РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.
Справа № 918/376/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Тимошенко О.М.

судді
Огороднік К.М. ,

судді
Коломис В.В.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача ФОП
ОСОБА_1 на рішення господарського суду
Рівненської області від 04.06.14 р. у
справі № 918/376/14

за позовом Спільного
українсько-естонського підприємства у
формі товариства з обмеженою
відповідальністю "Оптіма - Фарм, ЛТД"

до Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1

про стягнення в сумі 38 891 грн. 92 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 04.06.2014 року у
справі № 918/376/14 (суддя Войтюк В.Р.) позов
задоволено частково. Присуджено
стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на користь Спільного
українсько-естонського підприємства у
формі товариства з обмеженою
відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" 29510
грн. 73 коп. заборгованості, 5902 грн. 15 коп.
процентів за користування чужими
грошовими коштами, 1663 грн. 56 коп.
судового збору. В частині стягнення 2 899
грн. 21 коп. заборгованості та 579 грн. 83
коп. процентів за користування чужими
грошовими коштами - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить останнє
скасувати з підстав порушення норм
процесуального права та неповного
з'ясуванням обставин справи. В
обґрунтування скарги зазначає, що
позивач не дотримався вимоги п.10.8
Договору поставки № 58054 від 01.11.13 та
звернувся до суду з позовом 27.03.14 року,
до моменту отримання права на
звернення. Тому, на думку відповідача,
позовні вимоги заявлено передчасно за
відсутності правової вимоги на їх
пред'явлення.

Представник апелянта в судове
засідання не з'явився, про час і місце
розгляду апеляційної скарги був
повідомлений належним чином і неявка
сторін не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги по суті. Крім того,
ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду у даній справі від
27.06.2014р. - явка представників сторін не
визнавалась обов'язковою.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
проти доводів апелянта заперечує.
Зазначає, що господарським судом
Рівненської області винесено рішення,
яке відповідає нормам матеріального та
процесуального права, вжито належних
заходів та досліджено усі матеріали та
обставини даної справи. З урахуванням
викладеного просить відмовити в
задоволенні скарги, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу та відзив на неї,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
господарського суду Рівненської
області від 04.06.2014 року у справі № 918/376/14
залишити без змін виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
01.11.2013 року спільне
українсько-естонське підприємство у
формі товариства з обмеженою
відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"
(постачальник) та фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (покупець)
уклали договір поставки № 58054 за
умовами якого постачальник
зобов`язується поставити і передати у
власність покупцеві, а покупець
прийняти та оплатити певний товар,
асортимент, кількість та ціна якого,
визначені в видаткових накладних, які є
його невід'ємною частиною (а.с.10-12).

Згідно п.п.1.2., 1.2.1. предметом поставки є
лікарські засоби та вироби медичного
призначення.

Пунктом 2.2. договору визначено, що
загальна кількість та асортимент
товару, що поставляється за договором,
складається з кількості та асортименту
товару, погоджених сторонами та
вказаних в підписаних видаткових
накладних на передачу товару.

У п.7.2. договору зазначено, що при
отриманні товару уповноважена особа
покупця повинна надати довіреність на
право отримання товарно-матеріальних
цінностей від імені покупця, яка
оформлена відповідно до чинного
законодавства України та вимог
постачальника, які не суперечать
законодавству України.

За умовами п.12.10. договору він вступає в
силу з дати його підписання сторонами
та діє на протязі двох календарних
років, а в частині розрахунків - до
повного виконання сторонами взятих на
себе зобов`язань згідно з умовами
даного договору.

Договір підписано уповноваженим
представником позивача та
відповідачем і скріплено відбитками
печаток сторін.

