ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року Справа № 904/2258/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіЄвсікова
О.О.суддів:Кролевець О.А. Попікової О.В.
(доповідач у справі)за участю
представників: від позивача:не
з'явились (про дату, час та місце
судового розгляду повідомлено
належним чином)від
відповідача:Невмержицька О.М. дов. від
30.01.2014р. № 52-16/107розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"на
рішеннягосподарського суду
Дніпропетровської області від
29.05.2014р.та на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
09.07.2014р.у справі№ 904/2258/14 господарського
суду Дніпропетровської областіза
позовомДержавного підприємства
"Донецька залізниця"доПублічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний
комбінат"простягнення 24675,00грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 29.05.2014р.
(суддя Панна С.П.), залишеним без змін
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
09.07.2014р. (головуючий суддя Прудніков
В.В., судді Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.)
у справі № 904/2258/14, позовні вимоги
задоволені у повному обсязі. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" на користь Державного
підприємства "Донецька залізниця"
24675,00грн - штрафу. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням та
постановою, відповідач - Публічне
акціонерне товариство "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, у
якій просить їх скасувати та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі. При цьому заявник касаційної
скарги посилаючись на вимоги статті 614
Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 52
Статуту залізниць України, п. 3 та п. 28
Правил приймання вантажів до
перевезення, затв. Наказом
Міністерства транспорту України № 644,
наголошує на відсутності вини з боку
відповідача у неправильному
зазначенні маси вантажу у накладній, а
також нанесенні маркування.

Розглянувши касаційну скаргу,
заслухавши представника відповідача,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи, повноти їх
встановлення в судових рішеннях і
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає залишенню
без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 29.10.2013 року на
станцію Сартана Донецької залізниці
прибув вагон № 55328793 вантаж - дрібниця
коксова, відправлений Публічним
акціонерним товариством "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" за
накладною № 47838644 від 25.10.2013 року .

У розумінні статті 6 Статуту залізниць
України - залізнична накладна є
обов'язковою двосторонньою письмовою
формою угоди на перевезення вантажу,
яка укладається між
вантажовідправником та залізницею на
користь третьої особи - одержувача.

Відповідно до п.2.1 Правил оформлення
перевізних документів, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України від 21.11.2000р. № 644,
вантажовідправник при заповненні
перевізних документів повинен
зазначити точну масу вантажу.

Згідно вимог статті 24 Статуту
залізниць України на станції Сартана
Донецької залізниці проведено
перевірку маси вантажу у вагоні № 55328793.

За результатами переважування вантажу
був складений комерційний акт № БМ
733847/414 від 29.10.2013 року, яким були
підтверджені розбіжності фактичної
маси вантажу з масою, яка вказана в
накладній. Загальна недостача вантажу
в вищезазначеному вагоні склала 1900 кг.

Так, відповідно до вказаного акта, за
документом значиться вантаж - дрібниця
коксова, завантаження здійснювалось з
разцепкою на справних 150 тонних вагах
№1 вантажоотримувача. Держповірка
28.08.2013р. За документом значиться тара
23400 кг, нето 58800 кг, фактично виявилось
бруто - 80300 кг, тара за документом 33400 кг,
нето 56900 кг, що менше ваги за документом
на 1900 кг. Вагон зважувався двічі,
результат переваження - не змінився. За
документом навантаження в вагоні
виявилось навалом, на рівні бортів та
вище на 100 мм, навантаження
нерівномірне с природними скосами до
бортів вагону. За документом значиться
маркування вапняним розчином, фактично
маркування відсутнє. Виємок та
поглиблень немає. Вагон бездвірний,
люки - зачинені. Течі вантажу - немає.
Вагон технічно справний. Мається акт
ГУ-106 № 24 від 28.10.2013р. С часу прибуття і
до комерційного переважування вагон
знаходився під диспетчерським
контролем та охороною службою безпеки
комбінату Азовсталь. Комерційне
переваження проводили ваговик та
старший прийомодатчик ст. Сортувальна
комбінату Азовсталь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ДСМ
та агент ст. Сартана ОСОБА_7, ОСОБА_8
Об'єм кузова 76м3.

Відповідно до п. 6 Правил перевезення
вантажів у вагонах відкритого типу,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 20.08.2001р. № 542, з
метою забезпечення збереженості всіх
вантажів, що перевозяться у вагонах
відкритого типу, на їх поверхню
відправником наноситься захисне
маркування або застосовується
покриття плівкою (емульсією) чи інше
закріплення верхнього шару вантажу.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що маркування
відповідачем здійснювалось вапняним
розчином, яке за своїми фізичними
властивостями може бути змите в
процесі перевезення опадами (дощ, сніг),
а під час руху вагону № 55328798 на станцію
призначення у період з 25.10.2013 року до
01.11.2013 року були опади у вигляді дощу
(туман, морос), що допускає часткове
пошкодження маркування.

Частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу
України, що кореспондується з ч. 5
статті 307 Господарського кодексу
України, визначено, що загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Відповідно до ч. 1 статті 24 Статуту
залізниць України вантажовідправники
несуть відповідальність за всі
наслідки неправильності, неточності
або неповноти відомостей, зазначених
ними у накладній.

Відповідно до статті 122 Статуту
залізниць України, за неправильно
зазначені у накладній масу, кількість
місць вантажу, його назву, код та адресу
одержувача, з відправника, порта
стягується штраф у розмірі згідно із
статтею 118 цього Статуту. При цьому
відправник несе перед залізницею
відповідальність за наслідки, які
виникли.

Відповідно до статті 118 Статуту
залізниць України за пред'явлення
вантажу, який заборонено до перевезень
або який потребує під час перевезення
особливих заходів безпеки, та з
неправильним зазначенням його
найменування або властивостей з
відправника, крім заподіяних залізниці
збитків і витрат, стягується штраф у
розмірі п'ятикратної провізної плати
за всю відстань перевезення.

Розмір штрафних санкцій за неправильно
зазначені відомості у накладній № 47838644
складає 24675,00 грн.

З огляду на викладене, зважаючи на
встановлені обставини, господарські
суди попередніх інстанцій дійшли до
вірного та обґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Враховуючи межі перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що доводи, викладені заявником
у касаційній скарзі, не спростовують
висновки суду першої та апеляційної
інстанцій щодо наявності підстав для
задоволення позову і фактично
зводяться до переоцінки доказів та
встановлених судом обставин, що в силу
положень статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України не
відноситься до повноважень касаційної
інстанції.

При цьому, перевіривши у відповідності
до частини другої статті 1115
Господарського процесуального кодексу
України юридичну оцінку обставин
справи, повноту їх встановлення в
рішенні та постанові, колегія суддів
дійшла висновку, що судами в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно розглянуто
всі обставини справи, їм дана належна
юридична оцінка, порушень норм чинного
законодавства не вбачається, у зв'язку
з чим підстави для задоволення
касаційної скарги та скасування чи
зміни оскаржуваних судових рішень
відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.05.2014р.
та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
09.07.2014р. у справі № 904/2258/14 залишити без
змін.

Головуючий суддя
О.О. Євсіков

Судді:
О.А. Кролевець

О.В. Попікова