м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "УНІПЛИТ"до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транспортна
компанія "САТ"третя особаТовариство з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство
"ДЕССА"простягнення 42 066,00 грн.
Головуючий суддя Літвінова М.Є.
Судді
Представники сторін:
від позивача: не з'явились;
від відповідача: Овдієнко Л.І. -
представник за довіреністю;
від третьої особи: не з'явились.
У судовому засіданні 01.09.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УНІПЛИТ" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транспортна
компанія "САТ" про відшкодування
збитків 42 066,00 грн., завданих в наслідок
пошкодження вантажу.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 порушено провадження у
справі №910/10114/14, розгляд справи
призначений на 02.07.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 в порядку статті 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
21.07.2014.

В судовому засіданні 21.07.2014, в порядку
ст.77 ГПК України, оголошено перерву на
30.07.2014.

Ухвалою від 21.07.2014, відповідно до ст. 69
ГПК України, продовжено строк
вирішення спору.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.07.2014 суд із власної
ініціативи призначив колегіальний
розгляд справи №910/10114/14.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
30.07.2014, справу №910/10114/14 передано на
розгляд колегії суддів у наступному
складі: головуючий суддя Літвінова М.Є.,
суддя Босий В.П., суддя Цюкало Ю.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.07.2014 справу №910/10114/14
прийнято до провадження колегії
суддів, розгляд справи призначений на
20.08.2014.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
20.08.2014, у зв'язку з перебуванням судді
Босого В.П. у відпустці, справу №910/10114/14
передано на розгляд колегії суддів у
наступному складі: головуючий суддя
Літвінова М.Є., суддя Сташків Р.Б., суддя
Цюкало Ю.В.

Ухвалою від 20.08.2014, справу прийнято до
провадження колегії суддів, розгляд
справи призначений на 01.09.2014.

В судовому засіданні 01.09.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу,
господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно товаро-транспортної накладної
№ОД0641167 від 18.04.2013 ТОВ "ТК "САТ"
(перевізник) здійснило перевезення
вантажу: вали у кількості 3 шт. по
маршруту Одеса-Івано-Франківськ,
відправник вантажу: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство
"Десса", одержувач: ТОВ "УНІПЛИТ".

При отриманні вантажу, були виявлені
пошкодження гумового валу у вигляді
потертостей і тріщин (3-5 см. в 4-х місцях),
про що 22.04.2013 був складений акт
пошкодження вантажу №ИФ0000007

Крім того, в акті зазначено, що
деревяний каркас упаковки та
обмотувальна упаковка валу №002 -
пошкоджені.

Акт підписаний керівником
регіонального структурного підрозділу
м. Івано-Франківськ Борисенко О.О.,
завідувачем складу Довган Р.М.,
менеджером постачання Даниляк В.Т.

Як зафіксовано у вказаному акті інший
вантаж не пошкоджений.

Як зазначає позивач, при отриманні
інших двох гумових валів, їх
пошкодження не були виявлені, оскільки
упаковки не були пошкоджені, та при
розпакуванні вантажу було виявлено
пошкодження валу №7215 у вигляді
подряпин по окружності валу та
пошкодження каркасу кріплення
хвостовика валу, а також пошкодження
валу №7217 у вигляді подряпин по
окружності валу, про що позивачем
складений односторонній акт від 23.04.2013
та направлений відповідачу згідно
фіскального чеку № 4923 від 23.04.2014.

Позивач зазначає, що пошкодження валу
№7217 не було значним, що дозволило ТОВ
"УНІПЛИТ" використовувати його згідно
цільового призначення. Проте, значні
пошкодження валів №002 та №7215
унеможливили їх подальше використання
без проведення відновлення.

Для відновлення валів, їх за рахунок
позивача доставлено ТОВ "НВП "Десса".
Вартість відновлювальних робіт склала
42 006,00 грн., а саме: вал №002 - рахунок №000662
від 24.04.2013 - 18 267,00 грн., вал №7215 - рахунок
№000661 від 24.04.2013 - 23 799,00 грн.

