ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року Справа № 910/9227/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді Кота О.В. Кочерової
Н.О.суддівСаранюка В.І. - доповідача у
справірозглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
"Альфа-Гарант"на рішення від та на
постанову відгосподарського суду
міста Києва 04.06.2014 Київського
апеляційного господарського суду
15.07.2014 у справі господарського суду№
910/9227/14 міста Києваза позовомТовариства
з додатковою відповідальністю
"Страхова компанія
"ФІНЕКС"доТовариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Альфа-Гарант"третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Футбольний клуб "Динамо "Київ"
провідшкодування матеріальної шкоди 3
678, 84 грн.за участю представників
сторін:

від позивача - Криворот Ю.В.

від відповідача - Білинова А.В.

від третьої особи

на стороні позивача - не з'явилися

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду міста
Києва від 04.06.2014, у справі
№ 910/9227/14 частково задоволено позовні
вимоги Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"ФІНЕКС" (Позивач), стягнуто з
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Альфа-Гарант" (Відповідач) на користь
Позивача 3 168,84 грн. страхового
відшкодування, судовий збір у сумі 1 573,78
грн. В частині стягнення 510 грн. -
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014 у даній
справі, рішення господарського суду
міста Києва від 04.06.2014 змінено. Позов
задоволено повністю. Стягнуто з ТДВ
"Страхова компанія "Альфа-Гарант" на
користь ТДВ "Страхова компанія "ФІНЕКС"
3 678,84 грн. страхового відшкодування та
судовий збір у розмірі 1 827 грн.

Не погоджуючись із вказаними судовими
актами, ТДВ "Страхова компанія
"Альфа-Гарант" звернулося з касаційною
скаргою, в якій просить Вищий
господарський суд України скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 04.06.2014, постанову Київського
апеляційного господарського суду від
15.07.2014 у справі № 910/9227/14 та прийняти
нове рішення, яким відмовити Позивачу в
задоволенні позовних вимог.

В касаційній скарзі заявник вказує на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, зокрема частини 17 статті 9 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, між 22.02.2013 між
Товариством з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"ФІНЕКС" (Страховик) та ОСОБА_6
(Страхувальник) укладено договір
№ 534-13.061.26, об'єктом
добровільного страхування є
транспортний засіб "Ніссан", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

22.05.2013 сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля марки
"Ніссан", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 та автомобіля "Мітцубісі",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2
під керуванням ОСОБА_7

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль "Ніссан", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, було
пошкоджено, що підтверджується
довідкою виданою Управління
Державтоінспекції ГУ МВС України в м.
Києві.

Згідно з постановою Печерського
районного суду міста Києва від 04.07.2013 у
справі № 757/13684/13-п,
дорожньо-транспортна пригода
відбулася внаслідок порушення водієм
ОСОБА_7 пункту 10.2 Правил дорожнього
руху, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Останнього визнано винним у скоєнні
правопорушення та притягнуто до
адміністративної відповідальності,
передбаченої статтею 124 КпАП України.

ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант"
застраховано цивільно-правову
відповідальність за шкоду, заподіяну
майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу
автомобіля "Мітцубісі", державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, будь-якою
особою, яка експлуатує його на законних
підставах, відповідно до полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/9986319.

За наслідками вказаної
дорожньо-транспортної пригоди ТДВ
"Страхова компанія "ФІНЕКС"
перераховано на користь
Страхувальника страхове відшкодування
в розмірі 44 430,40 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями № 243 від 26.06.2013,
№ 6059 від 19.07.2013 та видатковим касовим
ордером № 847 від 22.08.2013. Розмір
страхового відшкодування
підтверджується страховим актом №
7197/534-13.061.26 від 17.06.2013.

Оскільки ТДВ "Страхова компанія
"Альфа-Гарант" укладено поліс
страхування цивільно-правової
відповідальності № АВ/9986319, останнє
прийняло на себе обов'язок
відшкодовувати завдану шкоду,
заподіяну майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу
автомобіля "Мітцубісі", державний
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до звіту № 902 від 04.06.2013,
вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля
внаслідок ДТП, становить: 46 710,74 грн.

21.11.2013 ТДВ "Страхова компанія "ФІНЕКС"
направило ТДВ
"Страхова компанія "Альфа-Гарант"
регресну вимогу № 465 про відшкодування
шкоди завданої внаслідок ДТП в порядку
регресу на суму 44 430,40 грн.

