ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2014 р.
Справа № 911/2449/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС»

до першого відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп»

та другого відповідача Приватного
сільськогосподарського підприємства
«НОВОСЕЛИЦЯ»

про стягнення 65 224,98грн.

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача не з'явилися;

від першого відповідача не з'явилися;

від другого відповідача Галашевський
О.М. (дов. № 1 від 27.08.2014р.).

Обставини
справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС» (далі - позивач) звернулося
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
(далі - перший позивач) та Приватного
сільськогосподарського підприємства
«НОВОСЕЛИЦЯ» (далі - другий відповідач)
про солідарне стягнення з відповідачів
44 016,85грн. пені, 13 692,86грн. інфляційних
втрат та 7 515,27грн. 3 % річних. Крім того,
позивач просить стягнути з
відповідачів 5 000грн. витрат на послуги
адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачами
своїх зобов'язань за договором
купівлі-продажу на умовах відстрочення
платежу № 4-06-08/ЗЗР від 01.06.2008р. та
договором поруки № 30-07-2012-11 від 30.07.2012р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.06.2014р. порушено
провадження у справі № 911/2449/14, розгляд
справи призначено на 11.07.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 11.07.2014р. розгляд справи
відкладено на 01.08.2014р.

24.07.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від другого
відповідача надійшов відзив на позов №
17/07 від 17.07.2014р. (вх. № 14824/14 від 24.07.2014р.),
згідно якого останній визнав позовні
вимоги безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, який прийнято
судом. Також представником другого
відповідача в порядку ст. 267 Цивільного
кодексу України заявлено про
застосування позовної давності до
вимог позивача про стягнення пені,
інфляційних втрат та 3 % річних та
відмовити у задоволенні вказаних
позовних вимог, який прийнято судом.

28.07.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області разом з
супровідним листом № 137 від 23.07.2014р. (вх.
№ 15106/14 від 28.07.2014р.) від другого
відповідача надійшло доповнення до
відзиву на позов № 22/07-3 від 23.07.2014р.,
згідно якого останній визнав позовні
вимоги безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, який прийнято
судом. Також представником другого
відповідача в порядку ст. 267 Цивільного
кодексу України заявлено про
застосування строку позовної давності
до вимог позивача про стягнення пені,
інфляційних втрат та 3 % річних та
відмовити у задоволенні вказаних
позовних вимог, який прийнято судом.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.08.2014р. на підставі ч. 3 ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України продовжено строк розгляду
спору на п'ятнадцять днів, розгляд
справи відкладено на 29.08.2014р.

У судовому засіданні 29.08.2014р.
представник другого відповідача
заперечив проти задоволення позову
повністю.

