ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Справа № 916/167/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії:

головуючого:Кузьменка
М.В.,суддів:Васищака І.М., Студенця В.І.
(доповідач),за участю представників
сторін позивача - Конончук О.В.;
відповідача - Мартинюк О.В.;розглянувши
касаційну скаргу Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України"на постановуОдеського
апеляційного господарського суду
від13.05.2014у справі № 916/167/14за
позовомДержавного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України"доТовариства з
обмеженою відповідальністю "Вяртсіля
Україна"простягнення 46 196, 73 грн.

В С Т А Н О В И В:

Казенне підприємство "Морська
пошуково-рятувальна служба" звернулось
до Господарського суду Одеської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вяртсіля
Україна" (далі - ТОВ "Вяртсіля Україна")
про стягнення 46 196, 73 грн. зайво
сплачених коштів.

Ухвалою Господарського суду Одеської
області від 22.01.2014 порушено провадження
у справі № 916/167/14 за позовом Казенного
підприємства "Морська
пошуково-рятувальна служба" до ТОВ
"Вяртсіля Україна" про стягнення 46 196, 73
грн.

Ухвалою Господарського суду
Одеської області від 13.02.2014 здійснено
заміну позивача у справі Казенне
підприємство "Морська
пошуково-рятувальна служба" на його
правонаступника Державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" (далі - ДП
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" ДП
"Адміністрація морських портів
України").

Рішенням Господарського суду
Одеської області (суддя Рога Н.В.) від
18.03.2014 позовну заяву ДП "Адміністрація
морських портів України" в особі філії
"Морська пошуково-рятувальна служба" ДП
"Адміністрація морських портів
України" задоволено повністю. Суд
стягнув з ТОВ "Вяртсіля Україна" на
користь ДП "Адміністрація морських
портів України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" ДП
"Адміністрація морських портів
України" зайво сплачені кошти у сумі 46
196, 73 грн.

Постановою Одеського
апеляційного господарського суду
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Мирошниченко М.А., Головей В.М.,
Шевченко В.В.) від 13.05.2014 рішення
Господарського суду Одеської області
від 18.03.2014 скасовано, позов
ДП "Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" ДП
"Адміністрація морських портів
України" залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 13.05.2014, ДП "Адміністрація
морських портів України" в особі філії
"Морська пошуково-рятувальна служба" ДП
"Адміністрація морських портів
України" подало касаційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати,
а рішення Господарського суду Одеської
області від 18.03.2014 залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим,
що оскаржувана постанова суду прийнята
з порушенням норм процесуального права
та з неповним з'ясуванням обставин
справи.

При цьому, скаржник посилається
на те, що суд апеляційної інстанції
дійшов помилкового висновку про
пропуск позивачем строку для надання
зауважень до договору та безпідставно
скасував рішення Господарського суду
Одеської області від 18.03.2014.

ДП "Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" ДП
"Адміністрація морських портів
України" вказує на те, що ним доведено
достатніми доказами той факт, що строк
для надання претензій та зауважень
щодо виконання умов договору не
пропущений та обґрунтовано вимагалося
надання належним чином засвідчених
копій документів, що підтверджують
витрати відповідача при виконанні
договору.

Ухвалою Вищого господарського
суду України від 08.08.2014 касаційну
скаргу прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 27.08.2014.

На адресу суду від ТОВ "Вяртсіля
Україна" надійшов відзив на касаційну
скаргу, в якому відповідач просив
оскаржувану постанову суду залишити
без змін, а касаційну скаргу без
задоволення.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Як встановлено господарськими судами
між Казенним підприємством "Морська
пошуково-рятувальна служба",
правонаступником якого є ДП
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" ДП
"Адміністрація морських портів
України" (замовник) та ТОВ "Вяртсіля
Україна" (підрядник) 29.10.2012 був
укладений договір № 280 на виконання
робіт, за умовами якого замовник
доручає та оплачує, а підрядник
зобов'язується здійснити комплекс
вимірювальних та
контрольно-діагностичних робіт з метою
виявлення причин підвищення
температури вихлопних газів під час
експлуатації головних двигунів марки
8R22 HFD WARTSILA (сер. № 3890, 3889), встановлених
на сс "Александр Охрименко", включаючи
допоміжне обладнання та системи,
згідно умов цього договору (п. 1.1
договору).