На виконання умов договору позивач
згідно видаткових накладних № 14001754 від
04 січня 2014 року, № 14001755 від 04 січня 2014
року, № 14001756 від 04 січня 2014 року, № 14002665
від 08 січня 2014 року, № 14002666 від 08 січня
2014 року, № 14002667 від 08 січня 2014 року, №
14002712 від 08 січня 2014 року, № 14002713 від 08
січня 2014 року, № 14002714 від 08 січня 2014
року, № 14002734 від 08 січня 2014 року, № 14004157
від 10 січня 2014 року, № 14004158 від 10 січня
2014 року, № 14004556 від 10 січня 2014 року, №
14004557 від 10 січня 2014 року, № 14004806 від 10
січня 2014 року, № 14004807 від 10 січня 2014
року, № 14022113 від 31 січня 2014 року, № 14022114
від 31 січня 2014 року, № 14022115 від 31 січня
2014 року, № 14022923 від 01 лютого 2014 року, №
14022924 від 01 лютого 2014 року, № 14029053 від 11
лютого 2014 року, № 14029054 від 11 лютого 2014
року, № 14039118 від 21 лютого 2014 року, №
14039119 від 21 лютого 2014 року, № 14039708 від 22
лютого 2014 року, № 14039709 від 22 лютого 2014
року, № 14041788 від 26 лютого 2014 року, №
14041789 від 26 лютого 2014 року, № 14043115 від 27
лютого 2014 року, № 14043124 від 27 лютого 2014
року поставив відповідачу товар на
загальну суму 37 481 грн. 52 коп. (а.с.18-76).

Факт отримання товару відповідачем
також підтверджується довіреностями №
27 від 04 січня 2014 року, № 6 від 01 лютого 2014
року, № 5 від 01 лютого 2014 року (а.с.13-16).

Пунктом 6.1. договору визначено, що
оплата покупцем товару здійснюється
шляхом попередньої оплати або з
відстроченням платежу. Порядок оплати
обирається покупцем при подачі
замовлення на поставку

Згідно з п. 6.2 Договору при здійсненні
покупцем оплати товару за Договором з
відстроченням платежу строк, протягом
якого покупець зобов'язаний здійснити
оплату за товар на користь продавця,
вказується постачальником у
видаткових накладних на товар, який
поставляється.

Як зазначено у видаткових накладних,
поставка товару здійснена з
відстроченням платежу на 30 днів від
дати доставки товару.

Всупереч положень договору поставки
відповідач взятий на себе обов'язок по
оплаті поставленого товару не виконав,
і заборгованість відповідача перед
позивачем становить 32 409 грн. 94 коп.

Пунктом 10.8 Договору передбачено, що за
умови прострочення покупцем строків
оплати за товар за цим Договором більше
ніж на 10 календарних днів, постачальник
має право вимагати оплати всього
поставленого покупцю, але неоплаченого
товару, в 3-денний строк з моменту
отримання відповідної вимоги
постачальника.

Враховуючи, що відповідач своєчасно не
оплатив отриманий товар, прострочення
оплати склало більше, ніж 10 календарних
днів, позивач 18 березня 2014 року
направив відповідачу вимогу № 999 щодо
погашення заборгованості в сумі 33 409
грн. 94 коп.

Перевіривши дотримання місцевим судом
вимог чинного законодавства, колегія
суддів приймає до уваги наступне:

Статтею 11 Цивільного кодексу
України (надалі в тексті - ЦК України)
встановлено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Зобов'язанням, відповідно до ст.509
ЦК України - є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Такі ж правила встановлює і
ст.174 ГК України.

Предметом даного спору є стягнення
заборгованості за Договором поставки
та процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Матеріалами справи стверджено, що з
моменту укладення договору поставки
між сторонами виникли відносини
постачання, оскільки взаємовідносини
сторін підпадають під дефініцію ст.712
ЦК України: коли одна сторона продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, то факт отримання
Відповідачем-1 товару в силу ст.ст. 655, 692
ЦК України зумовлює виникнення у нього
зобов'язання оплатити його вартість.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України -
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Вище зазначалось, що згідно 6.2 Договору
- при здійсненні покупцем оплати товару
за Договором з відстроченням платежу
строк, протягом якого покупець
зобов'язаний здійснити оплату за товар
на користь продавця, вказується
постачальником у видаткових накладних
на товар, який поставляється. Як
правомірно встановлено місцевим
господарським судом і стверджується
матеріалами справи - у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованості за договором поставки
№ 58054 від 01 листопада 2013 року в сумі 32 409
грн. 94 коп. Докази оплати Відповідачем
вартості поставленого товару у
матеріалах справи відсутні.