27.02.2014 ТДВ "Страхова компанія
"Альфа-Гарант" перерахувало ТДВ
"Страхова компанія "ФІНЕКС" страхове
відшкодування в розмірі 40
751,56 грн., згідно з платіжним дорученням
№ 1106. Обґрунтовуючи зменшення суми
страхового відшкодування на 3 678,84 грн.,
Відповідач посилається на частину 17
статті 9 Закону України "Про
страхування" та пункт 12.5.1.3. договору
страхування.

Товариство з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"ФІНЕКС" звернулося до господарського
суду міста Києва з позовом про
стягнення з Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
"Альфа-Гарант" 3 678,84 грн.

Суд першої інстанції частково
задовольняючи позовні вимоги
посилається на розділ 1 договору
страхування, відповідно до якого
страхова сума становить 100% загальної
вартості автомобіля, тобто, має місце
страхування на повну вартість.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" визначено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Полісом № АВ/9986319 встановлено ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну в розмірі 50 000,00 грн., франшиза за
даним полісом складає 510 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що сума страхового відшкодування
підлягає зменшенню до 3 168,84 грн., з
розрахунку 3 678,84 грн. - частина не
виплаченого страхового відшкодування
та 510 грн. - сума франшизи.

Апеляційний господарський суд, не
погоджуючись з правовою позицією суду
першої інстанції в частині відмови у
стягненні з Відповідача 510 грн., вказав
на те, що Полісом № АВ/9986319 встановлено
ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн.,
франшиза за даним полісом становить
нуль гривень, тому сума страхового
відшкодування місцевим господарським
судом зменшена безпідставно. Стягненню
підлягає сума в розмірі не виплаченого
страхового відшкодування - 3 678,84 грн.

Судами попередніх інстанцій не
прийнято до уваги твердження
Відповідача щодо виплати страхового
відшкодування в частці - 91,72% вартості
відновлювального ремонту, оскільки ця
позиція суперечить частині 17 статті 9
Закону України "Про страхування", яка
встановлює право Позивача передбачити
умови здійснення виплати страхового
відшкодування. Згідно з розділом 1
договору страхування страхова сума
становить 100% загальної вартості
автомобіля, має місце страхування на
повну вартість.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з правовою
позицією суду апеляційної інстанції.

Статтею 5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Відповідно до статті 22 вказаного
Закону при настанні страхового випадку
страховик відповідно до лімітів
відповідальності відшкодовує оцінену
шкоду, яка була заподіяна в результаті
ДТП майну третьої особи.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу
України та статтею 27 Закону України
"Про страхування", до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Підпунктом 12.1 статті 12 Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" встановлено, що
розмір франшизи при відшкодуванні
шкоди, заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладенні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Статтею 9 Закону України "Про
страхування" встановлено, що франшиза -
це частина збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування.

Оскільки Полісом № АВ/9986319 встановлено
ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн., а
франшиза за даним полісом становить
нуль гривень, судом апеляційної
інстанції правомірно присуджено до
стягнення з Відповідача 3 678,84 грн., з
урахуванням 510 грн., які суд першої
інстанції помилково вважає франшизею.

Крім того, судами попередніх інстанцій
правомірно не застосовано пункт 12.5.1.3.
договору страхування, оскільки порядок
виплати Відповідачем страхового
відшкодування за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, встановлений
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", який передбачає
право Відповідача зменшити суму
страхового відшкодування виключно на
суму франшизи, вартість зносу та суму
ПДВ.

Виходячи із встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи,
з урахуванням того, що апеляційний
господарський суд у порядку статті 43
Господарського процесуального кодексу
України всебічно і повно дослідив
подані сторонами докази, усім доводам
надав обґрунтовану та належну правову
оцінку, проаналізував відносини сторін
та правильно застосував до спірних
правовідносин норми матеріального і
процесуального права, відсутні
підстави для зміни або скасування
рішень судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильного висновку
суду апеляційної інстанції, зводяться
передусім до переоцінки доказів у
справі, однак відповідно до
імперативних приписів частини 2 статті
1117 Господарського процесуального
кодексу України касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні та постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Згідно з частиною 1 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція перевіряє
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
на підставі встановлених фактичних
обставин справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю Страхова
компанія "Альфа-Гарант" залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014 у справі
№ 910/9227/14 залишити без змін.

Головуючий суддя
Кот О.В.

Судді
Кочерова Н.О.

Саранюк В.І.