ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р.
Справа № 917/616/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя

Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя
Фоміна В.О.,

при секретарі - Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - Ігнатчук М.В. (головний
лікар), Совенко О.П. за довіреністю від
21.01.2014р. №6;

відповідача - ОСОБА_8 за довіреністю від
27.12.2013р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області, м. Полтава (вх. 1943П/2), на рішення
господарського суду Полтавської
області від 26.06.2014р. у справі №917/616/14

за позовом Кременчуцької центральної
районної лікарні, м. Кременчук,

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача:

1) Комунальне підприємство
"Архбудпроект", м. Кременчук,

2) Приватне підприємство "Зодчий", м.
Кременчук,

3) Державна фінансова інспекція в
Полтавській області, м. Полтава,

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6, м. Кременчук,

про стягнення 15801,14 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 26.06.2014р. (суддя
Безрук Т.М.) прийнято заяву (вхід № 8292
від 25.06.2014р.) Кременчуцької центральної
районної лікарні про збільшення
позовних вимог; у позові відмовлено
повністю.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що позивачем не надано
належних доказів в підтвердження
протиправності дій відповідача та
спричинення йому матеріальної шкоди
внаслідок неправомірних дій
відповідача.

Державна фінансова інспекція в
Полтавській області з рішенням суду
першої інстанції не погодилась,
звернулась до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 26.06.2014р. по
справі №917/616/14 повністю та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
Кременчуцької центральної районної
лікарні задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що
господарським судом першої інстанції
не досліджувалися всі обставини справи
і відповідно не були враховані під час
винесення рішення.

Відповідач надав відзив на апеляційну
скаргу (вх. 6702 від 18.08.2014р.), в якому
просить залишити рішення
господарського суду Полтавської
області від 26.06.2014р. без змін,
апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області - без задоволення.

Позивач надав до суду відзив на
апеляційну скаргу (вх. 6892 від 22.08.2014р.), в
якому просить задовольнити апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
в Полтавській області на рішення
господарського суду Полтавської
області від 26.06.2014р. в повному обсязі.

До Харківського апеляційного
господарського суду надійшло
клопотання факсограмою (вх. 7343 від
08.09.2014р.) та клопотання (вх. 7344 від
08.09.2014р.), в якому апелянт просить
розглядати справу без участі
представника апелянта, крім того,
підтримує вимоги апеляційної скарги та
просить її задовольнити у повному
обсязі.

У судовому засіданні 08.09.2014р.
представники позивача підтримали
апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області та просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області та просив залишити
її без задоволення, рішення місцевого
господарського суду - без змін.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та доказів на їх підтвердження, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

17.04.2012р. між Кременчуцькою центральною
районною лікарнею (позивачем) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6
(відповідачем) укладений договір
підряду №108 від 17.04.2012 р.(т.1 а.с.21-23).

Пунктом 1.1 передбачено, що позивач як
замовник доручає і зобов'язується
оплатити, а відповідач (підрядник)
зобов'язується виконати капітальний
ремонт хірургічного відділення
Кременчуцької центральної районної
лікарні.

Відповідно до п.2.1 укладеного договору
об'єм, характер і ціна робіт
визначалась договірною ціною,
складеною на основі
проектно-кошторисної документації.

Між сторонами було підписано кошторис
на виконання вказаних робіт
"Капітальний ремонт хірургічного
відділення Кременчуцької ЦРЛ",
зведений кошторисний розрахунок,
дефектні акти, локальні кошториси
(т.2 а.с.9-59, 61, 62-87, 88-177).

Згідно з п.2.2 договору підряду від
17.04.2012р. № 108 та додаткової угоди до
договору №1 сума договору складає 557892,00
грн. і може бути зменшена в залежності
від реального фінансування.

