ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р.Справа № 922/2915/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання
Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой",
м.Донецьк, до Державного
підприємства "Південна залізниця",
м.Харків, про стягнення 485249,50 грн. за
участю представників:

позивача -

29.07.2014р. - ОСОБА_1, адвокат (договір №
01-2014/юО від 05.02.2014р.);

02.09.2014р. - Костенко В.Л. (довіреність б/н
від 25.07.2014р.);

відповідача -

29.07.2014р. та 02.09.2014р. - Семенова О.О.
(довіреність № 244 від 17.02.2014р.);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой",
м.Донецьк, звернувся до господарського
суду з позовною заявою про стягнення з
відповідача, Державного підприємства
"Південна залізниця", м.Харків,
основного боргу за Договором поставки
№ П/Л-131598/НЮ від 01.10.2013р. в розмірі
485249,50 грн. Позивач також просить
покласти на відповідача витрати з
оплати судового збору в сумі 9704,99 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17.07.2014р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/2915/14 та
розгляд справи призначено на 29.07.2014р. об
11:00 год.

24.07.2014р. до канцелярії господарського
суду від відповідача надійшов відзив
на позовну заяву, в якому відповідач
просить відмовити у задоволенні позову
повністю, посилаючись на неможливість
здійснити оплату за виконані роботи
через зміну банківського рахунку
позивача та відсутності у відповідача
належних доказів з цього приводу. Також
відповідач зазначив, що не отримував
претензію від 20.05.2014р., направлену на
його адресу позивачем.

Відзив відповідача був долучений судом
до матеріалів справи.

У судовому засіданні, яке відбулося
29.07.2014р., представник позивача
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував на підставах, викладених у
відзиві на позовну заяву. Факт
виконання робіт за договором, їх
прийняття та підписання відповідних
актів визнав повністю. Але зауважив, що
позивачем не надано доказів отримання
відповідачем претензії, що свідчить
про порушення порядку досудового
врегулювання спору.

Представник позивача пояснив, що
претензія відповідачу направлялась,
але доказів направлення надати
неможливо через те, що підприємство
позивача знаходиться в зоні проведення
АТО, що унеможливлює надсилання
кореспонденції.

У судовому засіданні була оголошена
перерва до 02.09.2014р. до 11:40 год.

Після перерви представники сторін
своїх позицій у справі не змінили.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

01.10.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой"
(позивачем) та Державним підприємством
"Південна залізниця" (відповідачем)
було укладено Договір поставки №
П/Л-131598/НЮ, згідно п. 1.1. якого позивач
(постачальник) зобов'язався, у
відповідності з цим договором та
згідно технічного завдання
відповідача (покупця) (Додаток 3),
поставити і передати у зумовлені
строки у власність відповідачу -
системи відеоспостереження та
архівування інформації, у вагонах
поїздів № 19/20 сполучення Харків-Москва
(товар), вартість якого визначена
договірною ціною (Додаток 1).

Також у п. 1.1. Договору сторони
визначили, що постачальник здійснює
монтаж товару та пусконалагоджувальні
роботи з впровадження товару в
експлуатацію. Зобов'язання
постачальника вважаються виконаними
за Договором після підписання
уповноваженими представниками сторін
акту вводу товару в експлуатацію.
Покупець зобов'язується здійснити
оплату товару після підписання
сторонами акту вводу товару в
експлуатацію на умовах, визначених
Договором.

Відповідно до п. 3.1. Договору,
асортимент одиниці товару
передбачається у Специфікації (Додаток
2 до Договору).

Згідно п. 5.1. Договору, постачальник
здійснює поставку товару на умовах: OOP
(відповідно до ІНКОТЕРМС-2000) - товар
постачається за рахунок та транспортом
постачальника на склади покупця.
Кінцевим отримувачем товару є
відокремлений підрозділ "Харківська
вагонна дільниця № 1 Державного
підприємства "Південна залізниця", що
знаходиться за адресою: м.Харків,
вул.Котлова, 199-а.

Датою поставки товару, згідно пункту 5.4.
Договору, вважається день підписання
сторонами або їх уповноваженими
представниками акту прийому- передачі
товару.

Відповідно до п. 5.5. Договору, монтаж
товару та пусконалагоджувальні роботи
здійснюється постачальником не
пізніше 10 календарних днів з дати
постачання товару.

Згідно п. 6.3. Договору, договірна ціна
товару становить 859749,50 грн., з
урахуванням ПДВ.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання умов Договору, а також
відповідно до Додатків №№ 1, 2 до
Договору, 17.12.2013р. позивач відвантажив
на адресу відповідача, що вказана у
Договорі, системи відеоспостереження
та архівування інформації, а також
здійснив відповідні монтажні роботи на
загальну суму 859749,50 грн., про що
свідчать наявні у матеріалах справи
копії видаткових накладних, актів
прийому-передачі товару, актів надання
послуг.

Таким чином, позивач виконав свої
зобов'язання за Договором у повному
обсязі.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що
покупець здійснює оплату по договору
протягом 30 банківських днів після
підписання уповноваженими
представниками сторін акту, надання
рахунка-фактури, податкової накладної,
сертифікату відповідності товару та
інших документів, що підтверджують
якість товару.