Як повідомив позивач, на даний час вали
відновлено, оплату за їх відновлення
проведено в повному обсязі, - 42 066,00 грн.,
про що свідчать акти прийому-здачі
робіт №РНБ-КВ0437 від 11.09.2013 та №РНБ-КВ0419
від 06.09.2013.

Керуючи положеннями ст. 925 ЦК України,
позивач направив відповідачу вимогу
№6/14-1 від 29.05.2013 про відшкодування
збитків у розмірі 42 066,00 грн., однак
відповідач пред'явлені збитки не
відшкодував, що стало підставою для
звернення з даним позовом до суду.

Відповідач заперечив проти
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

У відзиві на позов відповідача
зазначив, що від ТОВ "НВП"Десса" він
прийняв до перевезення 3 вантажних
місця загальною масою 1050 кг, згідно
товаро-транспортної накладної №ОД0641167.
При отриманні вантажу представником
позивача (вантажоодержувач) виявлено
пошкодження одного вантажного місця,
що стало наслідком складання акту від
22.04.2013 №ИФ0000007, відповідно до якого
деревяний каркас та обмотувальна
упаковка, в якому знаходився гумовий
вал №002, були пошкоджені, а на гумовому
валу шляхом візуального огляду
виявлені пошкодження у вигляді
потертостей і тріщин, решта два
вантажних місця не пошкоджено. Акт був
складений у присутності представників
перевізника та вантажоодержувача без
зауважень та скріплений їх печатками.

Відповідач на підтвердження своїх
заперечень посилається на Правила
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, статут
автомобільного транспорту та зазначає,
що при прийнятті вантажу, у позивача не
було зауважень щодо інших двох місць із
трьох.

Відповідач зазначає, що акт складений в
односторонньому порядку є недійсний.
Також, відповідач звернув увагу, що
рахунки надані позивачем до матеріалів
справи дублюють рахунки, які були
виставлені позивачу його контрагентом
задовго до здійснення перевезення.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу
України, власник, права якого порушені,
має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди.

Приписами статей 22, 1166, 1192 Цивільного
кодексу України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Статтями 224, 225 Господарського кодексу
України унормовано, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною;

матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки, шкоди та її розміру,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою, вини.
За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Протиправною є поведінка, яка не
відповідає вимогам закону, тягне за
собою порушення (зменшення, обмеження)
майнових прав (благ) і законних
інтересів іншої особи.

При цьому встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
завдавача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 03.12.2012р. у справі справа №
19/5005/4244/2012.

Свої позовні вимоги щодо стягнення
збитків в сумі 42 066,00 грн. позивач, з
посиланням на ст.ст. 1166, 1172 ЦК України,
ст.ст.314, 224, ч. 1 ст. 225 ГК України,
обґрунтував тим, що позивач має право
вимоги щодо стягнення з відповідача
вартості відновлювлення гумових валів
№002 та №7215.

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. ст. 33, 34 ГПК України).

Отже, позивач повинен довести
наявність збитків і неправомірної
поведінки відповідача, безпосередній
причинний зв'язок між правопорушенням
та заподіянням збитків, розмір
відшкодування, а відповідач в сою чергу
повинен доводити відсутність своєї
вини.

Так, відповідно до матеріалів справи,
згідно товаро-транспортної накладної
№ ОД0641167 від 18.04.2013 ТОВ "НВП"Десса"
передало ТОВ "ТК "САТ" вантаж (гумові
вали) у кількості 3 шт. вагою 1050 кг. по
маршруту: м.Одеса - м.Івано-Франківськ,
вантажоодержувач: ТОВ "УНІПЛИТ".