Позивач та перший відповідач у судове
засідання 29.08.2014р. не з'явилися, про
причини неявки суд не повідомили, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.
передбачено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка позивача та
першого відповідача в судове засідання
не перешкоджає розгляду спору по суті,
суд вважає за можливе здійснити
розгляд справи за наявними в ній
матеріалами відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за відсутності представника
позивача та першого відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника другого
відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2008р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА
АГРО» (Продавець) та Приватним
сільськогосподарським підприємством
«НОВОСЕЛИЦЯ» (Покупець) укладено
договір купівлі-продажу на умовах
відстрочення платежу № 4-06-08/ЗЗР, згідно
якого постачальник зобов'язався
передати у власність покупця товар, а
покупець - прийняти та оплатити його.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 14.04.2009р. (суддя
Тимошенко О.М.) (а.с. 23-25), яке набрало
законної сили, у справі № 2/244 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» до
Приватного сільськогосподарського
підприємства «НОВОСЕЛИЦЯ» про
стягнення 25 162,85грн., встановлено, що
позивач на виконання умов договору
поставив відповідачу товар на загальну
суму 253 481,64грн., сума боргу на день
подачі позову до суду становить 13
954,20грн., після подачі позову до суду,
відповідач сплатив суму боргу у
повному обсязі, що підтверджується
банківською випискою від 03.03.2009р.,
стягнуто з відповідача на користь
позивача 4 226,07грн. пені, 539,63грн. 3 %
річних, 1 129,74грн. інфляційних втрат, 2
790,84грн. штрафу, 86,86грн. державного мита
та 89,66грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Крім того, рішенням господарського
суду Київської області від 22.10.2012р.
(суддя Щоткін О.В.) (а.с. 26-33), яке набрало
законної сили, у справі № 16/080-12/4 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
та Приватного сільськогосподарського
підприємства «НОВОСЕЛИЦЯ» про
стягнення 67 452,51грн. встановлено, що у
відповідності до видаткових накладних
№ РН-ЖИ00004 від 09.06.2008р., РН-ЖИ00019 від
17.06.2008р., РН-ЖИ00024 від 18.06.2008р., РН-ЖИ00027
від 19.06.2008р., РН-ЖИ00091 від 12.09.2008р.,
РН-ЖИ00100 від 01.10.2008р. покупець прийняв
товар на загальну суму 253 481,64 грн., за
який в повному обсязі та належним чином
не розрахувався; факт належного
отримання товару та наявності
заборгованості в розмірі 13 954, 20 грн. (на
день винесення рішення)
підтверджується рішенням
господарського суду Житомирської
області від 14.04.2009р. у справі № 2/244,
заборгованість відповідачем-2
погашалась частинами, суд зазначає
наступне: станом на 12.12.2008р. (дата
проведення оплати) курс долара США на
міжбанківському валютному ринку
України становив 7,49 грн.; станом на
05.01.2009р. (дата проведення оплати) курс
долара США на міжбанківському
валютному ринку України становив 7,70
грн.; станом на 20.01.2009р. (дата проведення
оплати) курс долара США на
міжбанківському валютному ринку
України становив 7,70 грн.; станом на
26.01.2009р. (дата проведення оплати) курс
долара США на міжбанківському
валютному ринку України становив 7,70
грн.; станом на 03.03.2009р. (дата проведення
оплати) курс долара США на
міжбанківському валютному ринку
України становив 7,70 грн.;
заборгованість (курсова різниця)
відповідача-2 за договором
купівлі-продажу № 4-06-08/ЗЗР від 01.06.2008
року становить 67452,51 грн., стягнуто
солідарно з Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Новоселиця" та Товариства з обмеженою
відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
розмірі курсової різниці у сумі 1 000
(одну тисячу) гривень 00 копійок,
стягнуто з Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Новоселиця" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Ніко-Тайс" - 66 452 (шістдесят шість тисяч
чотириста п'ятдесят дві) гривні 51
копійки курсової різниці, стягнути
солідарно з Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Новоселиця" та Товариства з обмеженою
відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
5 000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок
адвокатських витрат, стягнуто
солідарно з Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Новоселиця" та Товариства з обмеженою
відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
1 609 (одну тисячу шістсот дев'ять)
гривень 50 копійок судового збору.

06.12.2010р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Тридента Агро»
(Первісний кредитор) та Фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_4 (Новий кредитор)
укладено угоду № ФОП-7-ТА про заміну
кредитора у зобов'язанні (відступлення
права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК
України), за умовами якої сторони
дійшли згоди, що первісний кредитор
відступає новому кредитору право
вимоги виконання Приватним
сільськогосподарським підприємством
«НОВОСЕЛИЦЯ» (Боржник) зобов'язання
щодо сплати розміру курсової різниці,
набутих первісним кредитором на
підставі договору № 4-06-08/ЗЗР
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 01 червня 2008
року, у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржником грошового зобов'язання
згідно договору № 4-06-08/ЗЗР
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 01 червня 2008
року щодо оплати вартості отриманого
товару, а новий кредитор компенсує
вартість переданого зобов'язання
відповідно до умов угоди.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. угоди вартість
зобов'язання, що відступається за
угодою, становить 67 452,51грн. Первісний
кредитор повідомляє, а новий кредитор
погоджує те, що сума, вказана у п. 2.1., що
відступається згідно договору №
4-06-08/ЗЗР купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 01
червня 2008 року, є загальною сумою
(розміром) курсової різниці, котрі
нараховані ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО»
відповідно до умов та норм чинного
законодавства України.

