КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р. Справа№ 910/7345/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Синиці О.Ф.

при секретарі
Майданевич Г.А.

за участю

представників сторін : від
позивача - не з'явився.

від
відповідача - Ларіонов О.О.

розглянувши Товариства з
обмеженою відповідальністю

апеляційну скаргу "Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія"

на рішення

господарського суду м. Києва

від 11.06.2014 року.

у справі № 910/7345/14 (Суддя
Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Виробничо-технологічна компанія
"ДАКМАС"

до Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія"

про стягнення 627
856,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва
від 11.06.2014 року позов задоволено
повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія"
(03049, м. Київ, Вулиця Єреванська, будинок
1, квартира 1; ідентифікаційний код:
32102765) з будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-технологічна компанія
"ДАКМАС" (07500, Київська обл.,
Баришівський район, селище міського
типу Баришівка, Вул. Пархоменка ,
будинок 34; ідентифікаційний код 37649016)
612198 (шістсот дванадцять тисяч сто
дев'яносто вісім) грн. 46 коп. - основного
боргу, 11795 (одинадцять тисяч сімсот
дев'яносто п'ять) грн. 60 коп. - пені, 3862
(три тисячі вісімсот шістдесят дві) грн.
79 коп. - 3% річних та 12557 (дванадцять тисяч
п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 14 коп. -
судового збору за подання позовної
заяви.

Не погодившись із вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
інвестиційно-інжинірингова компанія"
подало до Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду м. Києва від 11.06.2014
року у справі № 910/7345/14 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
до розгляду.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду змінено склад
колегії суду.

В судове засідання 02.09.2014 року
представник позивача не з'явився, проте
належним чином повідомлений про дату,
місце та час судового засідання.

Колегія суддів вважає за можливе
здійснювати розгляд справи без участі
представників позивача , враховуючи що
останній належним чином повідомлений
про дату, час і місце судового
засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 26.07.2012 року між позивачем
(Підрядник) та відповідачем (Замовник)
було укладено Контракт №42/12 на
виконання робіт з вогнезахисної
обробки металевих конструкцій на
об'єкті: "Будівництво громадського
центру з надбудованими офісними
приміщеннями та прибудованими
приміщеннями підземних паркінгів на
перетині проспекту П. Тичини та
Дніпровської набережної у
Дніпровському районі м. Києва. Блок №6".
(належним чином засвідчена копія
договору міститься в матеріалах
справи, надалі - Контракт).

20.08.2013 року між сторонами було укладено
Додаткову угоду № 4 до Контракту.

Відповідно до п. 1.1. Контракту Підрядник
зобов'язується протягом строку дії
Контракту своїми силами і засобами,
використовуючи існуючі технології,
виконати вогнезахисну обробку
металевих конструкцій на об'єкті:
"Будівництво громадського центру з
надбудованими офісними приміщеннями
та прибудованими приміщеннями
підземних паркінгів на перетині
проспекту П. Тичини та Дніпровської
набережної у Дніпровському районі м.
Києва. Блок №6" з метою досягнення межі
вогнестійкості R 30 хвилин. Замовник
зобов'язується прийняти роботу та
оплатити її вартість у строки та на
умовах, що визначається цим Контрактом
та Додатком 1 до нього (п.1.2 Контракту).

Разом з цим, відповідно до Додаткової
угоди № 4 до Контракту Підрядник
зобов'язується протягом строку дії
Контракту своїми силами і засобами,
використовуючи існуючі технології,
виконати вогнезахисну обробку
металевих конструкцій на об'єкті:
"Будівництво громадського центру з
надбудованими офісними приміщеннями
та прибудованими приміщеннями
підземних паркінгів на перетині
проспекту П. Тичини та Дніпровської
набережної у Дніпровському районі м.
Києва. Блок №6" з метою доведення
залізобетонних пліт перекриття
паркінгу на відм. - 4,500 до межі
вогнестійкості RЕІ 180 хвилин.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 4
до Контракту загальна вартість
Додаткової угоди згідно договірної
ціни складає 1 286 667 грн.

Відповідно до п. 5 Додаткової угоди № 4
до Контракту робота сплачується згідно
акту (актів) приймання виконаних
підрядних робіт за фактичні обсяги
виконаних робіт.

Належне та повне виконання
вогнезахисних робіт Підрядником а
також їх беззаперечне прийняття
Замовником, підтверджується
складеними та підписаними сторонами
Актами приймання виконаних підрядних
робіт за: жовтень 2012 на суму 196602,17 грн.,
листопад 2012 на суму 87002,63 грн., серпень
2013 на суму 37390,28 грн., вересень 2013 на суму
26346,47 грн., 7397,90 грн. та 98940,00 грн., жовтень
2013 на суму 965010,76 грн., за січень 2014 на
суму 487310,02 грн.

Загальна вартість фактично виконаних
робіт за вище наведеними документами
становить 1906000,23. На рахунок позивача
частково надійшли оплати за виконані
роботи. Станом на 15.04.2014 заборгованість
відповідача перед позивачем складає
612198,46 грн.

Відповідно до п.п. 2.2.4 Контракту
Замовник зобов'язане здійснити оплату
прийнятих робіт не пізніше 15-ти
банківських днів з дати підписання
акту (актів) приймання виконаних
підрядних робіт.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином та відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Твердження відповідача, що Додаткову
угоду № 4 від 20.08.2013 до Контракту
необхідно розглядати як окреме
зобов'язання є необґрунтованим
оскільки вказана Додаткова угода № 4
була укладена до Контракту, про що
свідчить її назва, а також характер
зобов'язання. Окрім того вказана угода
підписана та скріплена печатками обома
сторонами без будь-яких зауважень.
Роботи за зазначеною Угодою виконані
позивачем та прийняті відповідачем в
повному обсязі без зауважень.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
відсутність в матеріалах справи
будь-яких доказів щодо виконання
взятих зобов'язань за Контрактом,
відповідачем не представлено, суд
першої інстанції дійшов цілком вірного
висновку, що обґрунтованими є позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача боргу за Контрактом № 42/12 в
612198, 46 грн.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за Контрактом № 42/12 в
сумі 612198, 46 грн. належним чином
доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, строк оплати послуг, у
відповідності до п. 2.2.4 Контрактом № 42/12
є таким, що настав, а тому позовні
вимоги в частині стягнення боргу у
розмірі 612198, 46 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

26.03.2014 позивачем була направлена
претензія № 26/03-7 про здійснення
розрахунком за Контрактом на суму 612198,
46 грн.

Відповіді на претензію, за твердженням
позивача, не було отримано.

Окрім того позивач просив стягнути з
відповідача 11795,60 грн. пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочки, що встановлено
п. 3.4 Контракту.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
11795,60 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просив
стягнути з відповідача на свою користь
3862, 79 грн. трьох відсотків річних.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 3 % річних
ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних підлягають
задоволенню відповідно до наведеного в
позовній заяві розрахунку. При
здійсненні перевірки розрахунку 3%
річних нарахованих позивачем, судом
першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивачем правильно
здійснено вказаний розрахунок.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 11.06.2014 року у справі №910/7345/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

2. Справу № 910/7345/14 повернути до
господарського суду м. Києва .

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
С.А. Пашкіна

О.Ф. Синиця

Повний текст постанови складено 03.09.2014
року.