м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом САВЕРГЛАСС ("SAVERGLASS")
до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма "Логос"
інтелектуальної власності України
про визнання патенту України
Судді Гумега О.В.
від позивача: не з'явилися
від відповідача-1: Картушин Д. М. за
довіреністю б/н від 11.06.2014 року
від відповідача-2: Ресенчук В. М. за
довіреністю № 2-8/3903 від 23.05.2013 року
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
САВЕРГЛАСС ("SAVERGLASS") (позивач) звернувся
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма "Логос"
(відповідач-1) та Державної служби
інтелектуальної власності України
(відповідач-2) про визнання патенту
Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що патент України на промисловий
патентоспроможності, зокрема, не є
новим, оскільки сукупність його
суттєвих ознак стала
загальнодоступною у світі до дати
подання заявки № s200500803 (15.06.2005 року).
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 р. було порушено
провадження у справі та призначено
розгляд справи на 11.11.2013 р. об 11:00 год.
31.10.2013 р. через відділ діловодства суду
від представника позивача надійшло
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи, а саме: належним
чином засвідченої копії рішення
відділу зі встановлення недійсності
Офісу гармонізації на внутрішньому
ринку (торгові марки та промислові
зразки) у справі щодо встановлення
недійсності міжнародного промислового
зразка DM/070593 від 20.02.2012 р.
31.10.2013 р. через відділ діловодства суду
від представника позивача надійшло
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи, а саме: належним
чином засвідчених копій висновків
експерта № 181/13, № 182/3, № 184/13, № 185/13 за
результатами проведення експертного
дослідження телекомунікаційних систем
(обладнання) та засобів від 15.10.2013 р.
04.11.2013 р. через відділ діловодства суду
від представника позивача надійшло
клопотання про ознайомлення з
матеріалами справи. Клопотання судом
08.11.2013 р. через відділ діловодства суду
від відповідача-1 надійшло клопотання,
відповідно до якого відповідач-1
просить суд зобов'язати позивача
направити відповідачу-1 позовну заяву
та всі додані до неї документи,
оскільки відповідач-1 стверджує, що не
отримував останньої, а тому
позбавлений можливості надати відзив
В судове засідання, призначене на 11.11.2013
р., представники позивача та
відповідача-2 з'явилися.
Представник відповідача-1 в судове
засідання, призначене на 11.11.2013 р., не
з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив, вимоги ухвали суду
від 14.10.2013 р. не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
Представник відповідача-2 в судовому
засіданні, призначеному на 11.11.2013 р.,
подав клопотання про долучення копій
на промисловий зразок за патентами
справи. Клопотання судом задоволене і
передане до відділу діловодства суду
В судовому засіданні, призначеному на
11.11.2013 р., судом розглядалося клопотання
відповідача-1 про зобов'язання позивача
направити відповідачу-1 позовну заяву
та всі додані до неї документи, подане
відповідачем-1 08.11.2013 р. через відділ
діловодства суду.
Дослідивши документи, наявні в
матеріалах справи, суд прийшов до
висновку про безпідставність
клопотання відповідача-1, оскільки
матеріали справи містять докази
направлення (опис вкладення та чек)
відповідачу-1 позовної заяви з доданими
до неї документами. До того ж, у
відповідності до ч. 2 ст. 22 ГПК України,
відповідач-1 не був позбавлений права
ознайомитись з матеріалами справи.
Враховуючи наведене, клопотання
відповідача-1 судом відхилене як
В судовому засіданні, призначеному на
11.11.2013 р., представник позивача надав
пояснення по суті заявлених позовних
вимог, позов підтримав у повному
Представник відповідача-2 в судовому
засіданні, призначеному на 11.11.2013 р.,
заперечував проти заявлених позовних
вимог та просив суд відмовити позивачу
в задоволені позовних вимог.
Відповідно до ст. 41 ГПК України, для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу. Учасники судового процесу
мають право пропонувати
господарському суду питання, які мають
бути роз'яснені судовим експертом.
Дослідивши документи, наявні в
матеріалах справи, та заслухавши
пояснення сторін, суд прийшов до
висновку про необхідність призначення
у справі судової експертизи та
забезпечити сторонам можливість
надати суду питання, які, на їх думку,
необхідно поставити на вирішення
судового експерта.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року відкладено
розгляд справи на 02.12.2013 року об 11:20 год.
та надано можливість сторонам надати
суду перелік питань, які, на їх думку
необхідно поставити на вирішення
судового експерта.
21.11.2013 року позивач через відділ
діловодства суду подав заяву про те,
що в провадженні господарського суду
або іншого органу, який в межах своєї
компетенції вирішує господарський
спір, немає справи зі спору між тими
ж сторонами, про той же предмет і з
тих же підстав, а також немає рішення
цих органів з такого ж спору.
21.11.2013 року позивач через відділ
діловодства суду звернувся до суду з
клопотанням про залучення до