Відповідно до п. 2.1 договору сторони
домовилися, що попередня вартість
робіт за договором складає 134 574, 79 грн.

За умовами п. 2.3 договору у вартість
робіт включається: вартість робіт,
виконаних працівниками підрядника, яка
визначається шляхом помноження
кількості відпрацьованих працівниками
підрядника годин на вартість однієї
години роботи, згідно прейскуранту цін
на сервісні роботи (додаток №2);
вартість робіт спеціалістів компанії
підрядника з інших держав або третіх
осіб, залучених підрядником з метою
належного виконання робіт за
договором; вартість проїзду, витрати на
переліт, проживання та інші витрати на
відрядження як працівників, так і
спеціалістів компанії "Вяртсіля" із
інших держав або третіх осіб, залучених
підрядником; вартість матеріалів та
виробів, що використовуються
підрядником для виконання робіт за цим
договором.

Згідно з п. 2.4. договору перед початком
робіт замовник, згідно рахунку
підрядника, перераховує йому аванс у
розмірі 100% попередньої вартості робіт.

За умовами п. 2.5 договору кінцева
вартість фактично виконаних
підрядником робіт визначається на
підставі Акту приймання-здачі
виконаних робіт, до якого мають бути
додані, узгоджені з уповноваженим
представником замовника та засвідчені
печаткою підрядника документи, а саме:
розрахунок вартості робіт сервісних
спеціалістів підрядника, виконаних
відповідно до п. 2.3.1 та п. 2.3.2 договору;
документи, що підтверджують вартість
проїзду, проживання та інші витрати на
відрядження, передбачені п. 2.3.3
договору; вартість матеріалів та
виробів, що використовувалися
підрядником в процесі виконання робіт
за цим договором відповідно до п. 2.3.4
договору.

Кінцеве приймання замовником
результатів виконаних робіт і
закінчення робіт оформляється актом
приймання-передачі виконаних робіт,
який підписується повноваженими
представниками обох сторін (п. 6.2
договору).

Сторони погодили, що впродовж трьох
робочих днів з моменту надання
підрядником акту приймання-передачі
виконаних робіт замовник перевіряє
відповідність об'ємів робіт,
зазначених в акті, фактично виконаним
роботам, а також умовам цього договору,
якість та строки виконання робіт. У
випадку відсутності претензій
замовник підписує акт
приймання-передачі виконаних робіт,
який підтверджує приймання у
підрядника виконаних робіт (п. 6.3
договору).

Пунктом 6.4 договору встановлено, що при
наявності у замовника претензій,
замовник викладає їх у письмовому виді
та передає підряднику, який повинен
впродовж одного робочого дня їх
розглянути та усунути в погоджений із
замовником строк.

Господарськими судами також
встановлено, що на виконання умов
договору відповідач виставив позивачу
рахунок на сплату 100% авансування робіт,
а позивач здійснив 100% авансування,
сплативши на розрахунковий рахунок
відповідача 134 574, 79 грн., що
підтверджується наявним в матеріалах
справи платіжним дорученням № 901 від
01.11.2012.

