м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
«Сантіна»доПублічного акціонерного
Форум»прозобов'язання виконати
електронне платіжне доручення на суму
СуддяСташків Р.Б.
Представники: від позивача -не
з'явився;від відповідача -Сова Н.В.
(представник за довіреністю).
У липні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сантіна» (далі -
позивач або Товариство) звернулося до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Публічного акціонерного товариства
«Банк Форум» (далі - відповідач або
Банк) про зобов'язання Банку виконати
платіжне доручення Товариства № 22 від
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем усупереч умовам договору
банківського рахунку № 3-3603/265083 від
26.11.2013, укладеного між сторонами у даній
справі (далі - Договір банківського
рахунку) та вимогам чинного
законодавства не було виконано
зазначене платіжне доручення позивача
про погашення кредиту у Банку, тобто
про перерахування коштів з одного
рахунку на інший рахунок, відкриті у
Відповідач позов не визнав, свої
заперечення мотивував тим, що у Банку з
14.03.2014 до 13.06.2014 було запроваджено
тимчасову адміністрацію, а з 16.06.2014
розпочато процедуру ліквідації Банку.
З урахуванням положень статті 1074
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), статей 1, 36, 37 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», пункту 1.25 Положення про
виведення неплатоспроможного банку з
ринку, спірне платіжне доручення не
було виконано, а перерахування коштів з
рахунків, відкритих у Банку, під час
тимчасової адміністрації,
відповідачем не здійснювалось на
законних підставах. Крім того,
відповідно до положень статей 46, 49, 52
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
зв'язку із прийняттям Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб (далі - Фонд) рішення про
ліквідацію Банку, задоволення вимог
кредиторів здійснюється виключно в
межах процедури ліквідації банку та в
порядку встановленому Законом України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб». На думку відповідача,
лише спори, що виникають щодо
акцептування вимог кредиторів,
підлягають вирішенню в судовому
У судовому засіданні, призначеному на
13.08.2014 оголошувалась перерва до 03.09.2014.
Представник позивача у судове
засідання призначене на 03.09.2014 не
з'явився, але направив на адресу суду
телеграму про відкладення розгляду
справи через від'їзд представника
позивача за межі України.
Розглянувши у судовому засіданні дане
клопотання, заслухавши думку
представника відповідача, який проти
перенесення розгляду справи
заперечував та наполягав на розгляді
справи у даному засіданні, суд дійшов
висновку, що воно не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного:
- явка представників сторін у судове
засідання обов'язковою не визнавалась;
- розгляд справи вже переносився;
- позивач виклав свою позицію щодо суті
та обставин спору в позовній заяві, у
судовому засіданні 13.08.2014, на якому був
присутній його представник, подавши
суду відповідні докази та навівши свої
- у разі наміру надати додаткові
пояснення, позивач мав можливість їх
надати через канцелярію суду до дати
судового засідання, маючи на це
- у разі неможливості участі певного
представника, позивач не був
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою статті 28 ГПК України;
- позивачем у супереч статей 32-34 ГПК
України не доведено суду належними та
допустимими доказами неможливість
такої заміни представника і
неможливість розгляду справи без
участі представника позивача;
- відповідно до статті 77 ГПК України
господарський суд має право відкласти
розгляд справи лише у межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу,
та лише у разі, коли за якихось обставин
спір не може бути вирішено у даному
засіданні. Обставин, які б перешкоджали
чи не дозволяли розглянути спір у
даному судовому засіданні судом не
При вирішенні клопотання про
відкладення розгляду справи судом
враховані рекомендації Пленуму Вищого
господарського суду України з даного
питання, викладені у пункті 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Враховуючи зазначене, судом
