ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.08.14р. Справа № 904/4543/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль",
м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської
області

про стягнення пені, 3% річних та
інфляційних втрат у сумі 2 538 695,02 грн.

Суддя Крижний О.М.

Представники:

від позивача: Пількевич В.В.,
довіреність №14-136 від 13.05.2014р., головний
юрисконсульт

від відповідача: Крамаренко Г.М.,
довіреність № 13/24 від 01.11.2014 р.,
юрисконсульт

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Дніпропетровської
області із позовом, у якому просить
стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" на свою користь
пеню у розмірі 497 119,27 грн., 3% річних у
розмірі 917 207,44 грн. та інфляційні втрати
у розмірі 1 124 368,31 грн., що нараховані на
суму основного боргу у розмірі 16 451 389,68
грн.

19.12.2012 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір про
закупівлю природного газу № МР001-2007БО.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем умов договору
та рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 11.10.2012
року у справі №39/5005/6941/2012, внаслідок
чого позивач просить стягнути на свою
користь штрафні санкції та інфляційні
втрати, у зв'язку з не припиненими
зобов'язальними відносинами сторін.

Відповідач проти позову заперечує
частково, у відзиві на позов зазначає,
що позивачем під час подачі позову не
були враховані часткові оплати
основного боргу відповідно до наказу
господарського суду Дніпропетровської
області від 29.10.2012 року, а саме на суму
100 000,00 грн. згідно платіжного доручення
№ 521 від 19.05.2014 року та платіжного
доручення № 524 від 20.05.2014 року.
Відповідач наголошує, що позивачем
зазначені вище оплати основного боргу
при нарахуванні штрафних санкцій та
інфляційних втрат, які здійснені по
26.05.2014 року, не враховані, тому
відповідно надані до суду розрахунки
не є вірними.

Також, 21.08.2014 року відповідач подав до
господарського суду заяву відзив на
позов у якому просить зменшити розмір
пені, яку позивач заявив до стягнення
на 70%, тобто зменшити розмір пені до 149
135,78 грн. Дане прохання про зменшення
розміру пені відповідач обґрунтовує
скрутним фінансовим становищем ПАТ
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" у зв'язку з
великою дебіторською заборгованістю
та арештом рахунків підприємства.

Розгляд справи був відкладений з 23.07.2014
року на 06.08.2014 року та з 06.08.2014 року на
21.08.2014 року.

У судовому засіданні 21.08.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 11.10.2012
року у справі №39/5005/6941/2012 (суддя
Ліпинський О.В.) позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз Україна"
задоволено частково, а саме стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз Україна" 16 451 389,68 грн.
основного боргу за поставлений
природний газ, 919 238,50 грн. пені, 1 569 504,86
грн. 7% штрафу, 60 409,81 грн. інфляційних
втрат, 183 041,76 грн. 3% річних та 64 204,44 грн.
судового збору.

29.10.2012 року на виконання рішення у
справі № 39/5005/6941/2012 виданий наказ.

Позивач зазначає, що відповідач
несвоєчасно виконав зобов'язання по
оплаті вартості поставленого
природного газу, що відповідно
призвело до подальшого невиконання
рішення господарського суду у справі №
39/5005/6941/2012.

За спірним договором про закупівлю
природного газу № МР001-2007БО від 19.01.2012
року, відповідно до п. 1.1. продавець
зобов'язується поставити покупцеві
імпортований природний газ (за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на
митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"), далі - газ, а
Покупець зобов'язується прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п. 1.2 цього договору.

Газ, що постачається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання. Використання газу
Покупцем для інших потреб не є
предметом цього договору.

Відповідно до п. 3.1.1. спірного договору
ціна за 1000,0 куб. м газу встановлюється
на рівні граничної ціни на газ та/або
тарифів, затверджених уповноваженим
державним органом.

Згідно п. 4.1. спірного договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяці поставки газу.

У зв'язку з наведеним, позивач
звертається до господарського суду з
вимогою про стягнення на свою користь
за несвоєчасну оплату основного боргу,
пеню у розмірі 497 119,27 грн., 3% річних у
розмірі 917 207,44 грн. та інфляційні втрати
у розмірі 1 124 638,31 грн., загалом на суму 2
538 695,02 грн.

На даний момент основний борг у сумі 16
451 389,68 грн., що передбачений до
стягнення наказом господарського суду
від 29.10.2014 року у справі № 39/5005/6941/2012
Публічним акціонерним товариством
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" не оплачений.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. При цьому,
чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з наявністю
судового рішення чи відкриття
виконавчого провадження по його
примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Згідно п. 7.1. Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України № 14 від
17.12.2013 року За відсутності інших
підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Таким чином, за наведеного, вимоги
позивача про стягнення на свою користь
штрафних санкцій та втрат від інфляції
на суму основного боргу, яка
передбачена до стягнення наказом
господарського суду від 29.10.2014 року у
справі № 39/5005/6941/2012, є правомірними.