матеріалів справи витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців щодо
21.11.2013 року позивач через відділ
діловодства суду звернувся до суду з
клопотанням щодо призначення у
справі судової експертизи.
В судове засідання, призначене на
02.12.2013 року, з'явилися представники
позивача та відповідача-2, представник
відповідача-1 в судове засідання не
Представник позивача в судовому
засіданні, призначеному на 02.12.2013 року,
підтримав подані ним 21.11.2013 року
через відділ діловодства суду заяву
та клопотання про долучення доказів
до матеріалів справи. Заява та
клопотання залучені судом до
матеріалів справи.
Представник позивача в судовому
засіданні, призначеному на 02.12.2013 року,
позовні вимоги підтримав повністю.
В судовому засіданні, призначеному
на 02.12.2013 року, відповідач -2 надав
відзив на позовну заяву, в якому
заперечував проти задоволення
позовних вимог. Відзив залучено до
матеріалів справи та передано до
відділу діловодства суду для
Представник позивача в судовому
засіданні, призначеному на 02.12.2013 року,
підтримав подане ним 21.11.2013 року
через відділ діловодства суду
клопотання щодо призначення судової
експертизи, в якому запропоноване
питання, яке, на думку позивача,
необхідно поставити на вирішення
судових експертів.
Представники відповідачів наданим їм
правом не скористалися та не
надали суду перелік питань, які, на їх
думку, необхідно поставити на
вирішення судового експерта.
Остаточне коло питань, які повинні
бути роз'яснені судовим експертом,
визначається судом відповідно до ст. 41
Відповідно до ч. 3 ст. 41 ГПК України,
проведення судової експертизи
доручається державним
спеціалізованим установам чи
безпосередньо особам, які відповідають
вимогам, встановленим Законом України
"Про судову експертизу".
Згідно з інформаційним листом ВГСУ від
21.08.2008 р. № 01-8/498 "Про атестованих
судових експертів з питань,
пов'язаних з охороною прав на об'єкти
інтелектуальної власності, та
науково-дослідні установи судових
експертиз Міністерства юстиції
України" додано Витяг з Реєстру
атестованих судових експертів, який
містить відомості щодо тих осіб, які
внесені до Реєстру атестованих судових
експертів та можуть проводити
експертні дослідження у сфері
інтелектуальної власності.
Для проведення судової експертизи у
даній справі експерт має бути
атестований за спеціальністю 13.4.
"Дослідження, пов'язані з промисловими
зразками". Таким чином, суд вважав за
доцільне призначити судову
експертизу безпосередньо атестованим
за експертною спеціальністю 13.4.
судовим експертам, які внесені до
Реєстру атестованих судових експертів,
ведення якого здійснює Міністерство
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.12.2013 р. призначено судову
експертизу об'єктів інтелектуальної
проведення якої доручено судовим
експертам Дорошенку Олександру
Федоровичу та Петренку Сергію
Анатолійовичу, та зупинено провадження
у справі до закінчення проведення
судової експертизи.
З огляду на тривалий час, який минув з
моменту винесення ухвали від 02.12.2013 р. у
міста Києва 26.03.2014 р. звернувся до
судових експертів Дорошенка О.Ф. та
Петренка С.А. про надання інформації
стосовно проведення судової
експертизи об'єктів інтелектуальної
просив в разі її проведення - повернути
висновком судового експерта до
Господарського суду міста Києва.
04.04.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшов лист № 113 від 02.04.2014 р. за
підписом судового експерта С.А.
Петренка, в якому повідомлено про
закінчення проведення судової
експертизи за матеріалами справи №
до Господарського суду міста Києва.
07.05.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшов супровідний лист за підписом
керівника центру експертних
досліджень Науково-дослідного
інституту інтелектуальної власності
Національної академії правових наук
України С.А. Петренка № 147 від 07.05.2014 р.,
яким на адресу Господарського суду
міста Києва направлено Висновок № 945
судової експертизи об'єктів
інтелектуальної власності у
Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України
господарський суд поновлює
провадження у справі після усунення
обставин, що зумовили його зупинення.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.05.2014 р. поновлено
призначено розгляд справи на 27.05.2014 р. о
23.05.2014 р. через відділ діловодства суду
від представника відповідача-2
надійшло клопотання про ознайомлення з
матеріалами справи. Клопотання судом
27.05.2014 р. через відділ діловодства суду
від представника позивача надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи, у зв'язку із необхідністю
надання більш тривалого часу для
ознайомлення з матеріалами справи.
27.05.2014 р. через відділ діловодства суду
від представника відповідача-1
надійшла заява на виконання вимог
ухвали суду від 16.05.2014 р., відповідно до
якої відповідач-1 повідомив суд про те,
що підтримує Висновок № 945 судової
експертизи об'єктів інтелектуальної
р. та вважає за можливе прийняти
рішення по справі у судовому засіданні,
призначеному на 27.05.2014 р. В якості
додатку до заяви відповідач-1 надав
копію виписки з ЄДР юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців стосовно
відповідача-1.