ТОВ "Вяртсіля Україна" 10.12.2012 листом № 95
направило замовнику акт
приймання-здачі виконаних робіт,
підписаний з боку підрядника його
генеральним директором та скріплений
печаткою цього підприємства з
вказівкою щодо дати його підписання -
22.11.2012, та в якому визначено остаточну
вартість фактично виконаних
підрядником робіт в сумі 134 574, 79 грн., з
додатками (сервісний звіт, табель
обліку робочого часу спеціалістів АВВ,
табель обліку робочого часу
спеціалістів ТОВ "Вяртсіля Україна",
розрахунок вартості робіт
спеціалістів ТОВ "Вяртсіля Україна",
розрахунок вартості робіт
спеціалістів ТОВ "АББ", вартість
проїзду, проживання та інших витрат на
відрядження спеціалістів ТОВ "АББ",
вартість проїзду, проживання та інших
витрат на відрядження спеціалістів ТОВ
"Вяртсіля Україна"). Вказаний лист
замовник отримав 13.12.2012.

Листом від 19.12.2012, який отриманий ТОВ
"Вяртсіля Україна" 26.12.20012, замовник
повідомив підрядника щодо
невідповідності сервісного звіту
умовам договору та про відсутність
підстав для підписання акту
приймання-передачі виконаних робіт, а
також зазначив, що недоліки, виявлені
бухгалтерією позивача щодо
документального підтвердження витрат
ТОВ "Вяртсіля Україна" будуть надані
пізніше.

Листом від 21.12.2012 (направленим
позивачем 24.12.2012 і отриманим
відповідачем 04.01.2013) Казенне
підприємство "Морська
пошуково-рятувальна служба" висловило
ТОВ "Вяртсіля Україна" свої
зауваження стосовно ненадання
документів, у підтвердження вартості
виконаних робіт та запропонувало
надати додаткові документи у
підтвердження вартості робіт.

Листом від 24.12.2012 Казенне підприємство
"Морська пошуково-рятувальна служба"
повідомило ТОВ "Вяртсіля Україна" про
необхідність надання узгоджених з
уповноваженим представником замовника
та завірених печаткою підрядника
документів, що підтверджують вартість
проїзду, проживання та інші витрати на
відрядження, передбачені п. 2.3.3
договору; розрахунок вартості робіт
сервісних фахівців підрядника.

Листом від 28.12.2012 Казенне підприємство
"Морська пошуково-рятувальна служба"
повідомило, що акт приймання-передачі
виконаних робіт по договору буде
підписано лише після надання
підтверджуючих документів.

Казенне підприємство "Морська
пошуково-рятувальна служба" 19.06.2013
направило на адресу ТОВ "Вяртсіля
Україна" претензію № 19/13, у якій з метою
досудового врегулювання спору,
запропонувало повернути надмірно
сплачену суму у розмірі 46 196,
73 грн., проте відповідь з боку
відповідача не отримав.

Предметом спору у даній справі є
матеріально-правова вимога ДП
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба"
ДП "Адміністрація морських портів
України", як правонаступника Казенного
підприємства "Морська
пошуково-рятувальна служба", до ТОВ
"Вяртсіля Україна" про повернення зайво
сплачених коштів у розмірі 46 196, 73 грн.,
які документально не підтверджені та
складаються з коштів на відрядження,
вартість проїзду та проживання
спеціалістів ТОВ "АББ", а саме:
витрати на авіа переліт - 15 502, 74 грн.,
витрати на таксі - 3 401, 75 грн., витрати на
проживання у готелі - 6 000, 00 грн., добові -
12 401, 94 грн., переваження багажу - 683, 60
грн., а також 499, 96 грн. за чеком № 43060 на
47, 21 літрів бензину.

