ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.Справа № 922/2751/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автотранс-Євро", м.
Прилуки до Приватного підприємства
"Транспортно-експедиційна компанія
"Успіх", смт. Васищеве про стягнення
3000 грн. за участю представників сторін:

позивача - не з"явився;

відповідача - Гоготова В.В., довіреність
б/н від 26.05.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автотранс-Євро", м.
Прилуки, звернулось до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з Приватного
підприємства
"Транспортно-експедиційна компанія
"Успіх", смт. Васищеве, 3000 грн.
заборгованості та 1827 грн. судового
збору, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що відповідач в порушення умов
договору № Д-23042013-2 від 23.04.2013 р.
неналежним чином виконав свої
зобов"язання щодо повної та своєчасної
оплати послуг.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 07 липня 2014 року
було прийнято вказану позовну заяву,
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 24 липня 2014
року.

21 липня 2014 року представник позивача
надав додаткові документи, які
долучені судом до матеріалів справи та
клопотання, в якому просив розглянути
справу без участі представника
позивача.

24 липня 2014 року представник
відповідача надав до суду відзив на
позовну заяву, якому просив суд
відмовити позивача у задоволенні
позовних вимог в розмірі 2000 грн.,
посилаючись на те, що позивач
прострочив доставку вантажу на 8 діб, у
зв"язку з чим з нього стягується штраф у
розмірі 2000 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 24 липня 2014 року
було відкладено розгляд справи на 26
серпня 2014 року.

18 серпня 2014 року представник позивача
надав до суду клопотання, в якому
просив суд розглядати справу без
участі представника позивача, а також
зазначив, що акт виконаних робіт, разом
з іншими документами, був направлений
відповідачу 24.12.2013 р., що
підтверджується товарно - транспортною
накладною.

18 серпня 2014 року представник позивача
надав заперечення на відзив на позовну
заяву, в яких зазначив, що згідно умов
заявки № З-28112013-5 від 28.11.2013 р. позивач
повинен був отримати вантаж 29.11.2013 р. і
доставити його до пункту призначення
11.12.2013 р., отже строк доставки вантажу
складає 13 календарних днів, проте як
вбачається міжнародної товарно-
транспортної накладної А № 7008556 з вини
вантажовідправника були зміщені
строки відправки автомобіля:
завантаження вантажу було здійснено
30.11.2013 р. (графа 4 накладної), а
супровідні документи були оформлені
02.12.2013 р. (графа 5,21 накладної). Позивач
зазначає, що твердження відповідача, що
вантаж був доставлений 18.12.2013 р. не
відповідає дійсності, оскільки
відмітка в графі 24 накладної свідчить
про те, що вантаж був отриманий
вантажоодержувачем 14.12.2013 р. Крім того,
позивач зазначив, що відповідач
частково оплачував вартість
перевезення, що свідчить про визнання
ним належного виконання своїх
зобов"язань з боку позивача, а також
гарантійним листом взяв на себе
зобов"язання оплатити суму
заборгованості в повному обсязі до
21.03.2014 р.

Представник позивача у судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення № 023126/1.

Представник відповідача у судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення № 023126/2.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 24 липня 2014 року
сторони попереджені про розгляд справи
за наявними в ній матеріалами у разі
неявки представників сторін у судове
засідання та ненадання витребуваних
судом документів. Враховуючи це, а
також достатність часу, наданого
сторонам для підготовки до судового
засідання та підготовки витребуваних
судом документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, судом
встановлено наступне.

23 квітня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Автотранс-Євро", м. Прилуки, (позивач)
та Приватним підприємством
"Транспортно-експедиційна компанія
"Успіх", смт. Васищеве, (відповідач) був
укладений договір № Д-23042013-2, у
відповідності до умов якого позивач на
підставі письмових замовлень від
відповідача здійснює транспортне
перевезення вантажу шляхом залучення
транспортних засобів, які належать
позивачу, у відповідності до умов
договору та замовлень, а відповідач, в
свою чергу, оплачує вказані послуги.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що
перевезення здійснюються на підставі
письмових замовлень, які направляються
експедитором перевізнику поштою або
факсом.

Відповідачем було направлено позивачу
замовлення на перевезення № З-28112013-5
від 28.11.2013 р., яка містить дані про
перевезення за маршрутом Ашхабад -
Харків.

Позивачем на виконання цього договору
та замовлення були надані відповідачу
послуги перевезення, що
підтверджується копією CMR(МТН) А № 700856.

Відповідно до п. 3.1.7 договору, позивач
зобов"язаний доставити ввірений йому
вантаж в пункт призначення та видати
його вантажоотримувачу із дотриманням
умов п. 2.15, а також відмітити в ТТН
отримання вантажу вантажоотримувачем.

Як вбачається з наданої міжнародної
транспортної накладної на ній стоїть
відмітка вантажоотримувача в графі 24
CMR про отримання вантажу 14.12.2013 р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
просив суд відмовити позивача у
задоволенні позовних вимог в розмірі
2000 грн., посилаючись на те, що позивач
прострочив доставку вантажу на 8 діб, у
зв"язку з чим з нього стягується штраф у
розмірі 2000 грн.