Як підтверджується актом пошкодження
вантажу №ИФ0000007 від 22.04.2013, при
отриманні вантажу представниками ТОВ
"УНІПЛИТ" виявлено його пошкодження, а
саме: пошкодження валу в вигляді
потертостей і тріщин шириною 3-5 см. в 4-х
місцях. Інший вантаж не пошкоджений.
Щодо упаковки: дерев'яний каркас
пошкоджений. Обмоточна упаковка вала
пошкоджена.

Акт підписаний представниками
перевізника та вантажоодержувача, без
зауважень.

Позивач зазначає, що при прийнятті
вантажу виявлені пошкодження гумового
валу № 002 (згідно маркування
вантажовідправника), однак із наданої
суду товаро-транспортної накладної
№ОД0641167 від 18.04.2013 не вбачається за
можливе ідентифікувати по маркуванні
гумові вали, оскільки у накладній
зазначено про прийняття до перевезення
вантаж валів у кількості 3 -х шт. вагою
1050 кг. В акті про виявлення пошкодження
від 22.04.2013, також не зазначено, що саме
вал №002 був пошкоджений.

Однак, з пояснень відповідача
вбачається, що він не заперечує, що в
акті від 22.04.2013 йшлося про пошкодження
саме цього гумового валу №002, що судом
прийнято до уваги.

В подальшому, як свідчать матеріали
справи та пояснення позивача, 23.04.2013,
при розкритті ящиків в якому
знаходились гумові вали, позивач
виявив пошкодження інших валів №7215 та
№7163, зокрема: в ящику, в якому
перевозився вал №7215, пошкоджено каркас
кріплення хвостовика валу, в
результаті чого одна сторона валу
лежала на дні ящика, у зв'язку з чим на
гумові поверхні валу у вигляді
царапини по окружності валу. Тому
позивач дійшов висновку, що цей вал не
підлягає експлуатації, потребує
ремонту (заміна гумового покриття).

На валу №7163 виявлено потертості гуми,
які знаходяться у неробочій зоні, тому
він ведений в експлуатацію.

Отже, в результаті огляду гумових
валів, комісія у складі головного
технолога, начальника цеху оздоблення,
в.о. начальника постачальника та
менеджера постачання ТОВ "УНІПЛИТ",
дійшла висновку, що пошкодження валів
відбулось з вини перевізника, який
повинен відшкодувати вартість
понесених збитків позивачем у розмірі
42 066,00 грн.

Акт від 23.04.2013 складений та підписаний
представниками позивача в
односторонньому порядку.

23.04.2014, згідно фіскального чеку № 4923,
позивач направив акт від 23.04.2013 на
адресу відповідача.

Для відновлення пошкоджених валів №002
та №7215, позивач їх направив ТОВ
"НВП"Десса" і останній на підставі
договору №17/01 від 09.01.2013, відновив вали,
згідно актів приймання-здачі робіт
№РНБ-КВ0437 від 11.09.2013 згідно рахунку
Счт-000662 від 24.04.2013 та №РНБ-КВ0419 від
06.09.2013 згідно рахунку №Счт-000661 від
24.04.2013 на суму 23 799,00 грн., які підписані
та скріплені печатками позивача та
третьої особи.

Також позивач надав суду специфікації
№7, 8 від 04.03.2013 та №№14, 15 від 24.04.2013.

Позивач, у позовній заяві зазначає, що
оплата згідно вказаних актів та
рахунків проведені в повному обсязі в
сумі 42 066,00 грн., на підтвердження чого
надав суду належним чином засвідчені
копії платіжних доручень №27061 від
10.09.2013 на суму 8000,00 грн. та № 26901 від
05.09.2013 на суму 20 000,00 грн., № 26899 від 05.09.2013
на суму 18 000,00 грн., №23205 від 17.04.2013 на
суму 23 799,00 грн. №23204 від 17.04.2013 на суму 18
267,00 грн.

Оглянувши надані платіжні доручення,
зокрема, призначення платежу, судом
встановлено наступне.