В судове засідання, призначене на 27.05.2014
р., представник відповідача-2 з'явився.

Представник позивача в судове
засідання, призначене на 27.05.2014 р., не
з'явився, але подав клопотання через
відділ діловодства суду про
відкладення розгляду справи.

Представник відповідача-1 в судове
засідання, призначене на 27.05.2014 р., не
з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив, вимоги ухвали суду
від 16.05.2014 р. не виконав, про час та місце
судового розгляд у був повідомлений
належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на
27.05.2014 р., здійснювався розгляд
клопотання позивача про відкладення
розгляду справи, поданого 27.05.2014 р.
через відділ діловодства суду.
Клопотання судом задоволене.

Представник відповідача-2 в судовому
засіданні, призначеному на 27.05.2014 р.,
подав клопотання про продовження
строку вирішення спору. Клопотання
судом задоволене.

Враховуючи клопотання позивача про
відкладення розгляду справи,
клопотання відповідача-2 про
продовження строку вирішення спору та
положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд
прийшов до висновку про неможливість
вирішення справи по суті в судовому
засіданні, призначеному на 27.05.2014 р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 р. продовжено строк
вирішення спору та відкладено розгляд
справи на 12.06.2014 р. о 10:00 год.

10.06.2014 р. через відділ діловодства суду
від представника відповідача-1
надійшла заява, відповідно до якої
відповідач-1 повідомив суд про те, що
зміни до ЄДР юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців стосовно
відповідача-1 не вносились. Також
відповідач-1 просив суд у своїй заяві
винести рішення, яким відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.

12.06.2014 р. через відділ діловодства суду
від представника позивача надійшла
заява про уточнення позовних вимог.

В судове засідання, призначене на 12.06.2014
р., представники сторін з'явились.

В судовому засіданні, призначеному на
12.06.2014 р., заява позивача про уточнення
позовних вимог, подана 12.06.2014 р. через
відділ діловодства суду, залучена
судом до матеріалів справи та буде
розглянута в наступному судовому
засіданні.

Враховуючи складність справи та
положення ч. 1 ст. 4-6 ГПК України, суд
прийшов до висновку про необхідність
розгляду справи № 910/3246/14 колегіально у
складі трьох суддів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.06.2014 р. було призначено
здійснювати розгляд справи № 910/19590/13
колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
12.06.2014 р. для здійснення колегіального
розгляду справи № 910/19590/13 визначено
наступних суддів: Гумега О.В.
(головуючий), Полякова К.В., Босий В.П.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.06.2014 р. справу № 910/19590/13
прийнято до провадження колегії суддів
у складі: Гумега О.В. (головуючий),
Полякова К.В., Босий В.П. та призначено
розгляд справи на 03.07.2014 р. о 12:30 год.