Відповідач проти позову заперечує
частково, у відзиві на позов зазначає,
що ПАТ "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" здійснило
часткову оплату основного боргу
відповідно до наказу господарського
суду Дніпропетровської області від
29.10.2012 року, а саме на суму 100 000,00 грн.

На підтвердження даного факту
відповідач надав до суду копію
платіжного доручення № 521 від 19.05.2014
року на суму 50 000,00 грн. та копію
платіжного доручення № 524 від 20.05.2014
року на суму 50 000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд зазначає про
неможливість прийняття до уваги
наведених вище копій платіжних
доручень, які надав до суду відповідач,
оскільки кошти були сплачені органам
державної виконавчої служби, а доказів
їх надходження до позивача не надано.
До того ж, представники сторін у
судовому засідання зазначили, що
вказані кошти ще не перераховані
позивачеві.

Позивач нарахував та просить стягнути
на свою користь пеню, розраховану по
кожному акту приймання-передачі
природного газу окремо, а саме:

- згідно акту від 31.01.2012 року на
суму 7 171 128,72 грн. за період з 18.07.2012 року
по 26.05.2014 року у сумі 3 892,29 грн.;

- згідно акту від 29.02.2012 року на
суму 9 497 370,93 грн. за період з 18.07.2012 року
по 26.05.2014 року у сумі 229 649,54 грн.;

- згідно акту від 31.03.2012 року на
суму 5 872 110,81 грн. за період з 18.07.2012 року
по 26.05.2014 року у сумі 214 187,65 грн.;

- згідно акту від 30.04.2012 року на
суму 1 004 259,17 грн. за період з 18.07.2012 року
по 26.05.2014 року у сумі 49 389,80 грн.

Отже, загалом позивач просить стягнути
на свою користь пеню за наведеними
актами на загальну суму 497 119,27 грн.

При дослідженні обставин справи суд
встановив, що у розрахунку розміру пені
згідно акту приймання-передачі
природного газу від 31.01.2012 року
позивачем допущені помилки, які
пов'язані з періодами нарахування пені,
зокрема позивач не враховує п. 1.9.
Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України № 14 від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", за яким день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені. У зв'язку з
викладеним вимоги позивача про
стягнення з відповідача на свою
користь пені за неоплаченим основним
боргом підлягають задоволенню
частково у сумі 496 965,55 грн.

Позивач нарахував та просить стягнути
на свою користь 3% річних, розраховані
по кожному акту приймання-передачі
природного газу окремо, а саме:

- згідно акту від 31.01.2012 року на
суму 7 171 128,72 грн. за період з 18.07.2012 року
по 26.05.2014 року у сумі 5 377,96 грн.;

- згідно акту від 29.02.2012 року на
суму 9 497 370,93 грн. за період з 18.07.2012 року
по 26.05.2014 року у сумі 528 894,57 грн.;

- згідно акту від 31.03.2012 року на
суму 5 872 110,81 грн. за період з 18.07.2012 року
по 26.05.2014 року у сумі 327 009,19 грн.;

- згідно акту від 30.04.2012 року на
суму 1 004 259,17 грн. за період з 18.07.2012 року
по 26.05.2014 року у сумі 55 925,71 грн.

Отже, загалом позивач просить стягнути
на свою користь 3% річних за наведеними
актами на загальну суму 917 207,44 грн.

При дослідженні обставин справи суд
встановив, що у розрахунку розміру 3%
річних згідно акту приймання-передачі
природного газу від 31.01.2012 року
позивачем допущені помилки, які
пов'язані з періодами нарахування пені,
зокрема позивачем не враховані
вищезазначені положення Постанови
Пленуму Вищого Господарського Суду
України № 14 від 17.12.2013 року, тому вимоги
позивача про стягнення з відповідача
на свою користь 3% річних за неоплаченим
основним боргом підлягають
задоволенню частково у сумі 917 176,70 грн.

Також, позивач просить стягнути на свою
користь інфляційні втрати, розраховані
по кожному акту приймання-передачі
природного газу окремо, а саме:

- згідно акту від 31.01.2012 року на
суму 7 171 128,72 грн. за період з серпня 2012
року по квітень 2014 року сумі 4 605,59 грн.;

- згідно акту від 29.02.2012 року на
суму 9 497 370,93 грн. за період з серпня 2012
року по квітень 2014 року сумі 649 503,49 грн.;

- згідно акту від 31.03.2012 року на
суму 5 872 110,81 грн. за період з серпня 2012
року по квітень 2014 року сумі 401 580,23 грн.;

- згідно акту від 30.04.2012 року на
суму 1 004 259,17 грн. за період з серпня 2012
року по квітень 2014 року сумі 68 678,99 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат по
кожному з наведених актів,
господарський суд встановив його
правильність, тому відповідно є
правомірними та підлягають
задоволенню вимоги позивача про
стягнення з відповідача на користь
позивача інфляційних втрат у сумі 1 124
638,31 грн.

