ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Справа № 922/145/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого:Полякова
Б.М.суддів:Короткевича О.Є.(доповідач у
справі), Куровського С.В.розглянувши
матеріали касаційної скарги
Міського комунального
підприємства "Дніпропетровські міські
теплові мережі"на постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014 року та
рішенняГосподарського суду
Харківської області від 14.04.2014у
справі№ 922/145/14за позовом доМіського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" Публічного акціонерного
товариства "Інноваційно-промисловий
Банк" в особі ліквідаційної комісії ПАТ
"Інноваційно-промисловий
Банк"провизнання грошових вимог та
зобов'язання вчинити певні
діїПредставники сторін у судове
засідання не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 14.04.2014 року
(суддя - Светлічний Ю.В.), залишеним без
змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014 (судді: Білоусова Я.О. -
головуючий, Плахов О.В., Фоміна В.О.),
відмовлено у задоволенні позову про
визнання грошових вимог позивача у
сумі 7 902,07 грн. за період з 01.03.2012 по
01.09.2013 за договором № 07007 від 27.09.2007 та
зобов'язання ліквідаційної комісії ПАТ
"Інноваційно-промисловий Банк"
включити грошові вимоги позивача в
зазначеній сумі до ліквідаційного
балансу.

Не погоджуючись з прийнятими у
справі судовими актами, скаржник
Міське комунальне підприємство
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, якою просить
скасувати постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014 та прийняти нове рішення, яким
визнати грошові вимоги останнього.
Касаційна скарга мотивована тим, що
постанова апеляційного господарського
суду прийнята з порушенням та
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, п. 8 ст. 91 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", ст. 112
Цивільного кодексу України.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 29.07.2007 між
міським комунальним підприємством
"Дніпропетровські теплові мережі",
(енергопостачальною організацією) та
Дніпропетровською філією Публічного
акціонерного товариства
"Інноваційно-промисловий банк"
(споживачем) укладено договір № 070007 про
постачання теплової енергії, за
умовами якого енергопостачальна
організація взяла на себе зобов'язання
постачати споживачеві теплову енергію
в гарячій воді в потрібних йому
обсягах, а споживач зобов'язався
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 5.2. договору облік
споживання теплової енергії
здійснюється за показниками приладів
обліку, встановлених за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Калініна, 42, кв. 3.

Пунктом 11.2. договору встановлено, що
договір припиняє свою дію у випадках:
закінчення строку, на який він був
укладений, взаємної згоди сторін про
його припинення, прийняття рішення
господарським судом, ліквідації
сторін.

Згідно п.11.3. договору, припинення дії
договору не звільняє споживача від
обов'язку повної сплати спожитої
теплової енергії.

Судами на підставі наявних в
матеріалах справи доказів з'ясовано, що
26.03.2012 на адресу МКП "Дніпропетровські
теплові мережі" надійшов лист ДФ ПАТ
"Інпромбанк" № 123/16-04 від 16.03.2012 з
повідомленням про ліквідацію
юридичної особи - ПАТ "Інпромбанк", яким
ліквідатор повідомив, що всі поточні
платіжні вимоги з 02.03.2012 року включено
до кошторису ліквідатора і підлягають
гарантованій сплаті після
затвердження Національним банком
України. Також просив позивача
здійснювати у подальшому
обслуговування у виді послуг опалення,
зважаючи на гарантовану сплату
поточної заборгованості .

30.03.2012 позивач звернувся до ДФ ПАТ
"Інпромбанк" з претензію № 706 про
визнання грошових вимог за
зобов'язаннями Дніпропетровської
філії ПАТ "Інпромбанк" за договором №
070007 від 29.07.2007 в сумі 4 526,98 грн. за
спожиту теплову енергію за період з
01.12.11 по 01.03.2012. Листом від 28.03.2013 № 1788 ПАТ
"Інпромбанк" повідомило МКП
"Дніпропетровські теплові мережі" про
визнання грошових вимог в загальній
сумі 10 415,67 грн. (за спожиту теплову
енергію та теплопостачання у
приміщення, розташовані у м.
Дніпропетровську по пр. Калініна, 42 та
вул. Пушкіна, 22). Листом від 08.07.2013 № 260
позивача повідомлено про акцептування
вимог кредитора в сумі 10 415,67 грн.

