РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.
Справа № 902/839/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Миханюк М.В.

суддя
Олексюк Г.Є. ,

суддя
Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання
Кушніруку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача Луки -
Мелешківської сільської ради на
рішення господарського суду
Вінницької області від 14.07.14 р. у справі
№ 902/839/14

за позовом Луки - Мелешківської
сільської ради

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні позивача Вінницька
об'єднана державна фінансова інспекція

про стягнення 19707,60 грн. збитків

за участю представників:

позивача - Костенко О.А., дов. б/н від
27.03.2014 р.

відповідача - не з'явився

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача -
не з'явився

Судом роз'яснено представнику позивача
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 14.07.2014 року у
справі №902/839/14 (суддя Мельник П.А.) в
позові Лука - Мелешківської сільської
ради до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 про стягнення 19707,6 грн. збитків,
завданих бюджету сільської ради
внаслідок завищення вартості робіт
(трудомісткості) за окремими
розцінками, кошторисного прибутку та
адміністративних витрат відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням, позивач Лука-Мелешківська
сільська рада звернулась до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Вінницької області від 14.07.2014 року у
справі №902/839/14 та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов
Луки-Мелешківської сільської ради до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про
стягнення 19707 гривень 60 коп. збитків,
завданих бюджету сільської ради.

Скаржник вважає оскаржуване рішення
таким, що прийняте з порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, при недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими. Обгрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, позивач зазначає,
що судом першої інстанції було
проігноровано той факт, що державні
будівельні норми мають обов'язковий
характер при визначенні вартості будов
(об'єктів), будівництво яких
здійснюється із залученням бюджетних
коштів або коштів підприємств, установ
і організацій державної власності.
Скаржник стверджує, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини справи та як наслідок
зроблений протиправний висновок
відносно того, що позивачем не
доведений розмір завданих збитків,
оскільки в суді першої інстанції
надавався розгорнутий розрахунок з
приводу завищення вартості робіт по
окремим розцінкам; водночас
відповідачем не наведено та не надано
жодного доказу, який би спростував
наданий розрахунок, а відтак судом
першої інстанції було проігноровано
принцип змагальності судового процесу
та з упередженим ставленням до
позивача не було досліджено та
враховано жодного доказу, наданого
позивачем. Апелянт також вважає, що суд
першої інстанції дійшов до хибного
висновку з приводу того, що підставою
позову слугувало стягнення коштів як
безпідставно отриманих.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.08.2014 р. у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Миханюк М.В., суддя Гудак А.В.,
суддя Павлюк І. Ю. апеляційну скаргу
Луки-Мелешківської сільської ради на
рішення господарського суду
Вінницької області від 14.07.14 р. у справі
№ 902/839/14 прийнято до провадження та
призначено до розгляду в судовому
засіданні.

28.08.2014 р. до Рівненського апеляційного
господарського суду надійшов відзив на
апеляційну скаргу від Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (вх.
№ 17260/14), в якому відповідач зазначає, що
доводи апеляційної скарги є надуманими
та такими, що не відповідають нормам
чинного законодавства, натомість судом
першої інстанції повністю дотримано
норм матеріального та процесуального
права, всебічно досліджено усі
матеріали справи та прийнято законне
та обгрунтоване рішення. Відповідач
пояснює, що свої зобов'язання за
договором позивачем виконано належним
чином, вартість робіт повністю
оплачена, претензії щодо якості,
кількості або вартості виконаних
підрядних робіт позивачем відповідачу
не виставлялися. Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 вважає, що
господарський суд Вінницької області
правомірно послався на статтю 623
Цивільного кодексу України, яка вказує
на те, що боржник має відшкодовувати
кредиторові збитки у разі порушення
договірного зобов'язання, натомість
наявними матеріалами справи не
доведено жодного факту неналежного
виконання відповідачем умов договору
чи порушення договірних зобов'язань.
Відповідач стверджує, що судом першої
інстанції вірно встановлено, що
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.
ОСОБА_3 також вважає, що позивачем грубо
порушуються вимоги статті 632
Цивільного кодексу України, якою
встановлюється, що зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається. На думку відповідача,
позивач неправомірно посилається на п.
3.3.1 правил визначення вартості
будівництва ДБН Д.1.1-1-2000, адже,
відповідно до цього пункту, договірна
ціна - це кошторис вартості підрядних
робіт, за яку підрядна організація,
визначена виконавцем робіт, згодна
виконати об'єкт замовлення. Відповідач
зазначає, що в судовому засіданні ні
представник позивача, ні представник
фінансової інспекції не змогли чітко
пояснити яким чином проведено
розрахунок фінансових санкцій і яким
чином вони стосуються відповідача,
додаткових письмових пояснень з цього
приводу до суду не надано. Тому,
відповідач вважає, що вказівка на цей
факт в апеляційній скарзі є недоречною,
адже господарський суд Вінницької
області надавав змогу як позивачу так і
третій стороні пояснити наведені
розрахунки (цього зроблено не було), що
доводить сумнівність таких
розрахунків. Враховуючи вищевикладене,
відповідач просить залишити рішення
господарського суду Вінницької
області від 14.07.2014 року без змін, а
апеляційну скаргу Луки-Мелешківської
сільської ради - без задоволення.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
08.09.2014 р. у зв'язку із перебуванням
у відпустці судді Гудак А.В., тимчасовою
непрацездатністю судді Павлюк І.Ю. та
відповідно до затверджених складів
колегій внесено зміни до складу
колегії суддів, окрім заміни
головуючого судді, визначено у справі
№ 902/839/14 колегію суддів у
складі: головуючий суддя Миханюк М.В.,
суддя Олексюк Г.Є., суддя
Савченко Г.І.