02.07.2014 р. через відділ діловодства суду
від представника позивача надійшло
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи на виконання вимог
ухвали суду від 13.06.2014 р.

Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
03.07.2014 р., у зв'язку із перебуванням
судді Босого В.П. у відпустці, для
здійснення колегіального розгляду
справи № 910/19590/13 визначено наступних
суддів: Гумега О.В. (головуючий),
Полякова К.В., Літвінова М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.07.14 року прийнято до
провадження колегії суддів у складі:
Гумега О.В. (головуючий), Полякова К.В.,
Літвінова М.Є. справу № 910/19590/13, розгляд
справи призначено на 01.09.2014 р. о 14:00 год.

В судове засідання, призначене на 01.09.2014
р. з'явилися представники відповідача-1
та відповідача-2.

Представники позивача в судове
засідання 01.09.2014 р. не з'явилися, про
поважні причини неявки суд не
повідомили, про час та місце судового
засідання були повідомлені належним
чином.

Згідно роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України у п.п. 3.9 п. 3
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р.
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Як зазначено у п.п. 3.9.1 п. 3
вищезазначеної Постанови Пленуму ВГСУ,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Судом встановлено, що позивач про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення поштового
відправлення.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо
поважності причин відсутності
позивача в судовому засіданні 01.09.2014 р.
до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
визначений перелік обставин, за яких
суд відкладає розгляд справи. Зокрема,
відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу та, відповідно до п. 2
ч. 1 названої статті, у разі неподання
витребуваних доказів. Однак стаття 77
ГПК України встановлює не обов'язок
суду відкласти розгляд справи, а
визначає лише право суду при наявності
зазначених випадків.

Відповідно до абз. 1 п.п. 3.9.2 п.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
01.09.2014 р. без участі представника
позивача, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК
України.

В судовому засіданні, призначеному
на 01.09.2014 року розглядалося
клопотання позивача, подане ним
через відділ діловодства суду 02.07.2014
року про долучення доказів до
матеріалів справи. Клопотання
позивача судом задоволене.

В судовому засіданні, призначеному
на 01.09.2014 року, розглядалася заява
позивача про уточнення позовних
вимог, подана позивачем 12.06.2014 року
через відділ діловодства суду (надалі -
заява про уточнення позовних вимог).

В судовому засіданні 01.09.2014 р. судом
встановлено наступне:

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

ГПК України, зокрема статтею 22 цього
Кодексу, не передбачено права позивача
на подання заяв (клопотань) про
"доповнення" або "уточнення" позовних
вимог.

Тому, як зазначено в п. 3.11 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" (далі -
Постанова Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р.), в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Як зазначено в абз. 3, 4 п. 3.12 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р., під предметом
позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу. Відтак зміна
предмета позову означає зміну вимоги, з
якою позивач звернувся до відповідача,
а зміна підстав позову - це зміна
обставин, на яких ґрунтується вимога
позивача. Одночасна зміна і предмета, і
підстав позову не допускається.

Зі змісту заяви про уточнення позовних
вимог, поданої до суду 12.06.2014 р.,
вбачається, що вона є фактично заявою
про зміну підстав позову.

В абз. 1 п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. господарським судам
роз'яснено, що право позивача на зміну
предмета або підстави позову може бути
реалізоване лише до початку розгляду
господарським судом справи по суті та
лише у суді першої інстанції шляхом
подання до суду відповідної письмової
заяви, яка за формою і змістом має
узгоджуватися із статтею 54 ГПК з
доданням до неї документів, зазначених
у статті 57 названого Кодексу.

Судом встановлено, що заява про
уточнення позовних вимог, подана
позивачем без додання до неї
документів, зазначених у ст. 57 ГПК
України. З огляду на вказане, заява
про уточнення позовних вимог до
розгляду судом не приймається.