Первісним кредитором нараховано, а
новим кредитором перевірено та
погоджено розмір нарахувань у розмірі
67 452,51грн. курсової різниці (п. 2.3.
угоди)

Згідно п.п. 3.2., 3.3. угоди в момент
підписання угоди, незалежно від
виконання боржником зобов'язань новому
кредитору, у первісного кредитора
виникає право вимоги до нового
кредитора в сумі 67 452,51грн. Новий
кредитор зобов'язаний протягом 5 днів з
дати виконання на його користь
зобов'язання боржником письмово
повідомити первісного кредитора про
таке виконання з зазначенням дати, суми
і форми виконання з додаванням
завірених новим кредитором копій
документів, що підтверджують таке
виконання.

Відповідно до п. 6.1. угоди угода набуває
чинності з моменту її підписання і діє
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за угодою.

28.01.2011р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Тридента Агро»
(Первісний кредитор) та Фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_4 (Новий кредитор)
укладено додаткову угоду № 1 до угоди №
ФОП-7-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
від 06.12.2010р., за умовами якої сторони
дійшли згоди, що за угодою новий
кредитор одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
боржника сплати грошової суми в
нарахованому розмірі заборгованості
(дооцінки вартості товару, курсової
різниці), пені, 3 % річних, інфляційних
витрат, за весь період існування
основної заборгованості (прострочення
виконання боржником грошового
зобов'язання) згідно договору №
4-06-08/ЗЗР купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від
01.06.2008р. Вартість зобов'язання, що
відступається за угодою, становить,
проте не обмежується, сумою у розмірі 67
452,51грн.

26.03.2012р. та 17.02.2014р. на виконання угоди №
ФОП-7-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
від 06.12.2010р. ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО»
надіслало на адресу ПСП «НОВОСЕЛИЦЯ»
повідомлення про заміну кредитора у
зобов'язанні від 26.01.2011р. (а.с. 38), що
підтверджується фіскальними чеками №
5830 від 26.03.2012р. та № 8089 від 17.02.2014р. (а.с. 39)
та описами вкладення у цінний лист від
26.03.2012р. та 17.02.2014р. (а.с. 39).

02.07.2012р. між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 (Первісний
кредитор) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС» (Новий кредитор) укладено
угоду № 04/07-12 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України),
за умовами якої сторони дійшли згоди,
що первісний кредитор відступає новому
кредитору право вимоги виконання
Приватним сільськогосподарським
підприємством «НОВОСЕЛИЦЯ» (Боржник)
зобов'язання щодо сплати розміру
курсової різниці, набутих первісним
кредитором на підставі договору №
4-06-08/ЗЗР купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 01
червня 2008 року та згідно угоди №
ФОП-7-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від
06 грудня 2010 року, у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору № 4-06-08/ЗЗР
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 01 червня 2008
року.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. угоди № 04/07-12
від 02.07.2012р. вартість зобов'язання, що
відступається за угодою, становить 67
452,51грн. Первісний кредитор повідомляє,
а новий кредитор погоджує те, що сума,
вказана у п. 2.1., що відступається, є
загальною сумою (розміром) курсової
різниці, котрі нараховані ТОВ
«ТРИДЕНТА АГРО» відповідно до умов та
норм чинного законодавства України.

Первісним кредитором нараховано, а
новим кредитором перевірено та
погоджено розмір нарахувань у розмірі
67 452,51грн. курсової різниці (п. 2.3.
угоди№ 04/07-12 від 02.07.2012р.)

Згідно п. 3.2. угоди № 04/07-12 від 02.07.2012р.
новий кредитор зобов'язаний протягом 5
днів з дати виконання на його користь
зобов'язання боржником письмово
повідомити первісного кредитора про
таке виконання.

Відповідно до п. 6.1. угоди № 04/07-12 від
02.07.2012р. угода набуває чинності з
моменту її підписання і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за угодою.

17.12.2012р. між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 (Первісний
кредитор) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС» (Новий кредитор) укладено
додаткову угоду № 1 до угоди № 04/07-12 про
заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст.ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012р., за
умовами якої сторони дійшли згоди, що
за угодою новий кредитор одержує право
замість первісного кредитора вимагати
від боржника сплати грошової суми в
нарахованому розмірі заборгованості
(дооцінки вартості товару, курсової
різниці), пені, 3 % річних, інфляційних
витрат, за весь період існування
основної заборгованості (прострочення
виконання боржником грошового
зобов'язання) згідно договору №
4-06-08/ЗЗР купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від
01.06.2008р. Вартість зобов'язання, що
відступається за угодою, становить,
проте не обмежується, сумою у розмірі 67
452,51грн.