Разом з тим, листом від 08.10.2013 № 798
позивач звернувся до ДФ ПАТ
"Інпромбанк" з претензію про визнання
грошових вимог за зобов'язаннями
Дніпропетровської філії ПАТ
"Інпромбанк" за договором № 070007 від
29.07.2007 в сумі 7902,07 грн. за постачання
теплової енергії за період з 01.03.2012 по
01.09.2013, з відповідними розрахунками за
березень 2012 року, квітень 2012 року,
жовтень 2012 року, січень 2013 року, лютий
2013 року, березень 2013 року, квітень 2013
року, копіями рахунків та актами
прийому-передачі виконаних робіт за
визначені місяці користування. На що
листом № 2569 від 26.11.2013 року ліквідатор
повідомив МКП "Дніпропетровські
теплові мережі" про відмову у визнанні
грошових вимог та зазначив, що 13.12.2012
відбувся повторний аукціон з продажу
активів ПАТ "Інноваційно-промисловий
банк", серед яких і нежитлове
приміщення загальною площею 43,0 кв. м,
розташоване за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Калініна, 42, кв.3.
Відповідно до протоколу № 2 від 13.12.2012
проведення повторного аукціону,
вищезазначене нерухоме майно, щодо
якого позивач надав відповідачу
послуги з постачання теплової енергії
за договором № 070007, було придбане на
аукціоні фізичною особою. Крім цього,
відповідач зазначив, що з 13.12.2012 він не
використовував зазначене приміщення
як його власник та не мав можливості
використовувати теплову енергію, яку
постачав позивач.

Також ліквідатор ПАТ "Інпромбанк"
зазначив, що ДФ ПАТ "Інпромбанк" була
закрита та вилучена з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців 06.07.2012, тому
договір № 070007 від 29.07.2007 припинив свою
дію на підставі п. 11.2. договору.

Судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій обґрунтовані
тим, що у процесі ліквідаційної
процедури повноваження щодо визнання
та включення грошових вимог до
ліквідаційного входить до повноважень
ліквідатора, тому у суду відсутні
повноваження щодо визнання грошових
вимог у сумі 7 902,07 грн. та зобов'язання
ліквідаційної комісії ПАТ "Інпромбанк"
включити грошові вимоги позивача в
сумі 7 902,07 грн. за період з 01.03.12 по 01.09.13
на підставі договору № 070007 від 27.09.2007 до
ліквідаційного балансу.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується із
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Судами місцевого та апеляційного
господарських судів на підставі
поданих документів встановлено, що
позивач виконав свої зобов'язання за
договором, факт споживання
відповідачем теплової енергії
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується відповідачем. Однак,
відповідач не розрахувався за спожиту
теплову енергію за період з 01.03.2012 по
01.04.2013 на підставі договору постачання
теплової енергії № 070007 від 27.09.2007, про
що на його адресу позивачем було
направлено відповідну претензію.

Згідно ч. 1 ст. 59 Господарського
кодексу України припинення суб'єкта
господарювання здійснюється шляхом
його реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації -
за рішенням власника (власників) чи
уповноважених ним органів, за рішенням
інших осіб - засновників суб'єкта
господарювання чи їх правонаступників,
а у випадках, передбачених законами, -
за рішенням суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 110 Цивільного
кодексу України визначено, що юридична
особа ліквідується: за рішенням її
учасників або органу юридичної особи,
уповноваженого на це установчими
документами, в тому числі у зв'язку із
закінченням строку, на який було
створено юридичну особу, досягненням
мети, для якої її створено, а також в
інших випадках, передбачених
установчими документами.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 60 Господарського
кодексу України орган (особа), який
прийняв рішення про ліквідацію
суб'єкта господарювання, встановлює
порядок та визначає строки проведення
ліквідації, а також строк для заяви
претензій кредиторами, що не може бути
меншим, ніж два місяці з дня оголошення
про ліквідацію. Ліквідаційна комісія
або інший орган, який проводить
ліквідацію суб'єкта господарювання,
вміщує в друкованих органах відповідно
до закону повідомлення про його
ліквідацію та про порядок і строки
заяви кредиторами претензій, а явних
(відомих) кредиторів повідомляє
персонально у письмовій формі у
встановлені цим Кодексом чи
спеціальним законом строки.