встановлено, що неявка представника
позивача не перешкоджає вирішенню
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд
26 листопада 2012 року між Товариством
(Клієнт) та Банком було укладено
Договір банківського рахунку,
відповідно до якого Банк відкрив
Клієнту поточний рахунок для
здійснення розрахунково-касових
операцій та зберігання коштів на ньому.
Відповідно до пункту 3.3 вказаного
Договору Банк зобов'язувався своєчасно
здійснювати розрахункові операції
Клієнта відповідно до вимог чинного
законодавства України та умов цього
Договору; здійснювати приймання та
видачу готівки відповідно до вимог
чинного законодавства України;
забезпечувати збереження ввірених
йому коштів Клієнта та здійснювати
списання коштів з рахунку тільки за
На підставі Договору банківського
рахунку позивачу було відкрито у Банку
13.06.2014 знаходився залишок коштів у сумі
банківською випискою з вказаного
рахунку з 01.03.2014 по 13.06.2014, поясненнями
представників сторін.
Як убачається з матеріалів справи та
пояснень представників сторін, 05.06.2014
позивачем до Банку було передано
електронне платіжне доручення № 22 на
перерахування грошових коштів у сумі
метою погашення кредиту, взятого
позивачем у Банку за кредитним
договором № 6-0087/13/36-LL від 12.12.2013.
Однак дане платіжне доручення було
повернуто Банком позивачу без
Позивачем на адресу Банку було
надіслано заяву № 85 від 05.06.2014 з
проханням здійснити вищевказану
розрахункову операцію. На яку Банк
листом № 923/3600 від 06.06.2014 відповів, що в
ньому було призначено тимчасову
адміністрацію, а тому погашення (в т.ч.
дострокове) заборгованості за
кредитними договорами, позичальники
та/або поручителі можуть здійснювати
виключно шляхом внесення коштів через
касу банку або направлення коштів на
погашення з рахунків, що відкриті в
З пояснень представника відповідача
вбачається, що вищевказане повернення
спірного платіжного доручення було
пов'язано з тим, що у Банку було введено
тимчасову адміністрацію, а тому
уповноважена особа Фонду, керуючись
пунктом 1.25 Положення про виведення
неплатоспроможного банку з ринку,
повернула позивачу спірне платіжне
доручення, сформоване за допомогою
системи «клієнт-банк».
Як свідчать матеріали справи, на
підставі постанови Правління
Національного банку України від 13.03.2014
№135 «Про віднесення Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
до категорії неплатоспроможних»
виконавчою дирекцією Фонду 14.03.2014
прийнято рішення № 14 «Про виведення з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації» щодо запровадження
тимчасової адміністрації та
призначення уповноваженої особи Фонду
на тимчасову адміністрацію в Банку.
Тимчасову адміністрацію в Банку
запроваджено строком на три місяця з
14.03.2014 по 13.06.2014.
За загальним правилом, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, окрім
випадків і лише в порядку, встановлених
законом (стаття 321 ЦК України).
За приписами частин 1-3 статті 1066 ЦК
України за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.
Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК
України (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із законами України
від 18.05.2010 № 2258-VI, від 04.11.2010 № 2677-VI)
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Крім того, відповідно до підпункту 3.1.5.6
пункту 3.1.5 пункту 3.1 Договору
банківського рахунку Банк має право
відмовити Клієнту у наданні
послуг/проведення операції та
повернути без виконання розрахунковий
та/або касовий документ у випадках,
передбачених законодавством України.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону
встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» метою цього Закону є захист прав
і законних інтересів вкладників
банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5
статті 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 даного Закону передбачено, що
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» у
цьому Законі термін «вкладник»
вживається у значені «фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката».

