м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1732/14 08.09.14
За позовомІноземного підприємства
«ГФК Юкрейн»доТовариства з обмеженою
відповідальністю «Індустріальний
Телевізійний Комітет»простягнення 3 319
297,04 грн.Головуючий суддя Босий В.П.
Судді Бойко Р.В.
Представники сторін:
від позивача:не з'явивсявід
відповідача:Громовий О.В., Левченко О.В.,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Іноземне підприємство «ГФК Юкрейн»
(надалі - «Підприємство») звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Індустріальний
Телевізійний Комітет» (надалі -
«Товариство») про стягнення 3 319 297,04 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем в порушення умов договору
про надання послуг по дослідженню «ТВ
панелі» на 2012-2014 роки №0412 від 23.12.2011 р.
не було перераховано передоплату за
послуги у січні 2014 року, у зв'язку з чим
утворилася заборгованість у розмірі 3
308 691,10 грн. Крім того, позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача пені у розмірі 10 605,94 грн. за
прострочення виконання грошового
Заперечуючи проти позовних вимог
відповідач вказує на те, що позивачем
фактично не було надано послуг на
виконання умов договору №0412 від 23.12.2011
р. у січні 2014 року, а відтак відсутні
підстави для стягнення вартості таких
послуг. Також відповідач зазначає, що
сторонами не було погоджено належним
чином вартість послуг, що мали
надаватися позивачем у січні 2014 року, а
також вцілому у 2014 році.
Розгляд справи неодноразово
відкладався у зв'язку з поданням
сторонами клопотань, необхідністю
витребування додаткових доказів, а
також зміною складу суду із незалежних
від суду причин.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 08.09.2014 р. справу
№910/1732/14 передано для розгляду колегії
суддів у складі: суддя Босий В.П.
(головуючий), судді Бойко Р.В., Івченко
А.М. у зв'язку з перебуванням судді
Пукшин Л.Г. у відпустці та поверненням
судді Босого В.П. з відпустки.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 р. справу прийнято до
провадження колегією суддів.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, до канцелярії
суду 08.09.2014 р. подав клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із перебуванням двох представників у
Судом в задоволенні клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи відмовлено з огляду на те, що
відповідач не позбавлений можливості
на підставі ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України та ст.
244 Цивільного кодексу України
уповноважити будь-яку особу для
представництва власних інтересів.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Представники відповідача в судове
засідання з'явилися, надали пояснення
по суті спору, проти задоволення
позовних вимог заперечували з огляду
на викладені у відзиві на позовну заяву
обставини. Крім того, представники
відповідача вказували, що постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014 р. у
р. визнано розірваним з 31.12.2013 р., тобто
до моменту виникнення заборгованості,
яка є предметом стягнення у даній
справі.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України та здійснювалася фіксація
судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2011 р. між Товариством (замовник) та
Підприємством (виконавець) було
укладено договір про надання послуг по
дослідженню «ТВ панелі» на 2012-2014 роки
№0412 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
надати послуги з проведення
дослідження ТВ панелі (24 години на добу,
7 днів на тиждень, протягом усього
терміну дії цього договору), яка
включає в себе також надання замовнику
на регулярній основі даних ТВ панелі та
необроблених даних за період з 01 січня
2012 року по 31 грудня 2014 року та прав на їх
використання, які визначені договором.

За змістом п. 8.1 Договору оплата за
даним договором здійснюється
відповідно до додатку №1 договору.
Вартість послуг та загальна сума
договору змінюється відповідно до
умов, визначених у додатку №1 договору.

Згідно з п. 8.2 Договору сторони дійшли
згоди, що оплата за даним договором
здійснюється наступним чином: перший
платіж - до 25.01.2012 р. на підставі рахунку
виставленого виконавцем (п. 8.2.1);
наступні платежі - щомісячно на умовах
передоплати на підставі рахунків, які
надаються замовнику на початку
поточного місяця (не пізніше 5-го числа
місяця) та мають бути оплачені до 25
числа цього місяця.

Додатком №1 було погоджено загальну
вартість Договору, яка змінювалася у
зв'язку з укладенням сторонами
додаткових угод №2 від 03.10.2012 р. та №3
від 03.01.2013 р.

Рахунком №С026839 від 03.01.2014 р.
Підприємство повідомило Товариство
про необхідність внесення передоплати
послуг за січень 2014 на підставі
Договору у розмірі 3 308 691,10 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з
неправомірно, на думку позивача,
відмовою відповідача внести суму
попередньої оплати за послуги, які
будуть надаватися у січні 2014 року.

