м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17820/14 09.09.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями

«Цеппелін Україна ТОВ»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Росант»

Про стягнення 14 898,10 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Цеппелін
Україна ТОВ» про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Росант» 14 898,10 грн. боргу, який
виник внаслідок неналежного виконання
взятих на себе останнім зобов'язань по
сплаті виконаних робіт.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.08.2014 порушено провадження у
справі № 910/17820/14 та призначено справу
до розгляду на 09.09.2014.

Позивач в судове засідання 09.09.2014 не
з'явився.

Позивачем 04.09.2014 до відділу діловодства
суду подано клопотання про відкладення
розгляду справи, у зв'язку з
неможливістю направити в судове
засідання повноважного представника,
який перебуває у відрядженні.

Суд розглянувши подане клопотання
відзначає наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського сулу
України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу щодо відкладення розгляду
справи у зв'язку з відсутністю його
представника (з причин, пов'язаних з
відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т. п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК.
Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів у розумінні ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, що підтверджують факт
відсутності у позивача, як юридичної
особи, можливості направити іншого
представника у судове засідання.

Доказів того, що керівництво
відповідача, яке в силу ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України може бути представником
юридичної особи, не в змозі прийняти
участь в судовому засіданні не подано.

З огляду на викладене, клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи задоволенню не підлягає.

Відповідач в судове засідання 09.09.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 27.08.2014 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду від 27.08.2014 було надіслано
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу, що зазначена в
позовній заяві, а саме : м. Київ,
Тупікова, 3/1, кв. 45, яка згідно витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
станом на 03.09.2014 є місцезнаходженням
відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 27.08.2014,
надіслану за вказаною вище адресою,
отримав 01.09.2014, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представників сторін.

В судовому засіданні 09.09.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.02.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ»
(як виконавцем) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Росант» (як
замовником) складено акт виконаних
робіт. списання з/ч та експлуатації
матеріалів № KVRN0000927, відповідно до
якого позивач надав відповідачу
послуги на загальну вартість 42 898,10 грн.

Згідно платіжного доручення № 271 від
17.12.2013 відповідач перерахував позивачу
попередню оплату за послуги в розмірі 8
000,00 грн.

Згідно платіжного доручення № 4 від
20.01.2014 відповідач перерахував позивачу
попередню оплату за послуги в розмірі 20
000,00 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідачем в порушення взятих на
себе зобов'язань не було у повному
обсязі сплачено за надані позивачем
послуги, в зв'язку з чим у відповідача
виникла заборгованість перед
позивачем в розмірі 14 898,10 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу
України закріплено загальне поняття
правочину, яким є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого не встановлена обов'язкова
письмова форма, вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
наслідків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Договір може бути
укладений у будь - якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
визначено поняття договору, яким є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Також статтею 181 Господарського
кодексу України визначено загальний
порядок укладання господарських
договорів, зокрема в частині 1 цієї
статті зазначено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження до виконання замовлення,
якщо законом не встановлено спеціальні
вимоги до форми та порядку укладення
даного виду договорів.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про те, що між
сторонами шляхом підписання акту
виконаних робіт та здійснення
часткової оплати послуг було укладено
договір про надання послуг, за яким
відповідач зобов'язався оплатити
вказані послуги.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Строк виконання зобов'язання по сплаті
наданих послуг актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг) не встановлено, а
отже кредитор вправі вимагати його
виконання у порядку ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України,
положеннями якої передбачено: якщо
строк (термін) виконання зобов'язання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи
відповідна вимога на суму 14 898,10 грн. (№
3465/09/07 від 09.07.2014) була надіслана
позивачем відповідачу 10.07.2014, що
підтверджується фіскальним чеком № 9824
від 10.07.2014 та описом вкладення у цінний
лист від 10.07.2014.

Відповідач дану вимогу тримав 22.07.2014, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Проте, відповідач в порушення взятих на
себе зобов'язань за договором вартість
наданих послуг у визначений строк
повністю не виконав, в зв'язку з чим
виникла заборгованість перед
позивачем, яка згідно підписаного та
скріпленого печатками обох сторін,
складає 14 898,10 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних
доказів надання позивачем послуг, суд
дійшов висновку про наявність
передбачених чинним законодавством
правових підстав для стягнення з
відповідача їх вартості в загальному
розмірі 14 898,10 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Росант» (м. Київ, вул. Тупікова, 3/1, кв.
45, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ»
(м. Київ, вул. Васильківська, 34, ) 14 898 (чотирнадцять тисяч
вісімсот дев'яносто вісім) грн. 10 коп.
основного боргу, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 10.09.2014.

СуддяВ.В.Сівакова