Справа № 910/19590/13 розглядається судом
з урахуванням підстав та предмету
позову, визначених в позовній заяві,
поданій суду 10.10.2012 року.

В судовому засіданні, призначеному
на 01.09.2014 року, представники
відповідача-1 та відповідача-2 надали
усні пояснення, відповідно до яких
просили відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог повністю.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у
судовому засіданні 01.09.2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення та повідомлено, що
повне рішення буде складено у термін,
передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників
відповідача-1, відповідача-2, дослідивши
наявні у матеріалах справи докази,
оглянувши в судових засіданнях
оригінали документів, копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивач є власником промислового
зразка «ПЛЯШКА» за патентом України
№ 11605, заявка на реєстрацію якого №
0 подана 19.11.2004 року, а публікація
про видачу патенту була здійснена в
офіційному бюлетені "Промислова
власність" № 2 від 15.02.2006 р., що
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами.

Відповідач-1 є власником
промислового зразка «ПЛЯШКА З
ЕТИКЕТКОЮ ДЛЯ КОНЬЯКУ» за патентом
України № 11694, заявка на реєстрацію
якого № s200500803 подана 15.06.2005 року, а
публікація про видачу патенту була
здійснена в офіційному бюлетені
"Промислова власність" 15.08.2005 р., що
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Господарського
кодексу України, відносини, пов'язані з
використанням у господарській
діяльності та охороною прав
інтелектуальної власності,
регулюються Господарським кодексом
України та іншими законами.

До відносин, пов'язаних з використанням
у господарській діяльності прав
інтелектуальної власності,
застосовуються положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених
Господарським кодексом України та
іншими законами (ч. 2 ст. 154
Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу
України визначено, що право
інтелектуальної власності -це право
особи на результат інтелектуальної,
творчої діяльності або на інший об'єкт
права інтелектуальної власності,
визначений Цивільним кодексом України
та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є
непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418
Цивільного кодексу України. Ніхто не
може бути позбавлений права
інтелектуальної власності чи
обмежений у здійсненні, крім випадків,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського
кодексу України та ч. 1 ст. 420 Цивільного
кодексу України, об'єктами прав
інтелектуальної власності у сфері
господарювання визнаються, зокрема
промислові зразки.

Об'єктом промислового зразка,
відповідно до ч. 2 ст. 461 Цивільного
кодексу України, можуть бути форма,
малюнок чи розфарбування або їх
поєднання, що визначають зовнішній
вигляд промислового виробу.

Пунктом 2 ст. 5 Закону України "Про
охорону прав на промислові зразки"
також встановлено, що об'єктом
промислового зразка може бути форма,
малюнок чи розфарбування або їх
поєднання, які визначають зовнішній
вигляд промислового виробу і
призначені для задоволення естетичних
та ергономічних потреб.

Набуття права інтелектуальної
власності на промисловий зразок
засвідчується патентом (ч. 1 ст. 462
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 156 Господарського кодексу
України та п. 5 ст. 5 Закону України "Про
охорону прав на промислові зразки"
також встановлено, що право
інтелектуальної власності на
промисловий зразок засвідчується
патентом.

Обсяг правової охорони визначається
сукупністю суттєвих ознак
промислового зразка (ч. 2 ст. 462
Цивільного кодексу України).

Згідно п. 6 ст. 5 Закону України "Про
охорону прав на промислові зразки",
обсяг правової охорони, що надається,
визначається сукупністю суттєвих
ознак промислового зразка,
представлених на зображенні
(зображеннях) виробу, внесеному до
Реєстру (Державний реєстр патентів
України на промислові зразки
відповідно до ст. 1 Закону України "Про
охорону прав на промислові зразки") і
засвідчується патентом з наведеною у
ньому копією внесеного до Реєстру
зображення виробу. Тлумачення ознак
промислового зразка повинно
здійснюватися в межах його опису.

Суб'єктами права інтелектуальної
власності, відповідно до ч. 1 ст. 421
Цивільного кодексу України, є: творець
(творці) об'єкта права інтелектуальної
власності та інші особи, яким належать
особисті немайнові та (або) майнові
права інтелектуальної власності
відповідно до Цивільного кодексу
України, іншого закону чи договору.