Розділом 5 договору передбачено, що
оплата за виконання роботи підрядником
(ОСОБА_6) здійснюється замовником
(Кременчуцька центральна районна
лікарня) на основі актів виконаних
робіт (КБ-2в і довідки КБ-3), підписаних
представником замовника і підрядника
протягом 3 банківських днів після
підписання акта виконаних робіт згідно
з п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України.
Для придбання матеріалів замовник
перераховує підряднику аванс у розмірі
не більше 30% від кошторисної вартості у
сумі 167367,60 грн. без ПДВ згідно з
постановою КМУ №1404 від 09.10.2006р. Питання
попередньої оплати товарів, робіт та
послуг, що закуповуються за бюджетні
кошти та листа Кременчуцької РДА №1-22/123
від 26.03.2012р.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що до
обов'язків підрядника відноситься
виконання своїми силами комплексу
робіт і здає ці роботи «Замовнику»
згідно з актами виконаних робіт.

Проектно-кошторисна документація
"Капітальний ремонт хірургічного
відділення Кременчуцької ЦРЛ" пройшла
перевірку у філії ДП
"Укрдержбудекспертиза" у Полтавській
області, що підтверджено звітом
№212/193П-2012/КД від 22.03.2012 р. (т.1 а.с.29).

Згідно з платіжним дорученням від
19.04.2012 р. №1410 позивач сплатив
відповідачу 167367,60 грн. з призначенням
платежу - попередня оплата за матеріали
на капітальний ремонт хірургічного
відділення (т.1 а.с.30).

В акті виконаних робіт за липень 2012р.
від 16.07.2012р. сторони підтвердили факт
виконання робіт на суму 167367,60 грн. Даний
акт підписаний позивачем та
відповідачем без заперечень чи
зауважень та скріплений печаткою
позивача (т.1 а.с.62-70).

Також позивачем та відповідачем
підписано Довідку про вартість
виконаних будівельних робіт та витрат
від 16.07.2012р. на загальну суму 167367,60 грн.
(т.1 а.с.61).

Всі роботи по капітальному ремонту
хірургічного відділення Кременчуцької
ЦРЛ виконано та проведено частковий
розрахунок у вигляді попередньої
оплати за матеріали на суму 167367,60 грн.

Як вбачається за матеріалів справи,
жодних зауважень та заперечень під час
прийняття виконаних робіт позивачем не
заявлено. Договір підряду, акти
виконаних робіт та кошторисна
документація позивачем не
оспорювалось і є дійсними на
сьогоднішній день.

Як вбачається з матеріалів справи,
Державною фінансової інспекцією в
Полтавській області проведено планову
виїзну ревізію
фінансово-господарської діяльності
Кременчуцької районної лікарні за
період з 01.07.2011р. по 31.12.2012р. За
результатами даної ревізії складено
акт від 29.03.2013р. №01-21/061, у відповідності
до якого встановлено, що в актах
ф.№КБ-2в за липень 2012 року від 06.07.2012р. та
17.07.2012р., які підписані підрядником
ОСОБА_6, головним лікарем Ігнатчук М.В.
та інженером технічного нагляду
Шишкаловою І.О.

Як встановлено господарським судом
першої інстанції 12.04.2012р. укладено
договір №5/12 поставки товарів між ПП
«Зодчий» та ФОП ОСОБА_6 у відповідності
до якого ПП «Зодчий» зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених у
цьому договорі, передати у власність
ФОП ОСОБА_6 товари, а ФОП ОСОБА_6
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених у цьому договорі, прийняти
та оплатити товар ( т.1 а.с. 159-160).

Як встановлено в ході перевірки
Державною фінансової інспекцією в
Полтавській області та закріплено в
акті від 29.03.2013р. №01-21/061 (т. 1 .а.с. 112-121), що
вказані ремонтно-будівельні роботи в
повному обсязі виконувались ПП "Зодчий"
з будівельних матеріалів ФОП ОСОБА_6
При взаєморозрахунках ФОП ОСОБА_6 з
Кременчуцькою ЦРЛ до Актів ф.Кб-2в
включено заробітну плату в прямих
витратах, загальновиробничі витрати в
розмірі визначеному ПП "Зодчий". В актах
ф.КБ-2в складених між ФОП ОСОБА_6 та ПП
"Зодчий" враховано загальновиробничі
витрати, в яких єдиний соціальний
внесок визначено в загальні сумі 17530,00
грн. Згідно з поданих ФОП ОСОБА_6
документів інспектору Кременчуцької
ОДФІ, дані витрати було включено до
вартості робіт при розрахунках із
лікарнею. Тобто, в розрахунки твердої
договірної ціни за договором підряду
від 17.04.2012р. №108 виключено суми на
покриття підряднику витрат зі сплати
єдиного внеску на обов'язкове державне
соціальне страхування. ПП "Зодчий"
сплачено та зараховано єдиний
соціальний внесок на заробітну плату в
сумі 1332,23 грн. з яких 645,00грн. сплачено по
договору №108 від 17.04.2012р. ФОП ОСОБА_6
взагалі відрахувань до Пенсійного
фонду України не проводив. Отже, в Акті
ф.№ КБ-2в за липень 2012 року від 06.07.2012
року, який підписаний підрядником ФОП
ОСОБА_6, з боку Кременчуцької ЦРЛ
головним лікарем Ігнатчук М.В. та
представником КП "Архбудпроект"
Шишкаловою І.О. і оплата за які
проведена в повному обсязі, вартість
робіт завищено, а відтак завдано
матеріальної шкоди.