Оскільки в даних платіжних дорученнях
в призначенні платежу відсутнє
посилання на рахунки-фактури №000661, та
№000662, та для доведення факту сплати за
ними саме на підставі цих рахунків
позивач надав суду наступні документи.

В листі третьої особи № 11/09-1 від 11.09.2013
останній просить в платіжному
дорученні №26901 від 05.09.2013 на суму 20 000,00
правильним вважати призначення
платежу "за обрізання валів згідно
рахунку 661 від 24.04.2013". В платіжному
дорученні №26899 від 05.09.2013 на суму 18 000,00
правильним вважати призначення
платежу "за обрізання валів 3799,00 грн. по
рахунку 661 від 24.04.2013; 10781,00 грн. згідно
рахунку 662 від 24.04.2013; 3420,00 грн. згідно
рахунку 452 від 22.03.2013.

У листі №11/09-2 від 11.09.2013, ТОВ "Уніплит"
просить вважати в платіжному дорученні
№27061 від 10.09.2013 на суму 8 000,00 грн.
правильним вважати призначення
платежу, а саме «за обрізання валів» в
сумі 7486,00 грн. по рахунку 662 від 24.04.2013 на
суму 514,00 грн. згідно рахунку 368 від
07.03.2013.

Дослідивши подані платіжні доручення
та матеріали справи, суд дійшов
висновку, що зазначені платіжні
доручення є належними доказами на
підтвердження оплати за послуги з
відновлення валів.

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
згідно ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність".

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 Податкового
кодексу України).

Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (п.201.7
Податкового кодексу України).

Крім того, позивач надав суду податкові
накладні №77 від 10.09.2013 в якій
відображено надання послуг з відновл.
№002 на суму 7486,00 грн. згідно договору
№17/01 від 09.01.2013, податкову накладну №52 -
вал фарбо насосний відновл. №002 на суму
10 781,00 грн., накладна №51 від 05.09.2013 - вал
фарбонасосний №7215 на суму 23 799,00 грн.,
податкова накладна №161 від 17.04.2013 - вал
фарбонасосний відновл. №002 на суму 18 267,
00 грн., податкова накладна №162 від 17.04.2013
- вал фарбо насосний відновл.№7215 на
суму 23 799,00 грн..

При дослідженні наданих податкових
накладних, суд дійшов висновку, що
податкові накладні №77 від 10.09.2013 та № 52
від 05.09.2014 відображають надання послуг
згідно рахунку №000662 від 24.04.2014 та акту
від 11.09.2013, враховуючи, що умовами
Договору №17/01 від 09.01.2013, сторони
домовились про передоплату 50 %, а 50 %
після повідомлення про готовність
замовлення.

29.05.2013 позивач звернувся до відповідача
з листом-вимогою №6/14-1 від 29.05.2013 про
сплату коштів у розмірі 42 066,00 грн., які
необхідні для відновлення валів.
Лист-вимога отримана відповідачем
03.06.2013.

У відповідь на лист-вимогу, відповідач
листом №2069 від 06.06.2013, №1771 від 22.05.2013
повідомив позивача, що для розгляду
вказаної вимоги необхідні документи на
підтвердження обставин викладених в
ній.

Правила перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
які затверджені наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі
- Правила), визначають права, обов'язки і
відповідальність власників
автомобільного транспорту -
перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - замовників.

Відповідно до п. 13.1, 13.2, 13.3, 13.4 Правил,
перевізник здає вантажі у пункті
призначення вантажоодержувачу згідно
з товарно-транспортною накладною.

Здача вантажів вантажоодержувачу у
пункті призначення по масі і кількості
місць провадиться у порядку і способом,
за якими вантажі були прийняті від
вантажовідправника (зважуванням на
вагах, обмірюванням, підрахунком місць
та ін.).

Вантажі, які прибули у непошкоджених
кузовах автомобілів (причепах, окремих
секціях автомобіля, контейнерах і
цистернах) та з непошкодженими
пломбами вантажовідправника,
видаються вантажоодержувачу без
перевірки маси, стану вантажів і
кількості вантажних місць.