Суб'єктами права інтелектуальної
власності, зокрема на промисловий
зразок, є автор промислового зразка та
інші особи, які набули прав на
промисловий зразок за договором чи
законом (ч. 1 ст. 463 Цивільного кодексу
України).

Згідно ч. 1 ст. 424 Цивільного кодексу
України, майновими правами
інтелектуальної власності є:

1) право на використання об'єкта права
інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти
використання об'єкта права
інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати
неправомірному використанню об'єкта
права інтелектуальної власності, в
тому числі забороняти таке
використання;

4) інші майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 464 Цивільного
кодексу України та ст. 20 Закону України
"Про охорону прав на промислові зразки",
майновими правами інтелектуальної
власності, зокрема, на промисловий
зразок є право на його використання,
виключне право дозволяти використання
промислового зразка (видавати
ліцензії), виключне право перешкоджати
неправомірному використанню
промислового зразка, в тому числі
забороняти таке використання, інші
майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

Способи використання об'єкта права
інтелектуальної власності визнаються
Цивільним кодексом України та іншим
законом (ч. 1 ст. 426 Цивільного кодексу
України).

Використанням, зокрема, промислового
зразка у сфері господарювання є, в тому
числі виготовлення, пропонування для
продажу, запровадження в господарський
(комерційний) обіг, застосування,
ввезення чи зберігання з зазначеною
метою продукту, що охороняється
відповідно до закону (ч. 3 ст. 156
Господарського кодексу України).

Пунктом 2 ст. 20 Закону України "Про
охорону прав на промислові зразки"
встановлено, що використанням
промислового зразка визнається
виготовлення виробу із застосуванням
запатентованого промислового зразка,
застосування такого виробу,
пропонування для продажу, в тому числі
через Інтернет, продаж, імпорт
(ввезення) та інше введення його в
цивільний оборот або зберігання такого
виробу в зазначених цілях. Виріб
визнається виготовленим із
застосуванням запатентованого
промислового зразка, якщо при цьому
використані всі суттєві ознаки
промислового зразка.

В той же час, відповідно до ст. 461 ЦК
України та ст. 6 Закону України "Про
охорону прав на промислові зразки"
промисловий зразок вважається
придатним для набуття права
інтелектуальної власності на нього,
якщо він, відповідно до закону є
новим. Промисловий зразок є новим, якщо
сукупність його суттєвих ознак не
стала загальнодоступною у світі до
дати подання заявки.

Судом також враховано, що відповідно
до ст. 18 Закону України "Про охорону
прав на промислові зразки", патент на
промисловий зразок видається під
відповідальність його власника без
гарантії чинності патенту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених
Господарським процесуальним кодексом
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Частиною 2 ст. 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Отже, на підставі ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства та організації мають
право звертатися до господарського
суду за захистом не лише своїх
порушених або оспорюваних прав, а і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України,
позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.

Під поняттям "охоронюваний законом
інтерес", відповідно до рішення
Конституційного суду України № 18-рп/2004
від 01.12.2004р., необхідно розуміти
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Як вбачається з матеріалів справи,
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого він звернувся до суду
відповідно до вимог чинного в Україні
законодавства, полягає в тому, що, на
думку позивача, оспорюваний патент
України № 10694 не є новим, оскільки
сукупність суттєвих ознак вказаного
промислового зразка стала
загальнодоступною в світі до дати
подання заявки № s200500803. Позивач також
вважає що права інтелектуальної
власності на форму пляшки, захищену
патентом України 10694 (власником якого
є відповідач), належать саме позивачу
як власнику патенту України на
промисловий зразок № 11605.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що матеріали
справи містять докази, які
підтверджують наявність у позивача
охоронюваного законом інтересу, за
захистом якого позивач звернувся з
позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Частиною другою цієї
статті визначено способи захисту
цивільних прав та інтересів. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

З огляду на положення зазначеної норми
та принцип диспозитивності у
господарському судочинстві, позивач
має право вільно обирати способи
захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу
України, право на захист особа здійснює
на свій розсуд.