17.08.2012р. та 17.02.2014р. на виконання угоди №
04/07-12 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
від 02.07.2012р. ФОП ОСОБА_4 надіслало на
адресу ПСП «НОВОСЕЛИЦЯ» повідомлення
про заміну кредитора у зобов'язанні від
02.07.2012р. (а.с. 44), що підтверджується
фіскальними чеками № 1510 від 17.08.2012р. та
№ 8090 від 17.02.2014р. (а.с. 45) та описами
вкладення у цінний лист від 17.08.2012р. та
17.02.2014р. (а.с. 45).

30.07.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп"
(Поручитель) та Товариством з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„НІКО-ТАЙС" (Кредитор) укладено договір
поруки № 30-07-2012-11, згідно якого
поручитель поручається перед
кредитором за виконання обов'язку
Приватним сільськогосподарським
підприємством «НОВОСЕЛИЦЯ» щодо
виконання грошового зобов'язання щодо
сплати розміру пені, 3 % річних,
інфляційних втрат у зв'язку з
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу та угоди,
передбаченими ст. 2 договору.

Згідно п.п. 2.1., 3.1. договору поруки №
30-07-2012-11 від 30.07.2012р. під основним
договором в договорі розуміють угоду №
04/07-12 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
від 02.07.2012р., укладену згідно договору №
4-06-08/ЗЗР купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від
01.06.2008р. Відповідальність поручителя
перед кредитором обмежується
частковою сплатою суми пені, 3 % річних,
інфляційних витрат у розмірі 70 000грн.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки №
30-07-2012-11 від 30.07.2012р. у разі порушення
(невиконання чи неналежного виконання)
боржником обов'язку за основною угодою,
кредитор вправі звернутися із вимогою
про виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Пунктом 6.1. договору поруки № 30-07-2012-11
від 30.07.2012р. передбачено, що договір
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та його
скріплення печатками сторін і діє до
моменту припинення поруки.

21.08.2012р. позивач звернувся до першого
відповідача з вимогою № 21-1/08 від
21.08.2012р. (а.с. 48), згідно якої позивач
просив першого відповідача виконати
зобов'язання відповідно до договору
поруки № 30-07-2012-11 від 30.07.2012р., яка
28.08.2012р. отримана директором Товариства
з обмеженою відповідальністю „ПК
Трейдсервісгруп" Назаркевичем О.В., що
підтверджується підписом останнього
на вказаній вимозі.

29.08.2012р. перший відповідач звернувся до
позивача з відповіддю на вимогу № 21 від
29.08.2012р. (а.с. 49), згідно якої останній
повідомив позивача, що зобов'язання за
договором поруки № 30-07-2012-11 від 30.07.2012р.
будуть виконанні в строк до 31.10.2012р.

Предметом позову є вимоги про
солідарне стягнення з відповідачів 44
016,85грн. пені, 13 692,86грн. інфляційних
втрат та 7 515,27грн. 3 % річних.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Приписами частини першої ст. 512 ЦК
України передбачено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: 1) передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги); 2)
правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Суд встановив, що до позивача згідно
угоди № ФОП-7-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
від 06.12.2010р., угоди № 04/07-12 про заміну
кредитора у зобов'язанні (відступлення
права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК
України) від 02.07.2012р. та договору поруки
поруки № 30-07-2012-11 від 30.07.2012р. перейшло
право вимоги до відповідачів, у зв'язку
з неналежним виконанням останніми
договору купівлі-продажу на умовах
відстрочення платежу № 4-06-08/ЗЗР від
01.06.2008р.; 23.11.2012р. другим відповідачем
позивачу сплачено суму курсової
різниці (дооцінка курсової різниці) у
сумі 67 452,51грн., що підтверджується
довідкою ПАТ «Український Професійний
Банк» № 34/05-07/189 від 02.07.2014р.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачами грошового зобов'язання
за договором купівлі-продажу на умовах
відстрочення платежу № 4-06-08/ЗЗР від
01.06.2008р., позивачем за період з 03.03.2009р.
по 21.11.2012р. нараховано 44 016,85грн. пені, з
яких: 4 568,28грн. за період з 03.03.2009р. по
14.06.2009р. на суму боргу 67 452,51грн., 2
358,06грн. за період з 15.06.2009р. по 11.08.2009р. на
суму боргу 67 452,51грн., 11 365,28грн. за період
з 12.08.2009р. по 07.06.2010р. на суму боргу 67
452,51грн., 1 053,36грн. за період з 08.06.2010р. по
07.07.2010р. на суму боргу 67 452,51грн., 1
036,73грн. за період з 08.07.2010р. по 10.08.2010р. на
суму боргу 67 452,51грн., 16 871,42грн. за
період з 11.08.2010р. по 22.03.2012р. на суму
боргу 67 452,51грн., 6 763,72грн. за період з
23.03.2012р. по 21.11.2012р. на суму боргу 67
452,51грн.

