П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року
м. КиївСудова палата у
господарських справах

Верховного Суду України у складі

головуючого Барбари В.П., суддів:Балюка
М.І.,Берднік І.С.,Гуля В.С., Ємця
А.А.,Колесника П.І.,Потильчака О.І.,
Шицького І.Б., за участю представників:
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
місті Черкаси - публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» - Міністерства
юстиції України - Білоконя Л.Я.,
ОСОБА_10, - ОСОБА_11, ОСОБА_12,- ОСОБА_13, -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Черкаси
(далі - Фонд) про перегляд постанови
Вищого господарського суду України від
12 лютого 2014 року у справі № 925/1011/13 за
позовом Фонду до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі
територіального відокремленого
безбалансового відділення № 10023/034
філії Черкаського обласного
управління (далі - Банк) про стягнення
суми,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Фонд звернувся до
господарського суду Черкаської
області з позовною заявою про
стягнення з Банку надлишково
перерахованих страхових коштів у сумі 1
505 грн 97 коп.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Фонд
здійснював виплати з відшкодування
втраченого заробітку внаслідок
нещасного випадку на виробництві
ОСОБА_14, які зараховувалися на його
особовий рахунок № НОМЕР_1, що
обслуговується Банком. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_14 помер, про що Фонду стало відомо
лише після звірки з даними Пенсійного
фонду України, тому за період із 31 січня
по 29 березня 2013 року на особовий
рахунок ОСОБА_14 було надлишково
перераховано 1505 грн 97 коп., які, на думку
позивача, не входять до спадщини і
підлягають поверненню Фонду. Однак
відповідач відмовився повернути
зазначені кошти, у зв'язку з чим позивач
просив стягнути з відповідача 1505 грн 97
коп.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 06 серпня 2013
року, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 12 грудня 2013
року, у задоволенні позову Фонду
відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 12 лютого 2013 року зазначені
судові рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою Вищого
господарського суду України від
12 лютого 2014 року у справі № 925/1011/13, Фонд
звернувся із заявою про її перегляд
Верховним Судом України з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції положень статті
1071 Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України).

Ухвалою від 17 червня 2014 року Вищий
господарський суд України допустив до
провадження справу № 925/1011/13 для
перегляду Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 12 лютого 2014 року.

В обґрунтування неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права
заявником надано копію постанови
Вищого господарського суду України від
21 квітня 2009 року у справі № 38/228пн, у
якій суд касаційної інстанції,
застосувавши до спірних правовідносин
положення статей 1071, 1219 ЦК України,
дійшов протилежного висновку про
обов'язок Банку за рішенням суду
повернути Фонду суми щомісячних
страхових виплат, помилково
перерахованих на особовий рахунок
застрахованої особи після її смерті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши наведені заявником
обставини, Судова палата у
господарських справах Верховного Суду
України дійшла висновку, що заява не
підлягає задоволенню з підстав,
наведених нижче.

Правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством (стаття 19
Конституції України).

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 ЦК
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини, інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

Частиною 1 статті 14 ЦК України
передбачено, що цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

Судом установлено, що правовідносини
між сторонами у справі виникли на
підставі угоди № 44 на зарахування на
особові рахунки та виплату страхових
виплат застрахованим, укладеної 13
грудня 2000 року між відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» і Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України (далі - угода № 44).

Умовами угоди передбачено, що Фонд
доручає, а Банк бере на себе
зобов'язання здійснювати зарахування
на поточні (вкладні) рахунки
застрахованих осіб (громадян), відкриті
в його установах, та виплату страхових
виплат застрахованим особам на платній
основі через установи Банку.

Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та постанови Фонду
потерпілому ОСОБА_14 у зв'язку з
професійним захворюванням, яке
спричинило втрату працездатності,
призначено щомісячні страхові виплати
безстроково.

На виконання вищезазначеної угоди
Банком у територіально відокремленому
безбалансовому відділенні № 10023/034
філії Черкаського обласного
управління на ім'я ОСОБА_14 було
відкрито особовий вкладний рахунок №
НОМЕР_1, на який Фонд перерахував, а Банк
зарахував 1505 грн 97 коп. страхових
виплат за період із 31 січня по 29 березня
2013 року.

У подальшому Фонду стало відомо, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_14 помер, у зв'язку з
чим позивач 22 квітня 2013 року прийняв
постанову № 2301/10705/10705/1499 про припинення
щомісячних страхових виплат
потерпілому.