Місцевий господарський суд,
задовольняючи позовні вимоги, виходив
із того, що відповідачем у справі не
підтверджено у порядку, передбаченому
умовами договору витрати у загальній
сумі 46 196, 73 грн., а тому зазначена сума
підлягає поверненню на підставі ст.
1212 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення Господарського суду Одеської
області від 18.03.2014 та приймаючи нове
рішення, виходив з того, що позивач
отримав акт виконаних робіт 13.12.2012 і
відповідно п.6.4 договору з урахуванням
п.3.1. додатку № 3 мав право заявити
претензію щодо даних зазначених в акті
протягом трьох днів тобто по 16.12.2012
включно, а враховуючи, що вказана дата
співпадала з вихідним днем, то до 17.12.2012
включно. Однак перший лист (претензію)
він направив відповідачу 19.12.2012, тобто з
пропуском встановленого строку,
правовим наслідком чого є визнання
факту приймання робіт без будь-яких
заперечень. За таких обставин, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що роботи за договором були прийняті
замовником, в т.ч. в частині витрат
відповідача, які оспорюються
позивачем, а відтак відповідно до
приписів абзацу другого частини першої
статті 853 ЦК України він втратив право у
подальшому посилатись на відступ від
умов договору або недоліки у виконаній
роботі. На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції вважав, що
позивач не має правових підстав
вимагати повернення йому відповідачем
зазначеної в позові грошової суми.

Разом з тим, колегія суддів вважає
висновки судів попередніх інстанцій
передчасними та необґрунтованими з
огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами
договір № 280 на виконання робіт,
укладений між сторонами 29.10.2012, за своєю
правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

У договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її визначення (ч. 1
ст. 843 ЦК України).

Ціна роботи у договорі підряду включає
відшкодування витрат підрядника та
плату за виконану ним роботу (ч. 3 ст. 843
ЦК України).

Згідно із ст. 853 ЦК України замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

У п. 6 оглядового листа Вищого
господарського суду України "Про
практику вирішення спорів, пов'язаних
із виконанням договорів підряду (за
матеріалами справ, розглянутих у
касаційному порядку Вищим
господарським судом України)" №
01-06/374/2013 від 18.02.2013 зазначено, що
відповідно до норм чинного
законодавства підрядник не повинен
вчиняти жодних дій щодо спонукання
замовника до підписання акта виконаних
робіт, а має лише констатувати факт
відмови від підписання акта.

У свою чергу, обов'язок прийняти
виконані роботи, а у випадку виявлення
недоліків робіт негайно про них
заявити (у тому числі шляхом
мотивованої відмови від підписання
акта виконаних робіт) законом
покладений саме на замовника.

У випадку якщо ж замовник на порушення
вимог статей 853, 882 ЦК України
безпідставно відмовився від прийняття
робіт, своєчасно не заявивши про їх
недоліки (за наявності таких), то він не
звільняється від обов'язку оплатити
роботи, виконані за договором підряду.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що п. 6.3. договору сторони
передбачили, що впродовж трьох робочих
днів з моменту надання підрядником
акту приймання-передачі виконаних
робіт замовник перевіряє
відповідність об'ємів робіт,
зазначених в акті, фактично виконаним
роботам, а також умовами цього
договору, якість та строки виконання
робіт. У випадку відсутності претензій
замовник підписує акт
приймання-передачі виконаних робіт,
який підтверджує приймання у
підрядника виконаних робіт.

Пунктом 6.4. договору передбачено, що при
наявності претензій замовник викладає
їх у письмовій формі та передає
підряднику, який протягом одного
робочого дня зобов'язаний їх
розглянути та усунути в узгоджений з
замовником строк.

Зі змісту цих пунктів суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що сторони
узгодили в них строки підписання акту з
боку замовника (три дні) та строки
протягом яких підрядник зобов'язався
розглянути зауваження замовника (один
день) та, однак не визначили конкретних
строків пред'явлення замовником
претензій та не визначили, що у разі не
направлення претензій у встановлений
договором строк роботи слід вважати
прийнятими у визначених актом об'ємі та
сумі, тобто не визначили наслідків не
направлення претензій.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
послався на п. 3.1. додатку № 3 до
договору "Загальні умови та положення.
Сервісні роботи (2011)", яким передбачено,
що сервісні роботи виконані
підрядником відповідно до контракту
вважаються прийнятими замовником, якщо
замовник не сповістить підрядника про
будь-які невідповідності протягом
трьох днів з дати закінчення виконання
сервісних робіт.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що у розвиток умов приймання робіт
визначених у п. 6 договору, сторони
погодили конкретно визначений строк
пред'явлення претензій щодо робіт та
передбачили наслідки непред'явлення
претензій протягом цього строку, а саме
що роботи вважаються прийнятими.