Представник позивача (скаржника)
Костенко О.А. у судовому засіданні
09.09.2014 р. надала пояснення по суті спору.

Відповідач - Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 не забезпечив явку
свого представника у судове засідання,
подав до суду клопотання, в якому
повідомив, що є інвалідом третьої
групи, не зможе бути присутнім у
судовому засіданні та просить
розглядати справу без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні позивача Вінницька
об'єднана державна фінансова інспекція
не забезпечила явку свого представника
у судове засідання.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача
були належним чином повідомлені про
дату, час та місце розгляду апеляційної
скарги (а.с. 150,151). Явка
представників сторін у судові
засідання не вимагалась. Враховуючи
вищезазначене, колегія суддів визнала
за можливе здійснити розгляд
апеляційної скарги за відсутності
представників відповідача та третьої
особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ

15.09.2010 року між Лука-Мелешківською
сільською радою (Замовник, позивач) та
Фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3 був
укладений договір підряду (Підрядник,
відповідач).

Договір від 15.09.2010 р. складений у
письмовій формі, підписаний
повноважними представниками двох
сторін, підпис замовника та підрядника
(сторін) засвідчено їх печаткою, що
відповідає вимогам ст. ст. 207, 208
Цивільного кодексу України. Вказаний
договір не був розірваним, припиненим
або зміненим.

Відповідно до п.1.1. Договору підрядник
приймає на себе зобов'язання із своїх
матеріалів, своїми силами та засобами,
на свій ризик виконати капітальний
ремонт приміщення дільничної лікарні,
що розташована за адресою с.
Лука-Мелешківська, вул.Тиврівське шосе,
а замовник зобов'язується оплатити
вказані роботи та прийняти їх.

Згідно п.1.2. Договору обсяг, характер та
вартість робіт визначаються цим
Договором на основі кошторису, який є
невід'ємною частиною даного Договору.

Загальна вартість робіт за цим
Договором складає 86824,00 грн. (п.2.1.
договору).

Відповідно до п.2.2. Договору остаточний
розрахунок за виконані роботи за
Договором здійснюється після
виконання Підрядником своїх
зобов`язань за даним Договором в
повному обсязі та після підписання
Сторонами акту приймання-передачі
виконаних за цим Договором робіт.
Замовник, в строк до 10 (десяти) робочих
днів з дня підписання акту
приймання-передачі, проводить з
Підрядником остаточний розрахунок в
повному обсязі шляхом перерахування на
поточний рахунок Підрядника, який
вказаний в даному Договорі.

Згідно п.2.3. Договору вартість робіт,
матеріалів та інших витрат за цим
Договором відповідно
проектно-кошторисної документації є
незмінною (крім випадку, передбаченого
п. 3.2.3 цього Договору).

Пунктом 3.3.2. Договору передбачено, що
підрядник зобов'язався виконати всі
роботи якісно, своєчасно та здати їх
Замовнику згідно існуючих вимог, норм,
правил, стандартів, вимог Державного
пожежного нагляду, Національного банку
України та Державної служби охорони.

Згідно акту приймання виконаних
будівельних робіт (типової форми №
КБ-2в) за вересень 2010р. роботи були
виконані в повному обсязі на суму,
обумовлену в договорі.