У пунктах призначення
вантажоодержувач має право при
прийманні вантажів перевірити їх масу,
кількість місць і стан у випадках:

а) прибуття вантажів у пошкоджених
кузовах автомобілів (причепах, окремих
секціях автомобіля, контейнерах і
цистернах) або з пошкодженими пломбами
вантажовідправника;

б) прибуття швидкопсувних вантажів з
порушенням терміну доставки або з
порушенням встановленого цими
Правилами температурного режиму при
перевезенні.

У разі зіпсуття або пошкодження
вантажу, а також у разі розбіжностей
між Перевізником і
вантажовідправником
(вантажоодержувачем) обставини, які
можуть служити підставою для
матеріальної відповідальності,
оформляються актом за формою, що
наведена в додатку 4.

Перевізник, вантажовідправник і
вантажоодержувач засвідчують в акті
такі обставини:

а) невідповідність між найменуванням,
масою і кількістю місць вантажу в
натурі і тими даними, які зазначені у
товарно-транспортній накладній;

б) порушення або відсутність пломб на
кузові автомобіля або контейнері;

в) простій автомобіля у пунктах
вантаження і розвантаження понад
встановлені норми часу;

г) інші обставини (пошкодження
упаковки, вантажу), які можуть служити
підставою для матеріальної
відповідальності сторін.

Записи в акті засвідчуються підписами
вантажовідправника
(вантажоодержувача) і водія.
Односторонні записи в акті як
вантажовідправника
(вантажоодержувача), так і водія
вважаються недійсними.

Жодна із сторін не має права
відмовитись від підписання акта. У разі
незгоди зі змістом акта кожна із сторін
має право викласти в ньому свою думку в
рядку "Особливі відмітки" і засвідчити
її підписом (п.п.15.1, 15.2, 15.3 Правил).

Згідно п. 13.6 Правил, в разі, якщо при
виявленні недостачі, ушкодження або
зіпсування вантажів, Перевізник і
вантажовідправник або
вантажоодержувач не дійшли згоди у
визначенні їх причин і суми, на яку
зменшилась вартість вантажу, на вимогу
Перевізника, вантажовідправника чи
вантажоодержувача проводиться
експертиза в бюро товарних експертиз
або іншими компетентними
організаціями чи фізичними особами.

Отже, акт про пошкодження вантажу, а
саме гумових валів №7215 та №7163 був
складений в односторонньому порядку
позивачем 23.04.2013, наступного дня після
прийняття вантажу згідно накладної
№ОД0641167.

Доказів щодо вирішення питання про
проведення експертизи чи узгодження
щодо спільного складання акту про
пошкодження вказаного вантажу від
23.04.2013 (виклик відповідача, тощо),
сторони суду не надали.

Таким чином, акт від 23.04.2014 складений
позивачем судом визнаний, як не
належний доказ, оскільки відповідно до
п. 34 ГПК України, суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
тому вказаний акт не може свідчить про
підтвердження пошкодження вантажу
зазначеного в ньому.

Щодо акту від 22.04.2013 №ИФ0000007, слід
зазначити, що він складений у
відповідності до Правил.

Щодо заперечень відповідача про
посилання позивача у акті на рахунки та
акти виконаних робіт, які датовані
раніше ніж здійснено перевезення
вантажу, позивач пояснив, що періодично
в залежності від потреби позивач
замовляє у третьої особи послугу щодо
обгортання новою гумою металевих валів
або їх шліфування, про що свідчать
рахунки №№000350, 000351, від 04.03.2013.

Крім того, позивач надав суду
рахунки-фактури 000661 та №000662 від 24.04.2013.

Отже, Замовник відповідає за всі
наслідки неправильного пакування
вантажів (бій, поломка, деформація, теча
тощо), а також застосування тари й
упаковки, що не відповідають
властивостям вантажу, його масі або
встановленим стандартам і технічним
умовам.