Проте суд апеляційної інстанції не
врахував положення п.п. 1.3, 2.1 договору,
згідно з якими вартість робіт є
попередньою, а остаточна вартість
фактично виконаних підрядником робіт,
згідно п. 2.5 договору, визначається на
підставі акта приймання-передачі
виконаних робіт, до якого мають бути
додані погоджені з уповноваженим
представником замовника і завірені
печаткою підрядника документи, а тому
початок перебігу строку надання
зауважень щодо вартості фактично
виконаних робіт пов'язується із
складенням акта, а не із закінченням
виконання сервісних робіт.

У зв'язку з наведеним, суд апеляційної
інстанції всупереч вказаним
положенням законодавства не перевірив
мотиви відмови замовника від
підписання акта виконаних робіт.

При цьому, суд апеляційної інстанції
вказав, що наявні у справі копії
документів свідчать, що відповідач
поніс зазначені витрати на виконання
умов договору, включення цих витрат до
вартості робіт передбачена умовами
договору та додатком №1 до нього, тобто
вони були узгоджені з позивачем, а
відтак повинні були ним відшкодовані
відповідачу. А якщо місцевий суд мав
сумніви щодо наданих відповідачем
копій документів він мав можливість
витребувати у відповідача їх оригінали
для перевірки, що ним зроблено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Рішення може ґрунтуватись лише на тих
доказах, які були предметом
дослідження і оцінки судом. Відхиляючи
будь-які доводи сторін чи спростовуючи
подані стороною докази, господарські
суди повинні у мотивувальній частині
рішення навести правове обґрунтування
і ті доведені фактичні обставини, з
огляду на які ці доводи або докази не
взято до уваги судом (п. 4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про судове рішення" від 23.03.2013
№ 6).

Всупереч наведеному ні місцевий
господарський суд, ні суд апеляційної
інстанції не дали належної правової
оцінки доказам, наданим сторонами та не
обґрунтували які саме докази ними
приймаються, а які відхиляються, та з
яких підстав.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновокм суду апеляційної
інстанції, що оскільки спірні кошти
були отримані відповідачем за
виконання робіт за договором, тобто
набуті за наявності правових підстав
для цього, а договір не було визнано
недійсним або розірвано в
установленому законом порядку, то ці
кошти не можуть бути витребувані на
підставі ст. 1212 ЦК України як
безпідставне збагачення.

Згідно із ст. 1117 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Підставами для скасування або зміни
рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови
апеляційного господарського суду є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права (ч. 1 ст. 11110 ГПК
України).

Відповідно до п. 3 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
скасувати рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції і
передати справу на новий розгляд, якщо
суд припустився порушень норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Оскільки як місцевий, так і апеляційний
господарські суди припустилися
неправильного застосування приписів ч.
1 ст. 4-7 ГПК України щодо прийняття
судового рішення суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього
Кодексу стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, то це відповідно є
підставою для скасування оскаржуваних
судових рішень, та передання справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду місцевому
господарському суду слід взяти до
уваги викладене, вжити всі передбачені
законом заходи для всебічного, повного
та об'єктивного встановлення обставин
справи, прав та обов'язків сторін, і,
залежно від встановленого та
відповідно до вимог чинного
законодавства, вирішити спір.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі філії "Морська
пошуково-рятувальна служба" Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014 та
рішення Господарського суду Одеської
області від 18.03.2014 у справі № 916/167/14
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий - суддя
Кузьменко М.В.

Судді:
Васищак І.М.

Студенець В.І.