Свої зобов'язання за договором
позивачем виконано належним чином,
вартість робіт була оплачена: 20 вересня
2010р. - платіжне доручення № 4 на суму
85709,00 грн. та 05 жовтня 2010р. - платіжне
доручення № 6 на суму 1115,00 грн.

Претензій щодо якості, кількості або
вартості виконаних підрядних робіт
позивачем відповідачу не виставлялися.

Згідно акту Вінницької об'єднаної
державної фінансової інспекції від
29.10.2012 р. з 06.08.2012 р. по 29.10.2012 р. проведено
ревізію виконання бюджету с.Лука
Мелешківська, використання бюджетних
коштів у виконавчому комітеті Лука
Мелешківської сільської ради, стану
збереження майна та використання
бюджетних коштів установами, що
утримуються за рахунок коштів
сільського бюджету за період з 01.01.09 р.
по 01.08.12 р.

У вищевказаному акті зазначено, що з
наявних в сільській раді документів
щодо виконання підрядником ФОП ОСОБА_3
ремонтно-будівельних робіт по об'єктах
та закладах сільської ради
встановлено, що останнім на етапі
укладання договірних цін на проведення
ремонтно-будівельних робіт та в
подальшому при формуванні актів
виконаних робіт в порушення п.п.3.3.10.1
ДБН Д. 1.1-1-2000, до актів форми КБ-2в
внесено недостовірні дані про
матеріальні витрати,
загальновиробничі витрати, що призвело
до завищення вартості виконаних робіт
на загальну суму 19707,00 грн.

Перевіривши оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення місцевим
господарським судом, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, й серед підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст. 180 Господарського
кодексу України господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Підставою виникнення у сторін певних
прав та обов'язків є укладений між ними
договір підряду від 15.09.2010 р.

Відповідно до частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Приписами ст. 853 Цивільного кодексу
України встановлено, що замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Однак під час прийняття виконаних
підрядних робіт позивач актів про
виявлені недоліки не складав, про
наявність цих недоліків та
необхідність їх виправлення виконавцю
(відповідачу) не повідомляв.

Отже, в даному випадку матеріалами
справи повністю підтверджено
виконання сторонами своїх зобов'язань
за договором підряду від 15.09.10 р.:
відповідачем роботи виконані, а
позивачем зазначені роботи прийняті та
оплачені за ціною, узгодженою
сторонами, що підтверджується
підписаним сторонами актом виконаних
підрядних робіт за вересень 2010 р. на
загальну суму 86824,00 грн., кошторисною
документацією, та відповідає вимогам
ст. 854 Цивільного кодексу України. Поряд
з тим, колегія суддів не бере до уваги
акт за жовтень 2010 р., оскільки роботи по
ньому виконувались згідно договору від
25.10.10 р., який не є предметом
розгляду даного спору. Крім того,
наявні в матеріалах справи докази
оплати виконаних відповідачем робіт
(платіжне доручення № 4 від 20.09.2010
р. на суму 85709,00 грн. та платіжне
доручення № 6 від 05.10.10 р. на суму 1115,00
грн.) містять посилання саме на договір,
укладений сторонами 15 вересня 2010 року.

Колегією суддів встановлено, що
позивач не спростовує того факту, що
роботи, передбачені договором, були
виконані у повному обсязі і у
встановлені строки, позивач не мав
претензій щодо обсягу і якості
виконаних робіт.

Відповідно до п. 100 Загальних умов
укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 01.08.2005 року № 668, у
разі виявлення невідповідності робіт,
пред'явлених до оплати, встановленим
вимогам, завищення їх обсягів або
неправильного застосування
кошторисних норм, поточних цін,
розцінок та інших помилок, що вплинули
на ціну виконаних робіт, замовник має
право за участю підрядника скоригувати
суму, що підлягає сплаті.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
передбачене законодавством право
замовника (позивача) за певних обставин
скоригувати суму, що підлягає сплаті за
договором підряду, може бути
реалізовано до остаточного прийняття
виконаних робіт. Однак, в даному
випадку виконані відповідачем роботи
за актом виконання робіт за формою КБ-2в
були прийняті позивачем без жодних
зауважень, доказів внесення
відповідних змін до договору підряду
позивачем суду не надано.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 632 Цивільного
кодексу України ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін;
зміна ціни в договорі після його
виконання не допускається.

Таким чином, позивач, вимагаючи
повернення частини виконаного за
договором фактично вимагає перегляду
ціни договору після його виконання, що
є порушенням вказаних вимог чинного
законодавства.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема і
відшкодування збитків.