Відповідно до ст. 924 ЦК України
перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про недоведеність позивачем
належними та допустимими доказами як
протиправності дій відповідача, що, на
думку позивача, полягають у
пошкодженні вантажу, так і наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та збитками позивача
у розумінні ст. 224 ГК України, що
стосується відновлення валу №7215 на
суму 23 799,00 грн., враховуючи, що його
пошкодження позивач виявив на
наступний день після отримання у
позивача з перевезення та склав
односторонній акт про його
пошкодження.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
недоведеність позивачем наявності у
сукупності всіх елементів складу
правопорушення щодо пошкодження валу
№7215 саме з вини відповідача, яке тягне
за собою відповідальність у вигляді
відшкодування завданих збитків в
порядку ст. 1166 ЦК України, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача збитків у
розмірі 23 799,00 грн., є необґрунтованою, а
тому задоволенню не підлягає.

Збитки у розмірі 18 267,00 грн. позивачем
доведені належними та допустимими
доказами, оскільки вони завдані
внаслідок пошкодження валу №002 при
перевезенні його відповідачем, про що
складений акт від 22.04.2013 та як наслідок,
позивачем сплачено 18 267,00 грн. за його
відновлення.

Відповідачем не спростовано
документальне підтвердження понесених
збитків позивачем на суму 18 267,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Щодо заяви про застосування строків
позовної давності, суд зазначає
наступне.

У відповідності до п. 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" визначено, що за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Положення статті 315 ГК України,
визначають порядок вирішення спорів
щодо перевезень.

До пред'явлення перевізникові позову,
що випливає з договору перевезення
вантажу, можливим є пред'явлення йому
претензії.

Як було вже встановлено судом, позивач
звернувся до відповідача з вимогою
№6/14-1 від 29.05.2013, яка отримана останнім
03.06.2013.

У відповідь на претензію, відповідач
направив лист №2069 від 06.06.2013 (наявний в
матеріалах справи), в якому відповідач
повідомив про необхідність надання
додаткових документів для розгляду
вимоги №6/14-1 від 29.05.2013.

Заперечення відповідача щодо не
надання відповіді на претензію
позивача, спростовані вищенаведеним.

Перевізник розглядає заявлену
претензію і повідомляє заявника про
задоволення чи відхилення її протягом
трьох місяців, а щодо претензії з
перевезення у прямому змішаному
сполученні - протягом шести місяців (ч. 3
ст. 315 ГК України).

Якщо претензію відхилено або відповідь
на неї не одержано в строк, зазначений у
частині третій цієї статті, заявник має
право звернутися до суду протягом
шести місяців з дня одержання
відповіді або закінчення строку,
встановленого для відповіді (ч. 4 ст. 315
ГК України).

У вимозі №6/14-1 від 29.05.2013 позивач
встановив строк для перерахування
коштів - протягом 10 календарних днів.

Враховуючи, що відсутні докази
отримання позивачем відповіді на
претензію, що унеможливлює
встановлення дати її отримання, тому
суд дійшов висновку, що шестимісячний
строк звернення до суду слід
відраховувати з 13.06.2013, враховуючи, що
претензія отримана відповідачем 03.06.2013.

Позивач звернувся до суду 20.05.2014, що
підтверджується поштовим штампом на
конверті.

Зазначене свідчить, про звернення з
даним позовом до суду із пропуском
шестимісячного строку, клопотання щодо
поновлення пропущеного строку позивач
суду не надавав, тому в частині
обґрунтованих позовних вимог, які суд
визнав документально доведеними
вимоги у розмірі 189 267,00 грн. слід
застосувати строк позовної давності.

В іншій частині позовних вимог, які суд
визнав необґрунтованими та
недоведеними, строк позовної давності
підстав застосовувати немає.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 08.09.2014.

Головуюча суддя

М.Є. Літвінова

Судді
Р.Б.
Сташків

Ю.В.
Цюкало