ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.08.2014 р.
Справа№ 11/41

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали

заяви Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Львів та Відкритого
акціонерного товариства "Перспектива",
м.Новояворівськ

про затвердження мирової угоди

у справі №11/41

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Львів

до відповідача Відкритого
акціонерного товариства "Перспектива",
м.Новояворівськ

про стягнення 80 000,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 11.03.2008 р. у
справі №11/41 позов задоволено - стягнуто
з Відкритого акціонерного товариства
"Перспектива" на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 80 000 грн. 00 коп.
основного боргу, 800 грн. 00 коп.
державного мита, та 118 грн. 00 коп.
вартості інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу.

21 березня 2008 р. на виконання рішення
господарського суду Львівської
області у справі №11/41 від 11.03.2008 р. було
видано накази про примусове виконання
рішення суду.

09 квітня 2013 р. державним виконавцем
ВДВС Яворівського РУЮ було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження щодо примусового
виконання наказу у справі №11/41 від
21.03.2008 р.

14 липня 2014р. на розгляд господарського
суду Львівської області сторонами
подано заяву про затвердження мирової
угоди в процесі виконання судового
рішення у справі №11/41.

Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що мирова угода у справі № 11/41
не підлягає затвердженню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України
"Про виконавче провадження" сторони
мають право укласти мирову угоду про
закінчення виконавчого провадження,
яка визнається судом.

Згідно абз. 4 ст. 121 ГПК України мирова
угода, укладена сторонами у процесі
виконання судового рішення, подається
на затвердження господарського суду,
який прийняв відповідне судове
рішення.

Досліджуючи умови мирової угоди, суд
виходив із вимог статті 13 ЦК України,
яка визначає межі здійснення цивільних
прав, а саме: цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства;
при здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині; не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах; при здійсненні
цивільних прав особа повинна
додержуватися моральних засад
суспільства; не допускається
використання цивільних прав з метою
неправомірного обмеження конкуренції,
зловживання монопольним становищем на
ринку, а також недобросовісна
конкуренція.

Як зазначено у п. 3.19. постанови Пленуму
Вищого господарського суду № 18 від 26
грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" одним із способів
вирішення господарського спору є
мирова угода сторін, яка може
стосуватися лише прав і обов'язків
сторін щодо предмета позову (частини
перша і третя статті 78 ГПК)

Умови мирової угоди мають бути
викладені чітко й недвозначно з тим,
щоб не виникало неясності і спорів з
приводу її змісту під час виконання.

Господарський суд не затверджує мирову
угоду, якщо вона не відповідає закону,
або за своїм змістом вона є такою, що не
може бути виконана у відповідності з її
умовами, або якщо така угода остаточно
не вирішує спору чи може призвести до
виникнення нового спору. Мирова угода
не може вирішувати питання про права і
обов'язки сторін, які можуть виникнути
у майбутньому, а також стосуватися прав
і обов'язків інших юридичних чи
фізичних осіб, які не беруть участі у
справі або, хоча й беруть таку участь,
але не є учасниками мирової угоди.
Укладення мирової угоди неможливе і в
тих випадках, коли ті чи інші відносини
однозначно врегульовані законом і не
можуть змінюватись волевиявленням
сторін.

Умови мирової угоди повинні
безпосередньо стосуватися предмета
позову, що виключає зазначення в ній
дій, коштів чи майна, які не відносяться
до цього предмета.

Рішенням від 11.03.2008 р. у справі №11/41
господарський суд стягнув з
відповідача на користь позивача
грошові кошти, а умови мирової угоди,
яка подана на затвердження
господарському суду, стосуються
нерухомого майна, що не має відношення
до предмету позову.

Відповідно до умов мирової угоди
сторони визначили, що сума
непогашеного боргу залишається у
розмірі 19 881,35 грн., а балансова вартість
нежитлового приміщення
адміністративної будівлі, яка
передається в рахунок погашення боргу,
становить 4 220,00 грн.

З наведеного вбачається, що сума боргу,
яка визначена у мировій угоді, є меншою
ніж та, яка підлягає до стягненню за
рішенням господарського суду
Львівської області від 11.03.2008 р. у
справі №11/41. Доказів часткової оплати
боргу, або доказів відмови стягувача
від сплати даної частини боргу, суду не
надано.

Ухвалою від 17.07.2014 р. суд зобов'язував
відповідача подати письмові докази
реєстрації за відповідачем права
власності на нерухоме майно, що є
предметом мирової угоди та надати
витяг з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
(на нерухоме майно, що є предметом
мирової угоди).

Представником відповідача через
канцелярію суду було подано копію
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 04.08.2014р. та
копію витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та їх обтяжень від
20.11.2013р.

В той же час відповідачем не було
подано відповідних доказів, які б
підтверджували його право власності на
об'єкт нерухомого майна, що є предметом
мирової угоди, станом на час розгляду
заяви про затвердження мирової угоди.
Суд звертає увагу, що у витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 04.08.2014р. не зазначено
жодної інформації щодо об'єкта
нерухомого майна, який є предметом
мирової угоди. Не подано також доказів,
які б підтверджували відсутність
обтяжень вищевказаного нерухомого
майна станом на час розгляду заяви про
затвердження мирової угоди.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського
процесуального кодексу України, ст. 12
Закону України "Про виконавче
провадження", суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 та Відкритого
акціонерного товариства "Перспектива"
про затвердження мирової угоди у
справі № 11/41 відмовити.

Суддя
Петрашко М.М.