. Частиною 1 ст. 612
Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. А ч. 1 ст. 547 визначає, що
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом згідно ч. 1 ст. 548
ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.4 договору сторони визначили,
що замовник несе матеріальну
відповідальність за несвоєчасну
оплату отриманої продукції (п.п. 2.2.2.
договору) у вигляді сплати неустойки за
кожен день прострочення у розмірі 0,5%
від простроченої суми.

Відтак, правові наслідки порушення
юридичними і фізичними особами своїх
грошових зобов'язань передбачені,
зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК
України.

З урахуванням приписів статті 549,
частини другої статті 625 ЦК України та
статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
правовими наслідками порушення
грошового зобов'язання, є обов'язок
сплатити не лише суму основного боргу,
а й неустойку (якщо її стягнення
передбачене договором або актами
законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

На переконання суду, передбачена п. 2.2.2.
договору неустойка за своєю правовою
природою є пенею.

Відповідно до ст. 3 вищезазначеного
Закону розмір пені, передбачений ст.. 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ від що діяла у період за який
сплачується пеня.

Із врахуванням викладеного, згідно
здійсненого судом перерахунку,
стягненню підлягає 4 603,05 грн. пені та
925,86 грн. - 3% річних.

В підтвердження отримання правової
допомоги позивачем представлено копію
договору № 31/03/2014 про надання правової
допомоги від 31 березня 2014 року,
платіжного доручення № 524 від 03.04.2014
року на суму 7500,00 грн. та свідоцтва про
право на заняття адвокатською
діяльністю НОМЕР_1 від 20.11.2008 року на
ім'я ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 6.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» від
21.02.2013 № 7 витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

У наведеній постанові зазначено, що
відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Також вказується, що за змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

Із урахуванням наведеного та поданих
позивачем доказів, суд вважає вимогу
позивача про відшкодування йому
витрат, понесених ним на адвокатські
послуги, обґрунтованою та такою, що
підлягає до часткового задоволення.

У п. 11 Листа Вищого господарського суду
України від 14.12.2007 р.01-8/973 "Про деякі
питання практики застосування у
вирішенні спорів окремих норм
процесуального права", зазначено, що у
визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
надавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

В даному випадку, суд виходить з того,
що дана справа за своїм характером не
відноситься до категорії складних і
участь адвоката у ній не може значним
чином вплинути на результат її
вирішення. Також судом враховано те, що
даний позов підлягає частковому
задоволенню.

Із врахуванням викладеного, суд
зменшує розмір витрат на послуги
адвоката до 4000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судовий збір покладається на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України пропорційно задоволеним
вимогам.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар" (81500,
Львівська область, м. Городок, вул.
Львівська, 274 А, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "ІМВО" (79005, м.Львів, вул.
Шота Руставелі, 30/8, ) 79
891,2 грн. основного боргу, 4 603,05 грн. пені,
925,86 грн. 3% річних, 4000,00 грн. витрат за
надання правової допомоги та 1708,4 грн.
судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 08.09.2014 р.

Суддя
Король М.Р.