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
«вкладник» у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».

Даний Закон не дає визначення поняття
«кредитор банку». Визначення терміну
«кредитор банку» міститься у статті 2
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», та під яким розуміється -
юридична або фізична особа, яка має
документально підтверджені вимоги до
боржника щодо його майнових
зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066
ЦК України, за договором банківського
рахунка банк, зокрема, зобов'язується
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» переказ
коштів - рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вище наведені
положення, та, зокрема, положення
статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання
щодо переказу коштів з рахунку
позивача, відкритому у відповідача, на
його рахунок в іншому банку чи на
рахунок контрагента позивача є
майновим зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу
вищенаведених положень, позивач є
кредитором банку на якого поширюються
обмеження встановлені пунктом 1
частини 5 статті 36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», і тому не можуть бути задоволені
його вимоги (у т.ч. спірні) до
відповідача під час запровадження у
останньому тимчасової адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом
враховано, що відповідно до пункту
третього частини 2 статті 37 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» уповноважена
особа Фонду має право продовжувати,
обмежувати або припиняти здійснення
банком будь-яких операцій.

У матеріалах справі відсутні докази
про те, що уповноважена особа Фонду
дала дозвіл на продовження виконання
відповідачем спірного платіжного
доручення позивача.

Натомість, відповідно до пункту 1.25
Положення про виведення
неплатоспроможного банку з ринку
(затверджено рішення виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 05.07.2012 № 2 та
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893)
під час виконання своїх повноважень
уповноважена особа Фонду на тимчасову
адміністрацію не пізніше п'ятого
робочого дня, починаючи з дня свого
призначення, має повернути клієнтам, з
якими укладені договори про
касово-розрахункове обслуговування,
розрахункові документи, що не сплачені
в строк з вини неплатоспроможного
банку.

Відтак, Банк, враховуючи на
запровадження у нього тимчасової
адміністрації та вимоги спеціального
законодавства, мав право не виконувати
спірне платіжне доручення позивача.

З матеріалів справи також убачається,
що відповідно до постанови Правління
Національного банку України від 13.06.2014
№355 «Про відкликання банківської
ліцензії та ліквідацію Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
виконавчою дирекцією Фонду прийнято
рішення від 16.06.2014 №49 про початок
здійснення процедури ліквідації Банку
та призначення уповноваженої особи
Фонду на ліквідацію Банку. Згідно з
вказаним рішенням Фонду розпочато
ліквідацію Банку відповідно до плану
врегулювання з 16.06.2014.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» передбачено, що
з дня призначення уповноваженої особи
Фонду банківська діяльність банку
завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій у разі, якщо це сприятиме
збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси;

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього
Закону у судовому порядку підлягають
вирішенню будь-які спори щодо
акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури
ліквідації Банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом, порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону.

Крім того, суд також зазначає, що
статтею 47 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» передбачено, що
операції з відкриття та ведення
поточних (кореспондентських) рахунків
клієнтів належить до банківських
послуг, які дозволяється надавати
виключно банку.

Даною нормою також встановлено, що
надання банківських послуг має право
здійснювати банк на підставі
банківської ліцензії.

Статтею 17 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» передбачена
заборона на здійснення банківської
діяльності без банківської ліцензії.

Враховуючи те, що станом на момент
розгляду даного спору Національним
банком України у Банку відкликано
банківську ліцензію, виконання спірної
операції з перерахування коштів на
підставі спірного платіжного
доручення на виконання умов Договору
банківського рахунку відповідачем
стало не можливим.

Відповідно до статті 607 ЦК України
зобов'язання припиняється
неможливістю його виконання у зв'язку з
обставиною, за яку жодна із сторін не
відповідає.

При розгляді даного спору судом також
враховано що згідно з частиною 1 статті
44 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
Національний банк України приймає
рішення про відкликання банківської
ліцензії та ліквідацію банку за
пропозицією Фонду та з інших підстав,
передбачених Законом України «Про
банки і банківську діяльність».

Відповідно до частини 1 статті 54 цього
Закону рішення, що приймаються
відповідно до цього Закону
Національним банком України, Фондом,
працівниками Фонду, що виконують
функції, передбачені цим Законом, у
тому числі у процесі здійснення
тимчасової адміністрації, ліквідації
банку, виконання плану врегулювання,
можуть бути оскаржені до суду.

Однак, оскарження рішень, визначених
частиною першою цієї статті, не зупиняє
виконання оскаржуваного рішення або
дії (частина 2 статті 54 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб»).

Виходячи з вищевикладеного суд не
знаходить підстав для задоволення
даного позову.

При цьому, позивач може захистити свої
майнові права за Договором
банківського вкладу в порядку
передбаченому Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Зокрема, з матеріалів справи
вбачається, що позивач 16.07.2014 звернувся
до уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію Банку із заявою про
визнання позивача кредитором Банку та
включення до реєстру кредиторів з
метою повернення грошових коштів у
сумі 32120,96 грн. розміщених на рахунку №
5083 згідно з Договором
банківського рахунку (вх. № 16979 від
16.07.2014).

У випадку необґрунтованої відмови в
акцептуванні вказаної вимоги та
включені до реєстру вимог кредиторів,
позивач на підставі частина 4 статті 49
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» вправі буде звернутися
до суду з відповідним позовом.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК
України покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.09.2014

СуддяСташків Р.Б.