Проте як вбачається з опису вкладення у
цінний лист 18 травня 2014 року позивач
направив вимогу про сплату
заборгованості № 999 від 17 березня 2014
року відповідачу за адресою 33001,
АДРЕСА_1 (а.с.79).

Матеріалами справи стверджується, що
відповідач отримав вимогу про сплату
заборгованості № 999 від 17 березня 2014
року 31 березня 2014 року, що ґрунтується
на основі витягу з офіційного сайту
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" щодо
відстеження пересилання поштових
відправлень, містить інформацію про
вручення 31 березня 2014 року адресату
особисто поштового відправлення
штрихкодовий ідентифікатор якого
043. Зазначений штрихкодовий
ідентифікатор вказано на фіскальному
чекові № 3449 від 18 березня 2014 року, який
надано позивачем у якості доказу
направлення на адресу відповідача
вимоги про сплату заборгованості № 999
від 17 березня 2014 року.

За змістом п.10.8 Договору постачальник
має право вимагати оплати всього
поставленого покупцю, але неоплаченого
товару, в 3-денний строк з моменту
отримання відповідної вимоги
постачальника.

З огляду на вище викладене колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого суду, що у зв'язку з не
дотриманням вимог п.10.8. договору
позовні вимоги про стягнення 2 899 грн. 21
коп. заборгованості за товар
поставлений згідно видаткових
накладних № 14041788 від 26 лютого 2014 року,
№ 14041789 від 26 лютого 2014 року, № 14043115 від
27 лютого 2014 року, № 14043124 від 27 лютого 2014
року задоволенню не підлягають.

Згідно статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За умовами статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність або відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У статті 33 ГПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки на момент прийняття рішення
відповідач не надав документів, які б
могли свідчити про погашення
заборгованості перед позивачем,
місцевий господарський суд дійшов
правомірного висновку про
обґрунтованість та законність вимог
позивача про стягнення з відповідача 29
510 грн. 73 коп. боргу за договором
поставки № 58054 від 01 листопада 2013 року.

Відносно позовних вимог про стягнення
з відповідача 6481 грн. 98 коп. процентів
за користування чужими грошовими
коштами судом враховується слідуюче.

Пунктом 10.4 Договору визначено, що за
умови прострочення покупцем строків
оплати за товар за цим Договором, він
повинен сплатити постачальнику суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та проценти за
користування чужими грошовими коштами
в розмірі 20% від простроченої суми
оплати.

За змістом ч.1 ст. 694 ЦК України
договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу, а частиною 5 цієї статті
встановлено, що якщо покупець
прострочив оплату товару, на
прострочену суму нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
оплачений, до дня його фактичної
оплати.

У ст. 536 ЦК України зазначено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно наданого позивачем розрахунку,
останнім нараховано 20% за користування
чужими грошовими коштами в розмірі 6481,98
грн. на суму заборгованості 32409,94 грн.
Оскільки на момент заявлення позову
строк оплати за товар поставлений
згідно видаткових накладних № 14041788 від
26 лютого 2014 року, № 14041789 від 26 лютого 2014
року, № 14043115 від 27 лютого 2014 року, №
14043124 від 27 лютого 2014 року не настав, суд
першої інстанції правомірно вказав, що
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню в сумі 5902,15 грн.
з урахуванням того, що прострочена сума
оплати за товар становить 29510,73 грн.

Таким чином, місцевим господарським
судом підставно та обгрунтовано
задоволено позов частково в сумі 29510
грн. 73 коп. основного боргу та 5902 грн. 15
коп. процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Відтак, наведені апелянтом доводи
скарги спростовуються правомірними
висновками суду першої інстанції, а
тому не приймаються колегією суддів до
уваги.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення господарського суду
Рівненської області від 04.06.2014 року
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи
скаржника не обґрунтовані та не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 № 25 від
16.06.14р. залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Рівненської області від 04.06.2014 року у
справі № 918/376/14 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Огороднік К.М.

Суддя
Коломис В.В.