Акти приймання-передачі, акти надання
послуг були підписані сторонами
17.12.2013р., тобто відповідач мав оплатити
поставлений товар до 31.01.2014рр.,
відповідно до умов Договору.

Проте, 09.04.2014р. відповідачем була
перерахована на рахунок позивача лише
сума в розмірі 374500,00 грн.

Таким чином, сума основного боргу
відповідача перед позивачем становить
485249,50 грн.

З метою врегулювання спору, позивачем
була направлена на адресу відповідача
претензія від 26.05.2014р. № 26/05 з вимогою
сплатити заборгованість. Проте, дана
претензія позивача залишились без
відповіді, а вимоги - без задоволення.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
встановлює, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, передбачених законом, а
також відмова від виконання або
відстрочка виконання з мотиву, що
зобов'язання другої сторони за іншим
договором не було виконано належним
чином, не допускаються.

Суд не погоджується з доводами
відповідача про те, що сторонами не
було дотримано досудовий порядок
врегулювання спору, передбачений
розділом 12 спірного Договору з
наступних підстав.

Із змісту частини 2 статті 124
Конституції України щодо поширення
юрисдикції на всі правовідносини, що
виникають у державі, випливає, що кожен
із суб'єктів правовідносин у разі
виникнення спору може звернутися до
суду за його вирішенням. Суб'єктами
таких правовідносин можуть бути
громадяни, іноземці, особи без
громадянства, юридичні особи та інші
суб'єкти цих правовідносин. Зазначена
норма, як і інші положення Конституції
України, не містить застереження щодо
допустимості судового захисту тільки
після досудового врегулювання спору та
неприпустимості здійснення правосуддя
без його застосування.

Право на судовий захист передбачено й
іншими статтями Конституції України.
Так, відповідно до статті 8 Конституції
України, звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України, норми якої мають
пряму дію та найвищу юридичну силу,
гарантується. Частина четверта статті
13 Конституції України встановлює
обов'язок держави забезпечити захист
прав усіх суб'єктів права власності і
господарювання, в тому числі у судовому
порядку. До таких суб'єктів належать,
зокрема, юридичні особи та інші
суб'єкти господарських відносин. Тобто,
можливість судового захисту не може
бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту, у тому числі досудового
врегулювання спору.

Обов'язкове досудове врегулювання
спорів, яке виключає можливість
прийняття позовної заяви до розгляду і
здійснення за нею правосуддя, порушує
право особи на судовий захист.
Можливість використання суб'єктами
правовідносин досудового врегулювання
спорів може бути додатковим засобом
правового захисту, який держава надає
учасникам певних правовідносин, що не
суперечить принципу здійснення
правосуддя виключно судом. Виходячи з
необхідності підвищення рівня
правового захисту держава може
стимулювати вирішення правових спорів
у межах досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

Такого висновку дійшов Конституційний
Суд України у своєму рішенні від
09.07.2002р. за № 15-рп/2002 по справі № 1-2/2002.

Також суд вважає необґрунтованим
посилання відповідача, як на підставу
заперечень проти позову, на
відсутність у нього належних доказів
відкриття позивачем іншого
банківського рахунку через порушення
позивачем умов п. 13.3. Договору щодо
повідомлення відповідача про зміну
банківських реквізитів підприємства у
строк не пізніше 10 календарних днів до
виконання таких змін.

З цього приводу суд вважає за необхідне
зауважити, що позивач у справі, ТОВ
"Євроінвестстрой", знаходиться у
м.Донецьк.

На даний час на території Донецької
області проводиться антитерористична
операція. Нестабільна робота
фінансових закладів, військові
зіткнення, захват адміністративних
будівель, реально існуюча загроза
життю людей призвели до неможливості
позивача належним чином виконати умови
Договору щодо дотримання порядку
внесення до нього змін в частині
реквізитів постачальника.

У зв'язку з цим, судом у першому
судовому засіданні, призначеному в
межах провадження у даній справі, яке
відбулося 29.07.2014р., було повідомлено
представника відповідача про
долучення до матеріалів справи довідки
про поточні рахунки ТОВ
"Євроінвестстрой" (арк. 170 справи),
наданої представником позивача на
виконання ухвали господарського суду
Харківської області від 17.07.2014р., а
також надано можливість врегулювати
спір мирним шляхом, для чого у судовому
засіданні було оголошено перерву більш
ніж на місячний термін - до 02.09.2014р.

Проте, відповідач не скористався
наданою йому можливістю належним чином
виконати свої договірні зобов'язання у
добровільному порядку.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Євроінвестстрой" обґрунтовані,
підтверджуються наявними у матеріалах
справи доказами та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 525, 526, 530, 612, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства
"Південна залізниця" (61052, м.Харків,
вул.Червоноармійська, 7; р/р 2 в ХФ
АБ "Експрес Банк", МФО 350716; ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой"
(83044, м.Донецьк, вул.Комуністична, 4; п/р
1601 в ПАТ "Альфа-Банк" м.Київ, МФО
300346; ) - суму основного
боргу в розмірі 485249,50 грн.; витрати з
оплати судового збору в розмірі 9704,99
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 05.09.2014 р.

Суддя Н.М. Кухар