ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.09.2014 Справа № 920/1247/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ;

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шосткинське
підприємство «Харківенергоремонт», м.
Шостка, Сумська область

про стягнення 46 050 грн. 32 коп.

Суддя КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від позивача: Данилевський О.М.,
довіреність №14-89 від 18.04.2014 р.;

Від відповідача: не з'явився;

При секретарі судового засідання
Саленко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
46 050 грн. 32 коп., з яких: 19 467 грн. 56 коп.
пені, 4 499 грн. 67 коп. - 3% річних, 243 грн. 90
коп. - 7% штрафу, 21 839 грн. 19 коп.
інфляційних збитків, нарахованих у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов укладеного між
сторонами договору №410-ПР
купівлі-продажу природного газу від
28.12.2012 р., а також просить суд стягнути з
відповідача судовий збір.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
тому відповідно до вимог ст. 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами. В
письмовому відзиві від 14.08.2014 р.
зазначив, що позивачем невірно
нараховано суму штрафних санкцій, а
отже просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з нього пені в розмірі 21 827
грн. 59 коп. та 3 860 грн. 04 коп. інфляційних
збитків.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши та дослідивши
докази по справі, суд встановив:

28 грудня 2012 року між НАК «Нафтогаз
України» (в подальшому ПАТ НАК
«Нафтогаз України») і ТОВ «Шосткинське
підприємство «Харківенергоремонт» був
укладений договір №410-ПР
купівлі-продажу природного газу (далі
за текстом -«Договір»), відповідно до
умов якого позивач зобов'язувався
передати у власність відповідачу у 2013
році природний газ, ввезений на митну
територію України позивачем за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу»,
а відповідач, в свою чергу,
зобов'язувався приймати і оплачувати
газ на умовах цього Договору. Газ, що
продається за цим Договором,
використовується відповідачем
виключно для власних потреб.
Відповідач є кінцевим споживачем.

Згідно п. 2.1. Договору позивач передає
відповідачу з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. газ
обсягом до 91 500,00 тис.куб.м.

Зі змісту п. 6.1. Договору вбачається, що
оплата за природний газ з врахуванням
вартості транспортування територією
України проводиться відповідачем
виключно грошовими коштами в такому
порядку: оплата в розмірі 30% від
вартості запланованих місячних
обсягів проводиться не пізніше ніж за 5
банківських днів до початку місяця
поставки; оплати в розмірі 35% від
вартості запланованих місячних
обсягів проводиться до 5 числа та до
15-го числа поточного місяця поставки.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки товару.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що на
виконання умов Договору поставив
відповідачу протягом лютого-листопада
2013 року, а відповідач прийняв природний
газ на загальну суму 53 339 654 грн. 07 коп.,
що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу,
які містяться в матеріалах справи /а.с.
20-22/. Проте відповідач в порушення своїх
обов'язків по Договору вносив оплату за
отриманий газ з порушенням строків,
передбачених Договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей термін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Зі змісту ст. 612 ЦК України вбачається,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Судом встановлено, що станом на день
розгляду справи основна сума боргу
сплачена відповідачем в повному
обсязі, але в наслідок порушення
грошового зобов'язання позивачем
заявлені вимоги щодо стягнення з
відповідача на свою користь 19 467 грн. 56
коп. пені та 243 грн. 90 коп. - 7% штрафу,
нарахованих за порушення відповідачем
грошового зобов'язання.

Згідно п. 7.2. Договору у разі
невиконання відповідачем умов п. 6.1.
цього Договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
позивачу крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Відповідно до п. 9.3. Договору строк, у
межах якого сторони можуть звернутися
до суду з вимогою про захист своїх прав
за цим Договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості , штрафів,
пені, відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 (п'ять) років.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем нараховано штрафні санкції
відповідно до п. 7.2. Договору та 3% річних
за зобов'язаннями лютого 2013 р. за період
з 14.03.2013 р. по 18.11.2013 р. включно; за
зобов'язаннями жовтня 2013 р. за період з
14.11.2013 р. по 17.01.2013 р. включно.

Відповідно до п. 1.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення пені.

Проте, судом встановлено, що позивачем
безпідставно було враховано день
фактичної сплати заборгованості -
18.11.2013 р. в період, за який здійснюється
стягнення пені, а отже вимоги позивача
в частині стягнення пені підлягають
частковому задоволенню, а з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути 15 475 грн. 54 коп. пені.

Позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 7%
штрафу, нарахованого за порушення
відповідачем грошового зобов'язання, в
розмірі 243 грн. 90 коп. підлягають
задоволенню, оскільки вони нараховані
в межах строків, встановлених
законодавством.

Крім того, позивачем заявлені вимоги
про стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 4 499 грн. 67 коп. та інфляційних
збитків в розмірі 21 839 грн. 19 коп.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зі змісту п. 3.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» вбачається, що
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Судом встановлено, що позивачем
невірно здійснено розрахунок
інфляційних збитків за період
заборгованості, яка виникла в
листопаді 2013 р. та була частково
сплачена в тому ж місяці, а отже
інфляційні збитки повинні були
нараховуватися починаючи з грудня 2013
р., тому позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача інфляційних
збитків підлягають частковому
задоволенню, а з відповідача на користь
позивача необхідно стягнути 11 грн. 60
коп.

Враховуючи те, що сторонами в Договорі
не визначений інший розмір процентів
від простроченої суми, вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 4 499 грн. 67
коп. 3% річних правомірні, обґрунтовані
і підлягають задоволенню, оскільки
вони нараховані у відповідності з
вимогами діючого законодавства.

Згідно Закону України «Про судовий
збір» та відповідно до вимог ст. ст. 44, 49
ГПК України витрати по сплаті судового
збору підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шосткинське
підприємство «Харківенергоремонт»
(41100, Сумська область, м. Шостка, вул.
Гагаріна, 1, код 34113412) на користь
Публічного акціонерного товариства
Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, код 20077720) 15 475 грн. 54
коп. пені, 243 грн. 90 коп. - 7% штрафу, 11 грн.
60 коп. інфляційних збитків та 4 499 грн. 67
коп. - 3% річних, 802 грн. 63 коп. судового
збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення підписаний 08.09.2014
р.

Суддя О.В. Коваленко