Листом від 04 квітня 2013 року № 1183/06-03
Фонд звернувся до Банку з проханням
повернути надлишково перераховані
кошті за період з 31 січня по 29
березня 2013 року в сумі 1505 грн 97 коп.

Банк листом від 11 квітня 2013 року № 13/367
повідомив Фонд, що чинним
законодавством та угодою № 44 не
передбачено обов'язок Банку повернути
Фонду вже зараховані грошові суми на
рахунок клієнта після його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку.

За змістом статті 40 зазначеного Закону
страхові виплати провадяться
щомісячно і за бажанням одержувачів ці
суми можуть перераховуватися на їх
особові рахунки в банку.

Пунктами 1.8, 1.9 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України 27 квітня 2007 року №
24 і зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 червня 2007 року за №
715/ 13982, також передбачено спосіб
одержання потерпілими та особами, які
мають на це право, сум страхових виплат
шляхом їх перерахування на особові
рахунки в банку.

Повернення зайво виплачених сум
проводиться на підставі постанови
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, якщо
потерпілі або особи, які мають на це
право, не заперечують підстав і розміру
відрахування.

Відносини між банком та клієнтом
(володільцем банківського рахунка)
щодо укладення договору банківського
рахунка та здійснення операцій за
рахунком клієнта урегульовано
положеннями глави 72 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 ЦК
України за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові
кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в
день надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не встановлений договором
банківського рахунка або законом
(частина 2 статті 1068 ЦК України).

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» дата
валютування - зазначена платником у
розрахунковому документі або в
документі на переказ готівки дата,
починаючи з якої кошти, переказані
платником отримувачу, переходять у
власність отримувача.

Враховуючи вищезазначене, кошти,
переказані платником отримувачу, з
моменту їх зарахування на рахунок
переходять у власність останнього,
який має виключне право розпорядження
ними, а банк в свою чергу у межах
договору та відповідно до вимог
законодавства виконує функції з
обслуговування банківського рахунка
клієнта (забезпечує зберігання коштів,
за розпорядженням клієнта проводить
розрахунково-касові операції за
допомогою платіжних інструментів тощо)
і не є набувачем цих коштів.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк
може списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з
рахунка клієнта без його розпорядження
на підставі рішення суду, а також у
випадках, встановлених законом чи
договором між банком і клієнтом.

Пунктом 1.39 статті 1 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» передбачено, що примусове
списання здійснюється стягувачем без
згоди платника на підставі
встановлених законом виконавчих
документів у випадках, передбачених
законом.

Тобто примусове списання коштів із
рахунка клієнта на підставі рішення
суду та виконавчих документів визначає
обов'язок банку виконати судове
рішення, прийняте за наслідком захисту
прав стягувача стосовно особи -
володільця рахунка незалежно від його
волевиявлення.

Ураховуючи те, що відповідач у межах
угоди № 44, укладеної між Банком і
Фондом, свої зобов'язання виконав у
повному обсязі; умовами зазначеної
угоди не передбачено обов'язок Банку
щодо списання коштів із рахунка
клієнта на вимогу Фонду; Банк не є
набувачем спірних коштів і не має
повноважень з розпорядження
особистими коштами клієнта, що є
власністю останнього, поза межами
договору між Банком і клієнтом;
будь-яке рішення, прийняте судом
стосовно володільця рахунка або його
спадкоємців, яке б зобов'язувало Банк
здійснити списання коштів з особового
рахунка відсутнє, суд касаційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 11126
Господарського процесуального кодексу
України Верховний Суд України
відмовляє в задоволенні заяви, якщо
обставини, що стали підставою для
перегляду справи, не підтвердилися.

Виходячи з викладеного, Вищий
господарський суд України при
вирішенні справи № 925/1011/13 правильно
застосував норми матеріального права,
а отже, у задоволенні заяви Фонду слід
відмовити.

Керуючись статтями 11123 , 11124 , 11126
Господарського процесуального кодексу
України, Судова палата у господарських
справах Верховного Суду України

п о с т а но в и л а:

У задоволенні заяви відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Черкаси
відмовити.

Постанова є остаточною і може бути
оскаржена тільки на підставі,
встановленій пунктом 2 частини 1 статті
11116 Господарського процесуального
кодексу України.

Головуючий
В.П.
Барбара

Судді: М.І. Балюк І.С. Берднік В.С.
Гуль А.А. Ємець П.І. Колесник О.І.
Потильчак І.Б. Шицький