ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ України

2 вересня 2014 року
м. Київ

Судова палата у господарських справах
Верховного Суду України у складі:

головуючого Барбари В.П.,

суддів: Балюка М.І., Берднік
І.С.,

Гуля В.С., Жайворонок Т.Є.

Колесника П.І., Шицького І.Б.,

за участю представників:

сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Союз-3»
-Кузбита Ю.М.,

товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнес Менеджмент
Груп» -

Дудник О.Є.,

публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» - Лашко І.І.,

Генеральної прокуратури України -
Гнатюка М.М.,

розглянувши заяву товариства з
обмеженою відповідальністю «Бізнес
Менеджмент Груп» про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
4 листопада 2013 року у справі
№ 6/5005/9535/2011 за позовом публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» в особі відділення
«Дніпропетровське регіональне
управління АТ «Родовід Банк» до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Союз-3» і
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнес Менеджмент
Груп», за участю прокурора
Дніпропетровської області, про
визнання недійсним договору та
стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Родовід Банк» в особі відділення
«Дніпропетровське регіональне
управління АТ «Родовід банк»
звернулося до суду з позовом до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Союз-3»
(далі - відповідач-1) та до товариства з
обмеженою відповідальністю «Бізнес
Менеджмент Груп» (далі - відповідач-2)
про визнання недійсним договору від 2
лютого 2010 року про припинення дії
кредитного договору від 20 листопада 2008
року № 066/67-КЛТ-08 та солідарне стягнення
з відповідачів 44 133 362,95 грн, з яких
основний борг - 32 849 021,84 грн, проценти -5
475 944,35 грн; пеня за основним
зобов'язанням - 2 500 177,02 грн; пеня за
простроченими процентами - 831 765,45 грн;
інфляційні витрати на суму основного
боргу 1 950 875,00 грн; інфляційні витрати на
нараховані проценти - 525 579,29 грн, а
також судові витрати.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від
25 червня 2012 року у задоволенні
позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що оскільки
кредитний договір від 20
листопада 2008 року № 066/67-КЛТ-08 не набрав
чинності, пред'явлений до відповідачів
позов про стягнення основної суми
кредиту, процентів, пені та інфляційних
втрат є безпідставним.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
22 квітня 2013 року рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2012 року скасовано,
прийнято нове рішення, яким позов
задоволено.

Постанова обґрунтована тим, що
невиконання зобов'язань за кредитним
договором тягне за собою солідарну
відповідальність боржника та
поручителя.

Постановою Вищого господарського суду
України від 4 листопада 2013 року
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 22
квітня 2013 року залишено без змін.

В основу постанови суду касаційної
інстанції покладено висновки про те, що
у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
передбачено додаткову
відповідальність поручителя.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бізнес Менеджмент
Груп» у порядку ст. 11119 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) подано заяву про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
4 листопада 2013 року у справі

№ 6/5005/9535/2011 з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 1 липня 2014 року справу
допущено до провадження Верховного
Суду України з підстав неоднакового
застосування норм матеріального права
у подібних правовідносинах, що
підтверджено наданими заявником
копіями постанов Вищого
господарського суду України від 22
листопада 2012 року у справі №
5002-29/5330-2011, від 18 березня 2013 року у
справі № 5011-4/10176-2012, від 23 квітня 2014 року
у справі № 918/1195/13, в яких висловлено
правову позицію про те, що у випадку,
коли строк припинення поруки не
встановлено договором, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши викладені у заяві доводи,
Судова палата у господарських справах
вважає, що заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 20 листопада 2008
року між позивачем і відповідачем-1
було укладено кредитний договір №
066/67-КЛТ-08, згідно з яким (з урахуванням
додаткових угод) позивач надав
відповідачеві-1 кредит у межах
загальної суми 35 700 000,00 грн. Датою
повернення кредиту (згідно із
додатковим договором від 19 листопада
2009 року № 8) сторони визначили 18
листопада 2010 року.

Із метою забезпечення виконання
зобов'язань відповідача-1 перед
позивачем останній 20 листопада 2008 року
уклав із відповідачем-2 договір поруки
№ 066/67-П-08, за умовами якого поручитель
виступає в якості солідарного боржника
і зобов'язується відповідати у повному
обсязі перед позивачем за повне та
своєчасне виконання зобов'язань
відповідачем-1 за кредитним договором.