Частиною 3 розділу Х Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" від 23.01.2012 року № 4452-V
встановлено, що ініційована до
набрання чинності цим Законом
процедура ліквідації банку
здійснюється відповідно до
законодавства, що діяло до набрання
чинності цим Законом.

Із встановлених судами обставин справи
вбачається, що відкликання ліцензії у
ПАТ "Інноваційно-промисловий банк" та
ініціювання процедури ліквідації
банку відбувалося за Постановою
Правління Національного банку України
від 29.02.2012 № 72, тоді, як набрання
чинності Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
відбулося 04.11.2012, і таким чином,
ліквідаційна процедура відповідача
здійснюється за законодавством, що
діяло до набрання чинності
вищезазначеним Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України
"Про банки та банківську діяльність" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) банк може бути
ліквідований: з ініціативи власників
банку; з ініціативи Національного
банку України (у тому числі за заявою
кредиторів).

Частиною 3 ст. 87 цього Закону
передбачено, що ліквідація банку з
ініціативи Національного банку
України здійснюється відповідно до
цього Закону та нормативно-правових
актів Національного банку України.

В зв'язку з викладеним, суди попередніх
інстанцій правомірно визначили, що
Закон України "Про банки та банківську
діяльність" (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) в даному випадку є
спеціальним та регулює процедуру
ліквідації банку з ініціативи
Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 89 Закону України "Про
банки та банківську діяльність" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) ліквідатором
здійснюється опублікування відомостей
про відкриття ліквідаційної процедури
у газеті "Урядовий кур'єр" чи "Голос
України" за рахунок банку у строки,
передбачені законами України, з дня
прийняття Національним банком України
рішення про відкликання ліцензії або
власником банку рішення про ліквідацію
банку.

Судами встановлено, що з метою
виявлення кредиторів 06.03.2012 в газеті
"Урядовий кур'єр" № 43 опубліковано
оголошення про ліквідацію ПАТ
"Інпромбанк".

26.03.2012 на адресу МКП "Дніпропетровські
теплові мережі" надійшов лист ДФ ПАТ
"Інпромбанк" № 123/16-04 від 16.03.2012р. з
повідомленням про ліквідацію
юридичної особи - ПАТ "Інпромбанк".

Відповідно до ч. 3 ст. 89 Закону України
"Про банки та банківську діяльність" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) протягом одного
місяця з дня опублікування оголошення
про відкриття ліквідаційної процедури
кредитори мають право заявити
ліквідатору про свої вимоги до банку.

Згідно з ч. 1 ст. 93 цього Закону,
ліквідатор припиняє приймання вимог
кредиторів після закінчення одного
місяця з дня опублікування оголошення
про початок ліквідаційної процедури.

Як вже зазначалось, листом від 28.03.2013 №
1788 ПАТ "Інпромбанк" ліквідатор визнав
конкурсні грошові вимоги МКП
"Дніпропетровські теплові мережі" 10 415,67
грн. (за спожиту теплову енергію та
теплопостачання у приміщення,
розташовані у м. Дніпропетровську, пр.
Калініна, 42 та вул. Пушкіна, 22), які
виникли на початок запровадження
процедури ліквідації, та акцептував їх
листом від 08.07.2013 № 260.

Однак, як встановлено судами, у
визнанні грошових вимог за
зобов'язаннями Дніпропетровської
філії ПАТ "Інпромбанк" за договором №
070007 від 27.09.2007р. в сумі 7 902,07 грн. за
постачання теплової енергії за період
з 01.03.2012 по 01.09.2013, ліквідатором позивачу
було відмовлено з підстав відчуження
13.12.2012 року нежитлових приміщень за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Калініна, 42, кв. 3, та вилучення ДФ ПАТ
"Інпромбанк" з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців 06.07.2012, внаслідок чого
дія договору № 070007 від 29.07.2007р. на
підставі п. 11.2. договору припинилась.

Відповідно до п. 3.2.5. договору
постачання теплової енергії № 070007 від
27.09.2007р., споживач зобов'язаний письмово
сповіщати енергопостачальну
організацію про зміну власного
найменування, організаційно-правової
форми, місцезнаходження, банківських
реквізитів тощо, а також про зміну
користувачів приміщень та теплових
мереж споживача не пізніше 5 днів з
моменту настання зазначених подій.