Договір є договором надання послуг, а
тому права та обов'язки сторін
визначаються в тому числі положеннями
глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

За змістом п. 8.2.1 Договору замовник
зобов'язувався здійснювати оплати
послуг щомісячно на умовах передоплати
на підставі рахунків, які надаються
замовнику на початку поточного місяця
(не пізніше 5-го числа місяця) та мають
бути оплачені до 25 числа цього місяця.

16.01.2014 р. позивачем було направлено на
адресу відповідача рахунок №С026839 від
03.01.2014 р. про необхідність внесення
передоплати послуг за січень 2014 на
підставі Договору у розмірі 3 308 691,10 грн.

В той же час, із матеріалів справи
вбачається, що рішенням господарського
суду міста Києва від 20.05.2014 р. у справі
№910/22007/13 позов Товариства до
Підприємства задоволено частково,
розірвано укладений 23.12.2011 р. між
Товариством та Підприємством договір
про надання послуг по дослідженню «ТВ
панелі» на 2012-2014 роки № 0412.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014 р. у
справі №910/22007/13 рішення господарського
суду міста Києва від 20.05.2013 р. скасовано,
провадження у справі припинено.

Вказаною постановою встановлено, що
Товариство, користуючись правом
односторонньої відмови від договору
про надання послуг, закріпленим ст. 907
Цивільного кодексу України, звернулося
до Підприємства із відповідним листом
№ 230913 про розірвання укладеного між
ними Договору починаючи з 31.12.2013 р., та
просило передати дані та архіви даних з
2003 року.

Таким чином, під час перегляду рішення
господарського суду міста Києва від
20.05.2014 р. у справі №910/22007/13 в
апеляційному порядку було встановлено
факт припинення дії Договору з 31.12.2013 р.
шляхом розірвання його внаслідок
односторонньої відмови Товариства.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спорі сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).

Отже, постанова Київського
апеляційного господарського суду від
15.07.2014 р. у справі №910/22007/13 має
преюдиціальне значення, а встановлені
нею факти повторного доведення не
потребують.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного
кодексу України у разі розірвання
договору зобов'язання сторін
припиняються. У разі зміни або
розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни. Якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що з моменту припинення дії
Договору (31.12.2013 р.), всі зобов'язання
сторін припинилися.

Згідно з п. 9.1 Договору він набуває
чинності з 01.01.2012 р. при умові
попереднього, належним чином
оформленого припинення дії, раніше
укладеного виконавцем договору №6808
від 31.12.2007 р. про виконання робіт по
дослідженню «ТВ панель» на 2008-2012 роки,
та відповідного припинення прав та
обов'язків сторін, визначених
зазначеним договором, та припиняється
31.12.2014 р. з можливістю продовження його
дії за взаємною згодою сторін.
Припинення строку дії даного договору
не звільняє сторони від завершення
виконання взаємних зобов'язань за
даним договором.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» відповідно до
частин другої і третьої статті 653 ЦК
України в разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються з
моменту досягнення домовленості про
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором. Зі змісту цих
норм випливає, що домовленість сторін
про розірвання договору не виключає
проведення між сторонами розрахунків
за зобов'язаннями, що виникли до
розірвання договору, в тому числі
застосування заходів майнової
відповідальності за невиконання
(неналежне виконання) грошових
зобов'язань.

В той же час, зобов'язання зі сплати
вартості послуг за січень 2014 року у
відповідача на підставі п. 8.2.2 Договору
виникло з моменту направлення
Підприємством рахунку №С026839 від 03.01.2014
р., та мало бути виконане до 25.01.2014 р.,
тобто вже після розірвання такого
Договору (тобто, після 31.12.2013 р.).

За таких обставин суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з Товариства на користь
Підприємства передоплати у розмірі 3 308
691,10 грн. за послуги, які мали надаватися
в січні 2014 року.

Крім того, оскільки вимога позивача про
стягнення пені у розмірі 10 605,94 грн. є
похідною від вимоги про стягнення суми
заборгованості, то відмова в позові про
стягнення з Товариства суми
попередньої оплати виключає
можливість задоволення позову в
частині вимоги про стягнення пені.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог Іноземного
підприємства «ГФК Юкрейн» необхідно
відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Іноземного підприємства «ГФК Юкрейн»
відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.09.2014 р.

Головуючий суддя
В.П. Босий

Судді
Р.В. Бойко

А.М. Івченко