Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

16 вересня 2014 року
справа № 927/1353/14

позивач: товариство з обмеженою
відповідальністю "Чернігівська м"ясна
компанія"

вул. 8 Березня, 42, с. Городище, Бахмацький
район, Чернігівська область, 16520

відповідач: фізична
особа-підприємець ОСОБА_1

АДРЕСА_1, 16500

предмет спору: про стягнення 8064,88 грн.

Суддя Л.М.Лавриненко

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - товариством з обмеженою
відповідальністю "Чернігівська м"ясна
компанія" подано позов про стягнення з
відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 8000,00 грн.
основного боргу; 32,88 грн. 3% річних та 32,00
грн. інфляційних витрат. В
обгрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що ним було
перераховано відповідачу 42000 грн., а
відповідач поставив товар на підставі
накладної № 58 від 26.11.2012 року на суму 32060
грн. та повернув кошти в сумі 1940 грн., як
безпідстано отримані.

Позивач факсимільним зв"язком у листі
№ 60 від 03.09.2014 року повідомив про те, що
витребуваний на вимогу суду рахунок №58
від 26.11.2012 року не може бути наданий
через його відсутність (не зберігся).

Позивач був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №00010163 від 27.08.2014 року та
№ 00010180 від 04.09.2014р., але повноважного
представника в судові засідання 04.09.2014
року та 16.09.2014р. не направив, документів,
витребуваних ухвалами суду від 27.08.2014
року та від 04.09.2014р. суду не надав.

Ухвали суду від 27.08.2014 року про
порушення провадження у справі та від
04.09.2014 року про відкладення розгляду
справи, направлені на адресу
відповідача, вказану позивачем у
позовній заяві - АДРЕСА_1, 16500,
повернулись до суду з відміткою "за
закінченням терміну зберігання".

Згідно наданого позивачем витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців,
станом на 15.08.2014 року, місце проживання
фізичної особи ОСОБА_1 - АДРЕСА_1, 16500.

Відповідно до ст. 64 ГПК України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається особам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала про відкриття провадження у
справі надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. зазначено, що в разі якщо
ухвалу про порушення провадження по
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається що адресат повідомлений про
час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що процесуальні документи
господарського суду Чернігівської
області були направлені відповідачу по
справі за вказаною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб
адресою, суд приходить висновку про
належне повідомлення відповідача про
час і місце розгляду справи та про
розгляд справи за наявними матеріалами
та без участі представників
відповідача.

Судове засідання проводилось без
фіксації технічними засобами.

Заяв та клопотань від сторін на час
слухання справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 04.09.2014 року сторони
були повідомлені, що нез'явлення в
судове засідання повноважного
представника відповідача не є
перешкодою для розгляду спору по суті.

В судовому засіданні 16.09.2014 року суд
перейшов до розгляду справи по суті.

Рішення приймається за наявними у
справі документами на підставі ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, дослідивши докази, які
мають юридичне значення для вирішення
спору і наявні в матеріалах справи,
господарський суд встановив:

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає
між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав,
передбачених цим Кодексом, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управлена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу
України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

У відповідності до ч.1 ст.181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного та скріпленого
печатками. Допускається укладення
господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладання даного виду договорів.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
передбачено, що продавець згідно
договору купівлі-продажу передає або
зобов'язується передати у власність
покупцеві товар, а покупець прийняти
його та оплатити.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме наданої позивачем банківської
виписки (а.с.8) позивачем, згідно
платіжного доручення №2424 від 27.11.2012
року, було перераховано на рахунок
відповідача - ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1)
42000,00 грн., призначення платежу: за
кукурудзу згідно рах.58 від 26.11.2012р.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(відповідач по справі) згідно накладної
№ 58 від 26.11.2012 року передав товариству з
обмеженою відповідальністю
"Чернігівська м"ясна компанія"
(позивачу по справі) кукурудзу у
кількості 18,32 т на суму 32060,00 грн.

В накладній № 58 від 26.11.2012 року
зазначено, що товар було передано через
ОСОБА_2 за довіреністю №407 від 09.11.2012
року.

Таким чином, суд доходить висновку, що
між сторонами було укладено договір
купівлі - продажу, шляхом вчинення
конклюдентних дій, а саме виставлення
відповідачем рахунку на оплату за
товар, здійснення позивачем
попередньої оплати та часткова
передача товару.

У відповідності до ч. 1ст.662 Цивільного
кодексу України, продавець
зобов»язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі - продажу.

Згідно ч. 2 ст.693 Цивільного кодексу
України, якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати товару, не
передав товар у встановлений строк,
покупець має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Платіжним дорученням №55 від 17.01.2014 року
відповідач повернув позивачу кошти в
розмірі 1940,00 грн. з призначенням
платежу «помилково перераховані
кошти».

26.06.2014 року та 30.07.2014 року позивач
рекомендованими листами №25 та №26
направив на адресу відповідача вимоги
з проханням негайно повернути залишок
перерахованих коштів у сумі 8000,00 грн.,
що підтверджується копіями фіскальних
чеків від 26.06.2014 року та від 31.07.2014 року,
доданих позивачем до матеріалів
справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона має
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як слідує із матеріалів справи,
відповідач вимоги позивача не виконав,
і заборгованість в сумі 8000,00 грн. не
повернув.

Доказів сплати заборгованості в
розмірі 8000,00 грн. на час розгляду справи
відповідач суду також не надав.

Приймаючи до уваги, що позивачем було
здійснено попередню оплату за поставку
кукурудзи, але відповідачем в свою
чергу поставлено товар на меншу суму,
ніж перераховано позивачем, тому
відповідно до ч.2 ст. 693 Цивільного
кодексу України, у покупця (позивача)
виникає право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати від продавця
(відповідача), який одержав суму
попередньої оплати товару і не
поставив його.

За таких обставин, вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 8000,00 грн. є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Вимоги позивача щодо стягнення 32,00 грн.
інфляційних втрат за липень 2014 року та
3% річних в розмірі 32,88 грн. за період з
04.07.2014 року по 22.08.2014 року, є
безпідставними і задоволенню не
підлягають з наступних підстав:

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Стягнення з постачальника суми
попередньої оплати, перерахованої на
поставку товару, не вважається
грошовим зобов»язанням у розумінні
статті 625 Цивільного кодексу України,
за такі дії відповідач несе
відповідальність передбачену ч.3 ст. 693
Цивільного кодексу України, коли на
суму попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до ст. 536
Цивільного кодексу України від дня,
коли товар мав бути переданий, до дня
фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому суми попередньої
оплати. Договором може бути
встановлений обов»язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
15.10.2013 року по справі №5011-42/13539-2012.

Враховуючи, що відповідач в порушення
ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України взяті на себе зобов'язання не
виконав, перераховані позивачем кошти
не повернув і вимоги позивача не
оспорив, суд, з урахуванням
вищезазначеного, доходить висновку, що
позовні вимоги позивача є обґрунтовані
і підлягають задоволенню в частині
стягнення 8000,00 грн. боргу. В решті
позову відмовити.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача, то
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України та ст.4
Закону України „Про судовий збір" від
08.07.2011 року № 3674-VI, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача судовий збір в
розмірі 1812,30 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 530, 625, 626,
655, 638, 692, 693 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 173, 174, 175, 179, 181, 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст.4 Закону України „Про
судовий збір", господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 16500 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1, відомості про банківські
реквізити відсутні) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Чернігівська м"ясна
компанія", вул. 8 Березня, 42, с. Городище,
Бахмацький район, Чернігівська
область, 16520 (р/р 3 в Райффайзен
банк «Аваль» м. Київ, МФО 380805, ) 8000,00 грн. боргу та 1812,30 грн.
судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Суддя
Л.М.Лавриненко