Однак, в порушення умов договору, на
адресу МКП "Дніпропетровські теплові
мережі" від ПАТ "Інпромбанк" не
надходило повідомлення про продаж
вищезазначеного приміщення. Крім того,
як встановлено судами, відповідач не
звертався до позивача з пропозиціями
про припинення договірних відносин за
договором про теплопостачання.

Натомість, новим власником приміщення
за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Калініна, 42 на адресу МКП
"Дніпропетровські теплові мережі"
надані правовстановлюючі документи
лише 06.04.2013 (договір купівлі-продажу
від06.04.2013 та витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
06.04.2013р. про реєстрацію права власності
зазначеного нежитлового приміщення).

Таким чином, суд касаційної інстанції
вважає обґрунтованим твердження судів
попередніх інстанцій, що ліквідатором
неправомірно відмовлено у визнанні
зазначеної суми грошових вимог з
підстав відчуження 13.12.2012 року
нежитлових приміщень.

Разом з тим, в силу закону судами
аргументовано визнано неправомірним
посилання ліквідатора на припиненням
дії договору № 070007 від 29.07.2007р. на
підставі п. 11.2. договору в зв'язку з
виключенням філії ДФ ПАТ "Інпромбанк" з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
06.07.2012р.

Відповідно до частини 3 статті 95
Цивільного кодексу України, філії та
представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила, і діють
на підставі затвердженого нею
положення.

Відтак зобов'язання філії фактично є
зобов'язаннями юридичної особи, яка
наділена цивільною правоздатністю і
дієздатністю, відповідно до положень
статті 80 Цивільного кодексу України, та
не припиняються в зв'язку з ліквідацією
філії.

За таких умов, колегія суддів
касаційної інстанції підтримує
висновок судів щодо наявності грошових
зобов'язань у відповідача перед
позивачем у розмірі 7 902,07 грн. за
період з 01.03.2012 року по 01.09.2013 року.

Однак, в обґрунтування відмови у
задоволенні цієї частини позовних
вимог суди попередніх інстанцій
правомірно зазначили, що у процесі
ліквідаційної процедури повноваження
щодо визнання та включення грошових
вимог входить до повноважень
ліквідатора, а не суду, посилаючись на
п. 7.4 глави 7 розділу VI Положення про
застосування заходів впливу за
порушення банківського законодавства,
згідно якого ліквідатор має право
подавати клопотання Національному
банку щодо внесення змін до переліку
(реєстру) вимог кредиторів у порядку,
встановленому цим Положенням, та пункт
9.4 Положення про застосування заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, яким передбачено, що
ліквідатор вносить пропозиції щодо
затвердження Національним банком змін
до реєстру вимог не частіше, ніж раз на
квартал на підставі рішення суду про
визнання особи кредитором банку та
зобов'язання ліквідатора включити
вимоги такої особи до реєстру вимог
кредиторів, яке набрало законної сили.

Зазначене Положення про застосування
заходів впливу за порушення
банківського законодавства,
затверджене постановою Правління
Національного банку України N 369 від
28.08.2001 року, в наведеній судом редакції,
набуло чинності 14.09.2012 року, втратило
чинність 01.10.2012 року, на підставі
Постанови Правління Національного
банку України від 17.08.2012 № 346 Про
затвердження Положення про
застосування Національним банком
України заходів впливу за порушення
банківського законодавства, пунктом 3,
якої зазначено, що процедура
ліквідації банку, розпочата до
набрання чинності Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", завершується згідно з порядком,
установленим законодавством, що діяло
до набрання чинності цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 16
Цивільного кодексу України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Частиною 2 цієї статті визначені
способи захисту цивільних прав та
інтересів, а саме: визнання права,
визнання правочину недійсним,
припинення дії яка порушує право,
відновлення становища яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов'язку в натурі, зміна
правовідношення, припинення
правовідношення, відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди, відшкодування
моральної шкоди, визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності
державної влади, органу влади
автономної республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Частиною 1 статті 13 Цивільного
кодексу України регламентовано, що
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8 статті 91 Закону
України "Про банки та банківську
діяльність" вимоги за зобов'язаннями
банку, що виникли під час проведення
ліквідації, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

З урахуванням наведених обставин, в
межах даної справи, позивач
зобов'язаний не лише довести наявність
заборгованості відповідача перед ним,
а й вірно визначити встановлений
законом спосіб захисту порушеного
права.