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма "Логос"
(відповідач-1), Державної служби
інтелектуальної власності України
(відповідач-2) про визнання патенту
України № 10694 на промисловий зразок
«ПЛЯШКА З ЕТИКЕТКОЮ ДЛЯ КОНЬЯКУ»
недійсним повністю та зобов'язання
Державної служби інтелектуальної
власності внести запис до Державного
реєстру патентів України на
промислові зразки стосовно визнання
недійсним повністю патенту України
№ 10694 на промисловий зразок «ПЛЯШКА З
ЕТИКЕТКОЮ ДЛЯ КОНЬЯКУ» та здійснити
про це публікацію в офіційному
бюлетені «Промислова власність».

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що промисловий зразок за
патентом України № 10694, який належить
відповідачу-1, не є новим, не
відповідає умовам патентоспроможності
та не відповідає умовам надання
правової охорони.

Позивач стверджує, що сукупність
суттєвих ознак зареєстрованого
промислового зразка за патентом
України № 10694 стала загальнодоступною
в світі до дати подання заявки.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку, що для вирішення справи по
суті необхідно встановити, чи являвся
промисловий зразок за патентом України
№ 10694 на момент подачі відповідачем-1
заявки на отримання даного патенту
патентоспроможним за критерієм
"новизна".

З метою об'єктивного вирішення спору у
справі № 910/19590/13, оскільки вказані
питання належать до предмету
доказування по справі, а для
встановлення суттєвих ознак
промислового зразка необхідні
спеціальні знання, судом відповідно до
ст. 41 Господарського процесуального
кодексу України призначено судову
експертизу об'єктів інтелектуальної
власності, проведення якої було
доручено судовим експертам Дорошенку
О.Ф. та Петренку С.А.

При цьому судом були враховані
роз'яснення, надані у постанові Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 р. № 5 "Про деякі питання практики
призначення судових експертиз у
справах зі спорів, пов'язаних із
захистом права інтелектуальної
власності", зокрема, стосовно
експертизи у справах зі спорів,
пов'язаних із захистом права
інтелектуальної власності.

Зокрема, у п. 5 вищенаведеної постанови
Пленуму ВГСУ зазначено, що опис
промислового зразка є документом, що
складається заявником та не
публікується. Правилами розгляду
заявки на промисловий зразок не
передбачено при проведенні експертизи
заявки обов'язкового приведення
переліку суттєвих ознак, зазначених
заявником у такому описі, у
відповідність із зображенням виробу,
яке міститься в матеріалах заявки.
Отже, сам лише опис промислового зразка
не може вважатися джерелом визначення
суттєвих ознак такого зразка та обсягу
правової охорони промислового зразка,
на який видано патент. Таким чином, на
час подання позову, пов'язаного із
захистом права власності на
промисловий зразок, не існує
правовстановлювального документа, що
містив би в словесній формі перелік
суттєвих ознак промислового зразка, на
який видано патент. Відтак вирішення
питань, пов'язаних з визначенням
сукупності суттєвих ознак
промислового зразка, представлених на
зображенні виробу, внесеному до
Реєстру, потребує спеціальних знань, а
отже, призначення судової експертизи.

На вирішення експертизи було
поставлене наступне питання:

- Чи відповідає промисловий зразок
«ПЛЯШКА З ЕТИКЕТКОЮ ДЛЯ КОНЬЯКУ», що
охороняється патентом України № 10694,
умові патентоздатності "новизна"
відповідно до матеріалів справи, тобто
чи стала сукупність суттєвих ознак
промислового зразка за патентом № 10694
загальнодоступною у світі до дати
подання заявки № s200500803 до Установи, а
саме: до 15.06.2005 року?

Здійснивши експертне дослідження,
судові експерти прийшли до висновку,
що промисловий зразок «ПЛЯШКА З
ЕТИКЕТКОЮ ДЛЯ КОНЬЯКУ», що
охороняється патентом України № 10694,
відповідає умові патентоспроможності
"новизна" відповідно до матеріалів
справи, тобто сукупність суттєвих
ознак промислового зразка за патентом
№ 10694 не була загальнодоступною у
світі до дати подання заявки № s200500803
до Установи, а саме: до 15.06.2005 року.

Суд вважає, що Висновок експерта № 945
від 06.05.2014 р. складений кваліфікованими
судовими експертами відповідно до
вимог Закону України "Про судову
експертизу", а тому приймається судом в
якості належного та допустимого
доказу.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Згідно із ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Сукупність зібраних у справі доказів
свідчить про те, що спірний промисловий
зразок, що охороняється патентом
України № 10694, відповідає умовам
надання правової охорони за критерієм
"новизна", як передбачено ч. 1 ст. 461
Цивільного кодексу України та п. 1 ст. 6
Закону України "Про охорону прав на
промислові зразки", оскільки він був
новим на дату подання заявки № s200500803 -
15.06.2005 р.

Права інтелектуальної власності,
зокрема на промисловий зразок
визнаються недійсними з підстав та в
порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 469
Цивільного кодексу України).

Згідно з приписом абзацу 6 п. 3 Постанови
Верховної Ради України "Про введення в
дію Закону України "Про охорону прав на
промислові зразки" від 23.12.1993 р. № 3770-ХІІ
встановлено, що патент України може
бути визнаний недійсним у порядку,
встановленому Законом України "Про
охорону прав на промислові зразки", у
разі невідповідності промислового
зразка умовам охороноспроможності,
визначеним законодавством, що діяло на
дату подання заявки.

Відповідно до п.п. "а" п. 1 ст. 25 Закону
України "Про охорону прав на промислові
зразки", патент може бути визнано у
судовому порядку недійсним повністю
або частково у разі невідповідності
запатентованого промислового зразка
умовам патентоспроможності,
визначеним цим Законом.

Таким чином, на підставі зібраних у
справі доказів, результатів судової
експертизи, пояснень сторін суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
про визнання недійсним повністю
патенту України № 10694 на промисловий
зразок "ПЛЯШКА З ЕТИКЕТКОЮ ДЛЯ КОНЬЯКУ»
на підставі невідповідності
зареєстрованого промислового зразка
умові патентоспроможності "новизна", є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Позивач також звернувся до суду з
позовними вимогами про зобов'язання
Державної служби інтелектуальної
власності внести запис до Державного
реєстру патентів України на
промислові зразки стосовно визнання
недійсним повністю патенту України
№ 10694 на промисловий зразок «ПЛЯШКА З
ЕТИКЕТКОЮ ДЛЯ КОНЬЯКУ» та про
здійснення про це публікації в
офіційному бюлетені «Промислова
власність».

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України
"Про охорону прав на промислові зразки",
Установа забезпечує реалізацію
державної політики у сфері охорони
прав на промислові зразки, для чого,
зокрема забезпечує опублікування
офіційних відомостей про промислові
зразки.

При визнанні патенту чи його частини
недійсними Установа повідомляє про це
у своєму офіційному бюлетені (п. 3 ст. 25
Закону України "Про охорону прав на
промислові зразки").

Патент або його частина, визнані
недійсними, вважаються такими, що не
набрали чинності, від дати публікації
відомостей про видачу патенту (п. 4 ст. 25
Закону України "Про охорону прав на
промислові зразки").

З огляду на те, що позовні вимоги
про визнання недійсним повністю
патенту України № 10694 на промисловий
зразок "ПЛЯШКА З ЕТИКЕТКОЮ ДЛЯ КОНЬЯКУ»
задоволенню не підлягають, також не
підлягають задоволенню позовні
вимоги позивача про зобов'язання
Державної служби інтелектуальної
власності внести запис до Державного
реєстру патентів України на
промислові зразки стосовно визнання
недійсним повністю патенту України
№ 10694 на промисловий зразок «Пляшка з
етикеткою для коньяку» та про
здійснення публікації про це в
офіційному бюлетені «Промислова
власність».

Відповідно до положень ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати, які
складаються з судового збору та витрат
за проведення судової експертизи,
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 22, 32, 33, 34, 41, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.09.2014 р.

Судді
Гумега О.В.
(головуючий)

Полякова К.В.

Літвінова М.Є.