Окрім того, 21.08.2014 року відповідач подав
до суду відзив на позов у якому просить
зменшити розмір пені на 70%, тобто
зменшити розмір пені до 149 135,78 грн.

Відповідач обґрунтовує дане
клопотання тими обставинами, що ПАТ
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" перебуває у
тяжкому фінансовому становищі у
зв'язку з неоплатою споживачами
теплової енергії, а також численними
виконаннями судових рішень та арештами
рахунків, внаслідок чого у
підприємства відповідача утворилась
велика дебіторська заборгованість.

Також відповідач зазначає, що рішенням
Дніпродзержинської міської ради № 360
від 13.06.2007 року функції з реалізації ПАТ
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" теплової
енергії для опалення та гарячого
водопостачання для частини споживачів
станом на 30.09.2011 року вирішено передати
до КП ДМР
"Дніпродзержинськтепломережа", яке
своєчасно за надану теплову енергію не
розраховується, а також має
заборгованості за судовими наказами за
попередні роки. На підставі положень
Закону України "Про заходи спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу" дане
підприємство включено до реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості.
Відповідач зазначає, що ПАТ
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" зверталось до
місцевих та регіональних органів
влади, проте дані спроби виявились
марними.

З приводу заявленого клопотання
відповідача, господарський суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Зазначені відповідачем причини
наявності заборгованості свідчать про
те, що виникнення останньої сталося з
вини самого відповідача. На даний час
відповідачем не виконанні накази
відповідно до судових рішень
господарського суду Дніпропетровської
області, однак таке невиконання є
бездіяльністю самого підприємства
відповідача.

Відповідно до п. 3.4. Закону України "Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу"
процедура погашення заборгованості
підприємствами паливно-енергетичного
комплексу діє до 1 січня 2016 року.

Підприємство відповідача знаходиться
у Реєстрі підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості, підтвердженням чого
слугує наказ Міністерства палива та
енергетики України № 568 від 10 листопада
2005 року, яким затверджений перелік
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які прийняли рішення про
участь у процедурі погашення
заборгованості та відповідають
вимогам пункту 1.1 статті 1 Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу".

Отже, з наведених положень закону
вбачається, що рішення господарського
суду може бути виконано лише у 2016-му
році, за умови, якщо вказана процедура
не буде продовжена.

Також відповідач звертає увагу суду на
ПАТ "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" як важливого
об'єкту для держави, заборгованість
якого виникла у зв'язку з несвоєчасною
оплатою споживачами теплової енергії.

У той же час господарський суд
зазначає, що підприємство позивача є не
менш важливим об'єктом для держави, до
того ж заборгованість відповідача
існує ще з 2012-го року і є неоплаченою до
цього часу.

З урахуванням Закону України "Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу"
заборгованість може бути не оплачена
майже 4 роки, а нарахована пеня за 2012 рік
- більше 3,5 років.

Окрім того, враховуючи положення
вищенаведеної ст. 233 Господарського
кодексу України, розмір заявленої
позивачем до стягнення пені не є досить
великим порівняно із сумою основного
боргу, становить лише близько 3% суми
основного боргу.

Таким чином, з урахуванням балансу
інтересів сторін, строків виникнення
заборгованості (2012 рік) та строків
мінімально можливого примусового
виконання рішення (01.01.2016 року), а також
мізерним розміром пені у порівнянні з
сумою основного боргу (близько 3%), суд
не вважає за можливе зменшити розмір
пені.

Отже, заявлене клопотання відповідача
про зменшення розміру пені задоволенню
не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права. Європейський суд з прав людини
під терміном "власність" розуміє також
грошові кошти, що підлягають оплаті за
надані послуги енергопостачання.
Невиконанням обов'язку щодо оплати
послуг відповідач порушує права
позивача, безпідставно не
перераховуючи кошти (вартість послуг) у
власність позивача, що має наслідком
нарахування 3% річних.

Отже, заявлені позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню і з
відповідача підлягає стягненню 2 538 510,56
грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
з відповідача підлягає стягненню
судовий збір пропорційно розміру
задоволених позовних вимог у розмірі 50
770,21 грн.

Керуючись ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст. 1, 33, 34, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" (51925,
Дніпропетровська область, м.
Дніпродзержинськ, вул. Радянська, 2,
ідентифікаційний код 00130820) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, ідентифікаційний код
20077720) пеню у розмірі 496 965,55 грн., 3% річних
у розмірі 917 176,70 грн., індекс інфляції у
розмірі 1 124 368,31 грн. та судовий збір у
розмірі 50 770,21 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено - 26.08.2014 року.

Суддя
О.М. Крижний