Зважаючи на викладене колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновками місцевого та апеляційного
господарських судів щодо відмови в
задоволенні позову в цій частині, з
огляду на те, що законом встановлений
інший спосіб захисту права, а обраний
позивачем не відповідає встановленим
законом або договором способам захисту
прав, з урахуванням чого в позові в цій
частині правомірно відмовлено судами.

Крім того, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає
висновок судів попередніх інстанцій
щодо відмови у задоволенні вимоги
позивача про зобов'язання
ліквідаційної комісії Публічного
акціонерного товариства
"Інноваційно-промисловий банк"
включити грошові вимоги позивача у
сумі 7 902,07 грн. до ліквідаційного
балансу, правомірним та законодавчо
аргументованим, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" ініційована до набрання
чинності цим Законом процедура
ліквідації банку здійснюється
відповідно до законодавства, що діяло
до набрання чинності цим Законом.

Стаття 91 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" передбачає, що з
дня прийняття рішення про відкликання
ліцензії та призначення ліквідатора,
банківська діяльність банку є
завершеною. Вимоги за зобов'язаннями
банку, що виникли під час проведення
ліквідації, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

Відповідно до п. 12.1 глави 12 розділу VI
Положення про застосування
Національним банком України заходів
впливу за порушення банківського
законодавства ліквідатор подає до
Національного банку України
ліквідаційний баланс на звітну дату
(звітна дата - дата, яка настає за 20
робочих днів до закінчення строку
ліквідації банку, встановленого
постановою Правління Національного
банку) і остаточний звіт ліквідатора, у
зв'язку із завершенням розрахунків з
кредиторами та/або закінченням строку
ліквідації банку.

Стаття 88 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" передбачає, що
процедура ліквідації банку повинна
бути завершена не пізніше трьох років з
дня відкликання банківської ліцензії.

При цьому, Національний банк України
має право продовжувати процедуру
ліквідації банків на термін до одного
року, а системоутворюючих банків - на
термін до двох років.

Враховуючи, що відповідно до Постанови
Правління Національного банку України
від 29.02.2012 № 72, банківська ліцензія у
відповідача була відкликана з 02.03.2012р.,
строк ліквідаційної процедури, без
урахування можливої пролонгації,
повинен завершитися 01.03.2015р. Тобто,
складання та подання ліквідаційного
балансу до Національного банку України
повинно бути здійснено ліквідатором
ПАТ "Інпромбанк" лише у лютому 2015 року.

Внаслідок цього, включення грошових
вимог позивача до ліквідаційного
балансу наразі є неможливим, у зв'язку з
відсутністю на цей час самого
ліквідаційного балансу.

В статті 93 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) законодавець визначив
порядок здійснення ліквідатором
заходів щодо підготовки задоволення
вимог кредиторів, який передбачав
складення акцептованих ним вимог для
затвердження Національним банком
України. Тільки після затвердження
Національним банком цього переліку він
набуває статусу реєстру кредиторських
вимог до банку і у ліквідатора
з'являється можливість задовольняти
вимоги кредиторів у порядку,
встановленому статтею 96 цього Закону,
тобто лише у визначеній законодавцем
певній черговості.

Враховуючи викладене, колегія суддів
касаційної інстанції вважає
правомірним висновок судів попередніх
інстанцій про відсутність правових
підстав для задоволення заявлених
позовних вимог позивача щодо
зобов'язання ліквідаційної комісії ПАТ
"Інпромбанк" включити грошові вимоги
позивача в сумі 7902,07 грн. до
ліквідаційного балансу.

Відтак, доводи касаційної скарги не
спростовують висновків попередніх
судових інстанцій.

У зв'язку з цим, постанова Харківського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014 року та рішення Господарського
суду Харківської області від 14.04.2014
року підлягають залишенню без змін, як
такі, що відповідають нормам чинного
законодавства.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014 року та рішення Господарського
суду Харківської області від 14.04.2014
року у справі № 922/145/14 залишити без
змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
О.Є. Короткевич

С.В. Куровський