Крім того, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачами грошового
зобов'язання за договором
купівлі-продажу на умовах відстрочення
платежу № 4-06-08/ЗЗР від 01.06.2008р.
позивачем нараховано 13 692,86грн.
інфляційних втрат за період з березня
2009р. по жовтень 2012р. на суму боргу 67
452,51грн. та 7 515,27грн. 3 % річних за період з
03.03.2009р. по 21.11.2012р. на суму боргу 67
452,51грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Частинами першою і третьою ст. 549
Цивільного кодексу України визначено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові в разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217
та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються
господарські санкції, зокрема, штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За прострочення виконання зобов'язання
покупець зобов'язаний сплатити на
користь продавця пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості неоплаченого товару за кожен
день прострочення. Сторони, відповідно
до ст. 259 ЦК України, домовились про те,
що строк позовної давності щодо
стягнення штрафних санкцій
збільшується до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за
договором. Крім цього, сторони,
відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України,
домовились про те, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язань за договором,
здійснюється без обмеження строку (п.п.
8.2., 8.3. договору).

Враховуючи положення вищезазначених
норм, суд дійшов висновку про
підставність позовних вимог про
солідарне стягнення з відповідачів 44
016,85грн. пені, 13 692,86грн. інфляційних
втрат та 7 515,27грн. 3 % річних.

Представником другого відповідача
заявлено клопотання про застосування
позовної давності до вимог позивача
про стягнення пені, інфляційних втрат
та 3 % річних (а.с. 85-87, 145-147).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: 1) про
стягнення неустойки (штрафу, пені); 2)
про спростування недостовірної
інформації, поміщеної у засобах
масової інформації. У цьому разі
позовна давність обчислюється від дня
поміщення цих відомостей у засобах
масової інформації або від дня, коли
особа довідалася чи могла довідатися
про ці відомості; 3) про переведення на
співвласника прав та обов'язків
покупця у разі порушення переважного
права купівлі частки у праві спільної
часткової власності (стаття 362 цього
Кодексу); 4) у зв'язку з недоліками
проданого товару (стаття 681 цього
Кодексу); 5) про розірвання договору
дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у
зв'язку з перевезенням вантажу, пошти
(стаття 925 цього Кодексу); 7) про
оскарження дій виконавця заповіту
(стаття 1293 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Цивільного
кодексу України позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК
України).

Згідно ст. 262 ЦК України заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

Статтею 266 Цивільного кодексу України
зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

У зобов'язальних правовідносинах, в
яких визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане (абзац
перший п. 4.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» № 10 від 29.05.2013р.,
далі - Постанова).