Крім того, 25 січня 2010 року між позивачем
і ОСОБА_10 (іпотекодавець) було укладено
договір іпотеки № 066/67-ІП.2-08,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 за реєстровим № 64,
згідно з яким для забезпечення
виконання в повному обсязі зобов'язань
відповідача-1 перед позивачем за
кредитним договором іпотекодавець
передав позивачеві в іпотеку нерухоме
майно, а саме: земельну ділянку,
загальною площею 20,0339 га, кадастровий
номер :03:002:0084, що розташована за
адресою: Київська область, Обухівський
район, Українська міська рада, з
цільовим призначенням земельної
ділянки - будівництво та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

2 лютого 2010 року між позивачем і ОСОБА_10
було укладено договір про задоволення
вимог іпотекодержателя, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
за реєстровим № 134. Згідно з умовами
цього договору заборгованість
відповідача-1 за кредитним договором
було погашено у повному обсязі.

У зв'язку наведеним 2 лютого 2010 року
позивач і відповідач-1 уклали договір
про припинення дії кредитного договору
у зв'язку з укладенням договору про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 2 лютого 2010 року та виконанням
сторонами зобов'язань за ним у повному
обсязі. Таким чином, позивач і
відповідач-1 дійшли згоди про
припинення дії кредитного договору.

14 березня 2011 року Обухівським районним
судом Київської області було прийнято
рішення у справі № 2-71/11, яким було
встановлено, що земельної ділянки
загальною площею 20,0339 га, кадастровий
номер

:03:002:0084 не існує і у власності
ОСОБА_10 не було та визнано недійсними
договір іпотеки та договір про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 216
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Зважаючи на визнання цих договорів
недійсними, суд касаційної інстанції
обґрунтовано погодився з висновком
апеляційного суду про чинність
кредитних зобов'язань відповідача-1 та
про визнання недійсним договору від 2
лютого 2010 року про припинення дії
кредитного договору № 066/67-КЛТ-08 від
20 листопада 2008 року з підстав
недодержання вимог ч.1 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
умов цього Кодексу або інших актів
цивільного законодавства.

Кредитний договір за своєю суттю є
реальним договором, який вважається
укладеним з моменту передачі грошей
позичальнику.

Факт передачі кредитором грошей
відповідачу-1 у межах загальної суми 35
700 000,00 грн підтверджено виписками по
рахункам боржника і встановлено судами
апеляційної та касаційної інстанцій.

Як визначено ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватись неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватись виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Суди апеляційної та касаційної
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про те, що зобов'язання за
кредитним договором від 20 листопада 2008
року № 066/67-КЛТ-08 не виконані, відсутні
підстави, передбачені чинним
законодавством, для припинення поруки,
у зв'язку з чим договір поруки від 20
листопада 2008 року № 066/67-П-08 є дійсним, а
зобов'язання за ним продовжують
існувати.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

На підставі пункту 3.4.8 кредитного
договору була нарахована пеня за
несвоєчасне погашення кредиту, а також
пеня за несвоєчасну сплату процентів
за кредитним договором, яка
нараховувалася за кожен день
прострочення у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла в період, за який
сплачується пеня.

З огляду на викладене висновок Вищого
господарського суду України у справі
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права
до встановлених фактичних обставин
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11126 ГПК України,
Верховний Суд України відмовляє у
задоволенні заяви, якщо обставини, що
стали підставою для перегляду справи,
не підтвердилися.

За таких обставин Судова палата у
господарських справах Верховного Суду
України відмовляє у задоволенні заяви
про перегляд постанови Вищого
господарського суду України від 4
листопада 2013 року у справі
№ 6/5005/9535/2011.

Керуючись статтями 11123 -11126 ГПК України,
Судова палата у господарських справах
Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у задоволенні заяви
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бізнес Менеджмент
Груп» про перегляд постанови Вищого
господарського суду України від 4
листопада 2013 року у справі
№ 6/5005/9535/2011.

Постанова є остаточною і може бути
оскаржена тільки на підставі,
встановленій п. 2 ч. 1 ст. 11116
Господарського процесуального кодексу
України.

Головуючий
В.П. Барбара

Судді :

М.І. Балюк

І.С. Берднік

В.С. Гуль

Т.Є. Жайворонок

П.І. Колесник

І.Б. Шицький

Правова позиція

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Суддя І.Б. Шицький