Позивач у своїх письмових поясненнях
зазначив, що згідно умов заявки №
З-28112013-5 від 28.11.2013 р. позивач повинен був
отримати вантаж 29.11.2013 р. і доставити
його до пункту призначення 11.12.2013 р.,
отже строк доставки вантажу складає 13
календарних днів, проте як вбачається
міжнародної товарно- транспортної
накладної А № 7008556 з вини
вантажовідправника були зміщені
строки відправки автомобіля:
завантаження вантажу було здійснено
30.11.2013 р. (графа 4 накладної), а
супровідні документи були оформлені
02.12.2013 р. (графа 5,21 накладної). Позивач
зазначає, що твердження відповідача, що
вантаж був доставлений 18.12.2013 р. не
відповідає дійсності, оскільки
відмітка в графі 24 накладної свідчить
про те, що вантаж був отриманий
вантажоодержувачем 14.12.2013 р.

Судом встановлено, що у графі 24 стоїть
відмітка вантажооотримувача про
отримання - 14.12.2011 р.

Згідно п. 3 ст. 30 Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів, членом якої є
Україна з 16.02.2007 р., прострочення в
доставці вантажу може призвести до
виплати компенсації лише в тому
випадку, якщо заява перевізнику була
зроблена у письмовій формі протягом 21
дня від дня передачі вантажу у
розпорядження одержувача, проте ніяких
претензій позивач не отримував.

Згідно з п. 3.1.9 договору, позивач
зобов"язаний надати оригінали акту
виконаних робіт, податкової накладної,
товарносупровідних документів з
відміткою вантажоотримувача про
отримання вантажу та інших документів,
передбачених замовленням на протязі 3-х
робочих днів з моменту закінчення
рейсу.

З матеріалів справи вбачається, що акт
виконаних робіт, разом з іншими
документами, був направлений
відповідачу 24.12.2013 р., що
підтверджується товарно - транспортною
накладною (арк. справи 15).

Пунктом 4.3 договору передбачено, що всі
розрахунки між сторонами здійснюються
в національній валюті та оплата
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок позивача на протязі 7-ми
банківських днів з моменту отримання
від нього оригіналів документів: акту
виконаних робіт, податкової накладної,
ТТН (CMR) та інших документів,
передбачених замовленням.

Відповідно до п. 4.2 договору, вартість
послуг є договірною та зазначається в
замовленні.

Згідно з замовленням вартість послуг
перевезення складає 21750 грн.

Таким, відповідач отримав вищевказані
документи та відповідно до умов
договору повинен був сплатити за
надані послуги з перевезення на
протязі 7-ми днів, проте свої
зобов"язання виконав частково та
оплатив послуги на суму 18750 грн., що
підтверджується витягами банку,
доданими до позовної заяви (арк. справи
18-27).

Станом на 14 лютого 2014 року
заборгованість відповідача за надані
послуги складала 10500 грн., про що
відповідачу була направлена претензія
№ 13 від 14.02.2014 р.

Відповідач надав гарантійний лист від
05.03.2014 року, в якому зобов"язався
сплатити суму заборгованості в розмірі
10500 грн. до 21.03.2014 р. (арк.справи 17).

Внаслідок неналежного виконання
прийнятих на себе зобов"язань щодо
оплати послуг, у відповідача виникла
заборгованість у сумі 3000 грн. , що і
стало підставою позивачу для звернення
до господарського суду з відповідним
позовом.

За приписом ч. 1 ст. 929 ЦК України, за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 930 ЦК України, договір
транспортного експедирування
укладається у письмовій формі.

Ст. 931 ЦК України визначено, що розмір
плати експедиторові встановлюється
договором транспортного
експедирування, якщо інше не
встановлено законом.

Зазначений договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Так, згідно ст. 173 ГК України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
ГК України, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК
України, майново-господарські
зобов'язання, які є одним із видів
господарських зобов'язань, - це
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача оплатити надані
позивачем послуги за договором.

Судом встановлено, що позивач виконав
покладені на нього зобов"язання по
перевезенню вантажу належним чином, що
підтверджується належними доказами, а
саме міжнародною товарно транспортною
накладною CMR(МТН) А № 700856.

Враховуючи вище викладені обставини,
суд дійшов висновку про задоволення
позовної вимоги про стягнення з
відповідача 3000 грн. боргу як
правомірної.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ч. 1 ст. 49 ГПК
України. Таким чином, судовий збір у
даній справі покладається на
відповідача.

На підставі ст.ст. ч. 1 ст. 929, 930, 931 ЦК
України, ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України,
керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст.82-85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства
"Транспортно-експедиційна компанія
"Успіх"(62495, Харківська область,
Харківський район, смт. Васищеве, вул.
Кірова, 2-А, кв. 20, п/р № 8980 в ПАТ
"Фінанси і кредит" м. Харків, МФО 350697, код
37846726) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Автотранс-Євро" (17500, м. Прилуки, вул.
Островського, 19А, п/р № в АТ
"Райффайзен Банк Аваль" у м. Києві, МФО
380805, код 34549357) 3000 грн. заборгованості та
1827 грн. судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.09.2014 р.

Суддя О.В. Смірнова