ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

03.09.14 № 910/18388/14. Суддя Трофименко Т.Ю.,
розглянувши

позовну заяву Національного музею
літератури України

до Літературно-меморіального
музею-квартири П.Г. Тичини в м. Києві

про стягнення 101 749,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів сплати судового збору у
встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до п. 3 ст. 57 Господарського
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи,
які підтверджують сплату судового
збору у встановлених порядку і розмірі;

Статтею 4 Закону України «Про судовий
збір» від 08.06.2011 року №3674-VI передбачено,
що судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі. Ставка
судового збору із позовної заяви
майнового характеру складає 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат, тобто від 1827,00 грн. до
73080,00 грн., із позовної заяви
немайнового характеру - 1 розмір
мінімальної заробітної плати, тобто -
1827,00 грн.

Як вбачається із поданої позовної
заяви Національним музеєм літератури
України заявлено вимоги майнового
характеру, а саме - стягнути з
Літературно-меморіального
музею-квартири П.Г. Тичини в м. Києві - 82
229,44 грн. - основного боргу, 16 232,16 грн. -
пені та 3 288,34 грн. - 3% річних , що разом
складає 101749,94 грн.

Проте, заявником в якості доказу сплати
судового збору за подання позовної
заяви додано копію платіжного
доручення: № 351 від 26.08.2014р., яке
підтверджує факт зарахування в доход
Державного бюджету судового збору в
сумі 1827,00 грн., тобто в меншому розмірі
чим передбачено чинним законодавством.

Суд звертає увагу заявника, що
відповідно до п. п. 2.20., 2.21 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013р.,чинним
законодавством не встановлено якихось
спеціальних вимог щодо оформлення
платіжних документів, за якими
перераховуються суми судового збору.
Отже, таке перерахування здійснюється
за загальними правилами згідно з
вимогами Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні" і
відповідних нормативно-правових актів
Національного банку України.

Платіжне доручення на безготівкове
перерахування судового збору,
квитанція установи банку про прийняття
платежу готівкою додаються до позовної
заяви (заяви, скарги) і мають містити
відомості про те, яка саме позовна
заява (заява, скарга, дія) оплачується
судовим збором.

Відповідні документи подаються до
господарського суду тільки в
оригіналі; копії, у тому числі
виготовлені із застосуванням
технічних засобів (фотокопії тощо), цих
документів не можуть бути належним
доказом сплати судового збору.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції "Про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті", затвердженої
Постановою Правління НБУ від 21.01.2004р. №
22, платіжне доручення оформляється
платником за формою, наведеною в
додатку 2 до вказаної Інструкції,
згідно з вимогами щодо заповнення
реквізитів розрахункових документів,
що викладені в додатку 8 до вказаної
Інструкції.

Платіжне доручення оформляється
платником за формою, наведеною в
додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з
вимогами щодо заповнення реквізитів
розрахункових документів, що викладені
в додатку 8 до цієї Інструкції, та
подається до банку, що обслуговує його,
у кількості примірників, потрібних для
всіх учасників безготівкових
розрахунків.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає,
що документом про сплату судового
збору є квитанція установи банку або
відділення поштового зв'язку, які
прийняли платіж, платіжне доручення,
підписане уповноваженою посадовою
особою і скріплене печаткою установи
банку з відміткою про дату виконання
платіжного доручення.

Вказані обставини перешкоджають дійти
беззаперечного висновку, що судовий
збір сплачено в доход Державного
бюджету України за розгляд саме цієї
позовної заяви.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на
те, що заявником в якості сплати
судового збору за подання зазначеної
позовної заяви додано лише ксерокопію
квитанції, в той час як зазначені
платіжні документи до господарського
суду повинні подаватися лише в
оригіналі, суд дійшов висновку, що
заявником не подано доказів сплати
судового збору у встановлених порядку
та розмірі.

За таких обставин, суд вважає, що
позивачем не подано доказів сплати
судового збору у встановлених порядку,
а тому вказана позовна заява підлягає
поверненню позивачу на підставі п. 4 ст.
63 Господарського процесуального
кодексу України.

Керуючись п. 4. ч. 1 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву без розгляду.

Звернути увагу позивача, що після
усунення недоліків, які стали
підставою повернення позовної заяви
без розгляду, він може повторно
звернутися до Господарського суду м.
Києва з позовом.

Суддя
Трофименко Т.Ю.