Статтею 22 цього ж кодексу визначено, що
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри
цивільно-правової відповідальності, як
відшкодування збитків, необхідною є
наявність всіх чотирьох умов
відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка
проявляється у невиконанні або
неналежному виконанні ним
зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та завданими збитками, що
означає, що збитки мають бути наслідком
саме даного порушення боржником
зобов'язання, а не якихось інших
обставин, зокрема дій самого кредитора
або третіх осіб;

- вина боржника.

За приписами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Колегією суддів встановлено належне
виконання сторонами договору підряду
відповідно до їх умов та згаданих норм
права. В даному випадку ані позивачем,
ані фінансовою інспекцією не наведено
обставин та не доведено належними та
допустимими доказами, що мала місце
протиправна поведінка відповідача, яка
спричинила шкідливий результат для
позивача, а відтак не може вважатися
доведеним причинний зв'язок між
заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Враховуючи, що судом встановлено
відповідність обсягів та вартості
робіт, відображених в акті виконаних
робіт за вересень 2010 р., підписаного
позивачем та відповідачем обсягам та
вартості, визначеним у відповідній
проектно-кошторисній документації та
той факт, що позивач просить стягнути з
ФОП ОСОБА_3 кошти, отримані останнім в
рахунок оплати погодженої вартості
виконаних будівельних робіт за
укладеним між сторонами договором
підряду, то такі кошти набуто за
наявності правової підстави, відтак,
підстави для відшкодування
відповідачем збитків відсутні,
оскільки стягнення збитків за
порушення договірних зобов'язань
здійснюється в порядку ст. 623 ЦК
України, при застосуванні норм якої
враховується і те, що згідно норм ст. 610
ЦК України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Вказана правова позиція відображена в
постанові Верховного Суду України ПВСУ
від 22.01.2013 року у справі № 3-69гс-12 і
відповідно до приписів ст.11128 ГПК
України є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Згідно статті 1 ГПК України та статті 3
Цивільного кодексу України кожна особа
має право звертатися до господарського
суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів. Тобто, позивач має
право на подання позову лише в тому
разі, коли діями відповідача
порушується право чи інтереси
безпосередньо позивача, а не взагалі з
будь-яких питань, де, як вважає позивач,
є порушення норм чинного
законодавства.

Отже, для звернення до суду з позовом,
заявник повинен обґрунтувати не лише
порушення відповідачами положень
чинного законодавства, а і свій
матеріально-правовий інтерес.

Колегія суддів вважає, що сам по собі
висновок державної фінансової
інспекції, не є належним і допустимим
доказом на підтвердження порушення
відповідачем зобов'язань за договором
і завдання позивачеві збитків.

Так, згідно ст. 15 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Отже, довідка органу фінансового
контролю чи акт перевірки може бути
підставою для вчинення відповідних
процесуальних дій посадовими особами
(зокрема - пред'явлення відповідного
позову до суду), однак не позбавляє
відповідну особу процесуального
обов'язку доводити свої вимоги
належними та допустимими доказами.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що суд першої інстанції
правомірно відхилив твердження
позивача про те, що підставою для
повернення коштів є ті обставини, що
Державною фінансовою інспекцією в
Вінницькій області під час проведення
перевірки було встановлено порушення
вимог чинного законодавства, а саме
п.п.3.3.10.1 ДБН Д. 1.1-1-2000, що призвело до
завищення вартості виконаних робіт на
загальну суму 19707,00 грн., які сільрадою
прийняті та оплачені в повному обсязі.

Так, за умови існування між сторонами
договірних правовідносин, посилання
на висновки перевірки Державної
фінансової інспекції в Вінницькій
області, як на підставу для задоволення
позовних вимог, є неправомірними.
Виявлені контролюючим органом
порушення не впливають на умови
укладеного між сторонами договору і не
можуть їх змінювати.

У той же час, виявлення вказаних
порушень може бути підставою для
притягнення до відповідальності
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі є безпідставними та
необгрунтованими, такими, що не
підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи. Висновки, викладені в
рішенні місцевого господарського суду
відповідають обставинам справи. Судом
не порушені та правильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права, а тому рішення суду першої
інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК
України,суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Вінницької області від 14.07.14 р. у справі
№ 902/839/14 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Луки-Мелешківської
сільської ради на рішення
господарського суду Вінницької
області від 14.07.14 р. у справі № 902/839/14
залишити без задоволення.

3. Матеріали справи № 902/839/14 повернути
до господарського суду Вінницької
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Миханюк М.В.

Суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Савченко Г.І.