Позивач, вважаючи свої права
порушеними, звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовом про стягнення 15801,14
грн. шкоди, завданої протиправними
діями у вигляді внесення до
кошторисної документації по договору
№ 108 від 17.04.2012р. витрат, які фактично не
були понесені.

Господарським судом Полтавської
області від 26.06.2014р. прийнято
оскаржуване рішення, з підстав
зазначених вище.

Перевіривши матеріали справи,
правильність їх юридичної оцінки та
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Приписами ст. 853 Цивільного кодексу
України встановлено, що замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника - достроково.

Відповідно до п.4 ст.879 ЦК України оплата
робіт провадиться після прийняття
замовником збудованого об'єкта
(виконаних робіт), якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено,
що передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Згідно з ч. 6 ст. 882 ЦК України,
встановлено, що замовник має право
відмовитися від прийняття робіт у разі
виявлення недоліків, які виключають
можливість використання об'єкта для
вказаної в договорі мети та не можуть
бути усунені підрядником, замовником
або третьою особою.

Однак під час прийняття виконаних
підрядних робіт позивач актів про
виявлені недоліки не складав, про
наявність цих недоліків та
необхідність їх виправлення виконавцю
(відповідачу) не повідомляв.

Отже, в даному випадку матеріалами
справи повністю підтверджено
виконання сторонами своїх зобов'язань
за договорами підряду: відповідачем
роботи виконані, а позивачем зазначені
роботи прийняті та оплачені за цінами,
узгодженими сторонами, що
підтверджується підписаним сторонами
актами виконаних підрядних робіт,
кошторисною документацією, та
відповідає вимогам ст. 854 Цивільного
кодексу України.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема і
відшкодування збитків.

Статтею 22 цього ж кодексу визначено, що
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри
цивільно-правової відповідальності, як
відшкодування збитків, необхідною є
наявність всіх чотирьох умов
відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка
проявляється у невиконанні або
неналежному виконанні ним
зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та завданими збитками, що
означає, що збитки мають бути наслідком
саме даного порушення боржником
зобов'язання, а не якихось інших
обставин, зокрема дій самого кредитора
або третіх осіб;

- вина боржника.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, стаття 1166 ЦК України
встановлює загальні підстави для
відшкодування шкоди в рамках
позадоговірних (деліктних) зобов'язань.
У деліктних зобов'язаннях діє принцип
відповідальності за вину. Тобто,
деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за
наявністю вини заподіювача шкоди. Отже,
відсутність у діях особи умислу або
необережності звільняє її від
відповідальності.

Зобов'язанням із заподіяння шкоди є
цивільно-правове зобов'язання, за якого
потерпілий має право вимагати від
особи, що заподіяла шкоду,
відшкодування протиправно заподіяної
шкоди.

Отже, за змістом статті 1166 ЦК України
для застосування такого заходу
відповідальності, як стягнення шкоди
необхідною є наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправної поведінки, шкоди,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та шкодою, вини. За
відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає.

За приписами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Отже, колегія суддів зазначає, що
сторонами договір підряду був
виконаний відповідно до його умов та
згаданих норм права. В даному випадку
ані позивачем, ані заявником
апеляційної скарги не доведено
належними та допустимими доказами що
мала місце протиправна поведінка
відповідача, внаслідок чого не може
вважатися доведеним причинний зв'язок
між заподіяною шкодою та поведінкою
особи.

Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Враховуючи, що місцевим господарським
судом встановлено відповідність
обсягів та вартості робіт,
відображених в актах виконаних робіт,
підписаних позивачем та відповідачем
обсягам та вартості, визначеним у
відповідній проектно-кошторисній
документації, підстави для
відшкодування відповідачем збитків
відсутні, оскільки стягнення збитків
за порушення договірних зобов'язань
здійснюється в порядку ст. 623 ЦК
України, при застосуванні норм якої
враховується і те, що згідно норм ст. 610
ЦК України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Також, слід зазначити, що статтею 1 ГПК
України та статтею 3 ЦК України
передбачено, що кожна особа має право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. Тобто,
названими статтями встановлено, що
позивач має право на подання позову
лише в тому разі, коли діями
відповідача порушується право чи
інтереси безпосередньо позивача, а не
взагалі з будь-яких питань, де, є
порушення норм чинного законодавства.

Отже, для звернення до суду з позовом,
заявник повинен обґрунтувати не лише
порушення відповідачем положень
чинного законодавства, а і свій
матеріально-правовий інтерес.

Звертаючись до господарського суду,
позивач посилається на обставини, що
відображені уповноваженими особами
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області в акті від 29.03.2013р.
№ 01-21/061.

Однак, акт державної фінансової
інспекції не є належним і допустимим
доказом на підтвердження порушення
відповідачем зобов'язань за договором
і завдання позивачеві збитків.

Так, згідно ст. 15 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.

Отже, акт перевірки органу фінансового
контролю може бути підставою для
вчинення відповідних процесуальних
дій посадовими особами (зокрема -
пред'явлення відповідного позову до
суду), однак не позбавляє відповідну
особу процесуального обов'язку
доводити свої вимоги належними та
допустимими доказами.

Колегія суддів відхиляє твердження
заявника апеляційної скарги про те, що
підставою для задоволення позову є ті
обставини, що Державною фінансовою
інспекцією в Полтавській області під
час проведення перевірки було
встановлено завищення вартості робіт.

Так, за умови існування між сторонами
договірних правовідносин, посилання
на висновки перевірки Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області, як на підставу для задоволення
позовних вимог, є неправомірними. Акт
Державної фінансової інспекції не є
належним та допустимим доказом
порушення відповідачем зобов'язань за
договором і завданням позивачеві
збитків. Виявлені контролюючим органом
порушення не впливають на умови
укладеного між сторонами договору і не
можуть їх змінювати, а є лише підставою
для притягнення до відповідальності
посадових осіб у встановленому законом
порядку.

У той же час, виявлення вказаних
порушень може бути підставою для
притягнення до відповідальності
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку.

Таким чином, Державною фінансовою
інспекцією в Полтавській області не
доведено правових підстав для
стягнення з відповідача збитків.

Враховуючи встановлені обставини,
господарський суд першої інстанції, з
яким погоджується господарський суд
апеляційної інстанції, дійшов
правильного висновку про
необґрунтованість заявлених вимог.

За таких обставин, Державна фінансова
інспекція в Полтавській області під
час розгляду її апеляційної скарги не
надала жодного належного доказу
обґрунтованості та правомірності
своїх вимог. Наведені нею в апеляційній
скарзі доводи про порушення судом норм
матеріального права нічим не
обґрунтовані та не узгоджуються з
наявними у справі матеріалами. Її
позиція не підтверджена належними та
допустимими доказами. Тому, вказані
вимоги заявника, що зазначені в
апеляційній скарзі, не підлягають
задоволенню, а наведені на їх
підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Полтавської
області від 26.06.2014р. у справі № 917/616/14.

З огляду на вищевикладене, апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
рішення господарського суду
Полтавської області від 26.06.2014р. у
справі №917/616/14 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області, м. Полтава залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 26.06.2014р. у
справі № 917/616/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений
09.09.2014р.

Головуючий суддя
Л.М. Здоровко

Суддя
О.В. Плахов

Суддя
В.О. Фоміна