Відповідно до п.п. 5.2., 5.3. Постанови
оскільки зі спливом позовної давності
до основної вимоги позовна давність
спливає і до додаткової вимоги -
стягнення неустойки, звернення
стягнення на заставлене майно тощо
(стаття 266 ЦК України), то господарським
судам слід мати на увазі таке. До
відповідних додаткових вимог належать,
крім зазначених у цій нормі, порука і
притримання, а також інші види
забезпечення виконання зобов'язань,
які можуть бути встановлені договором
або законом (частина друга статті 546 ЦК
України). Водночас до них не
відноситься гарантія, яка не залежить
від основного зобов'язання. Позовна
давність обчислюється окремо щодо
основної і щодо кожної додаткової
вимоги. Відтак можливий сплив позовної
давності щодо додаткової вимоги, тоді
як за основною вимогою позовна
давність триватиме. Але якщо позовна
давність спливла за основною вимогою,
то вважатиметься, що вона спливла і
стосовно додаткової вимоги. Зі спливом
позовної давності за вимогою про
повернення або сплату коштів спливає й
позовна давність за вимогою про сплату
процентів, передбачених статтями 536, 625
ЦК України, і сум інфляційних
нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК
України (незалежно від періоду часу, за
який обчислено відповідні суми
процентів та інфляційних
нарахувань,оскільки такі суми є
складовою загальної суми боргу); так
само у разі спливу позовної давності за
вимогою про повернення безпідставно
набутого майна (статті 1212, 1213 ЦК
України) спливає й позовна давність за
вимогою про відшкодування доходів від
такого майна (стаття 1214 названого
Кодексу).

Суд встановив, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС» звернулося з позовом про
стягнення пені, інфляційних втрат та 3 %
річних, нарахованих на суму курсової
різниці у розмірі 67 452,51грн. до суду
20.06.2014р., що підтверджується відміткою
канцелярії суду на 1 аркуші позовної
заяви (а.с. 5).

Водночас як вбачається з наявних
матеріалів справи, зокрема рішення
господарського суду Житомирської
області від 14.04.2009р. у справі № 2/244, яке
має преюдиційне значення в силу
положень ст. 35 ГПК України, другий
відповідач 03.03.2009р. сплатив Товариству
з обмеженою відповідальністю
«ТРИДЕНТА АГРО» суму боргу у розмірі 13
954,20грн.; строк позовної давності до
вимог про стягнення 25 883,32грн. курсової
різниці, нарахованої на суму боргу 49
550,94грн. сплив 13.12.2011р., строк позовної
давності до вимог про стягнення 9
817,30грн. курсової різниці, нарахованої
на суму боргу 17 374,50грн. сплив 06.01.2012р.,
строк позовної давності до вимог про
стягнення 15 825,66грн. курсової різниці,
нарахованої на суму боргу 28 008грн. сплив
21.01.2012р., строк позовної давності до
вимог про стягнення 8 041,54грн. курсової
різниці, нарахованої на суму боргу 14
184грн. сплив 27.01.2012р., строк позовної
давності до вимог про стягнення 7
884,69грн. курсової різниці, нарахованої
на суму боргу 13 954,20грн. сплив 04.03.2012р.;
23.08.2012р., після спливу трирічного строку
позовної давності, ТОВ «Компанія
«НІКО-ТАЙС» звернулося з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
та Приватного сільськогосподарського
підприємства «НОВОСЕЛИЦЯ» про
солідарне стягнення з відповідачів 67
452,51грн. суми курсової різниці.

Враховуючи наведені нормативні
приписи, а також враховуючи сплив
позовної давності до вимоги про
стягнення 67 452,51грн. курсової різниці,
як основної вимоги, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог про солідарне стягнення 44 016,85грн.
пені, 13 692,86грн. інфляційних втрат та 7
515,27грн. 3 % річних, які нараховані на
суму курсової різниці у розмірі 67
452,51грн., які за своєю правовою природою
є похідними від основної вимоги та за
якими, в силу вимог ст. 266 ЦК України,
позовна давність також вважається
такою, що спливла.

Суд критично оцінює посилання
представника позивача на те, що п. 8.3.
договору купівлі-продажу на умовах
відстрочення платежу № 4-06-08/ЗЗР від
01.06.2008р. продовжено строк позовної
давності до вимог про стягнення
штрафних санкцій до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за
договором, оскільки вказане положення
не спростовує вимог ст. 266 Цивільного
кодексу України про те, що зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про солідарне стягнення
з відповідачів 44 016,85грн. пені, 13
692,86грн. інфляційних втрат та 7 515,27грн.
3 % річних є такими, що не підлягають
задоволенню у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Витрати по сплаті судового збору та
витрати на оплату послуг адвоката,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на позивача, у
зв'язку з відмовою у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено: 03.09.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко