КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р. Справа№ 911/1157/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Алданової С.О.

Зеленіна В.О.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Поздняков П.В.

від відповідача: Корчук І.І.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд»

на рішення Господарського суду
Київської області від 25.06.2014р.

у справі №910/1157/14 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська компанія
Імперіал»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»

про стягнення 12 668 004,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Українська компанія
Імперіал» звернулось до
Господарського суду Київської області
з позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» про стягнення з останнього
основного боргу в розмірі 12 607 849,82 грн.,
пені в розмірі 35 843,94 грн., три відсотки
річних в розмірі 24 310,49 грн., а також про
стягнення судового збору.

До прийняття рішення по суті позивач
надав суду заяву про збільшення
розміру позовних вимог, за якою просив
суд стягнути з відповідача суму
основного боргу в розмірі 12 607 849,82 грн.,
суму неустойки в розмірі 35 015,85 грн.,
суму 3% річних у розмірі 38 851,96 грн.

Пізніше позивач подав заяву про
зменшення розміру позовних вимог,
згідно якої просив стягнути з
відповідача на його користь суму
основного боргу в розмірі 10 293 429,30 грн.,
суму неустойки в розмірі 70 329,05 грн.,
суму 3% річних в розмірі 47 919,01 грн.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 25.06.2014р. у справі
№911/1157/14 позовні вимоги задоволені
частково, стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська компанія Імперіал» 9 943 429,14
грн. основної заборгованості, 70 329,05 грн.
неустойки, 47 919,01 грн. 3% річних та судові
витрати 73 079,99 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»
звернулось до звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення частково, у
задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за Договором
поставки №2988 від 27.05.2013р. та №2989 від
27.05.2013р. відмовити у зв'язку з
відсутністю порушення (строк оплати за
товар не настав), а також у задоволенні
вимоги про стягнення неустойки та 3%
річних за такими договорами.

На думку апелянта, судом першої
інстанції неповно з'ясовані обставин,
що мають значення для правильного
вирішення спору, з огляду на що, як
вказує скаржник, судом порушені вимоги
ст. 43 ГПК України.

При цьому апелянт зазначає, що оскільки
позивач не виконав свого обов'язку щодо
надання разом з товаром належним чином
оформлених документів, що є
обов'язковою умовою для оплати
поставленого за Договором товару, то
строк оплати за товар за такими
видатковими накладними по Договору
№2988 та №2989 не настав.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Українська компанія
Імперіал», надало апеляційному суду
письмовий відзив на апеляційну скаргу,
за яким вважає скаргу необґрунтованою,
просить відмовити в її задоволенні, а
рішення Господарського суду Київської
області від 25.06.2014р. залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014р. було
прийнято до провадження апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» та
призначено її до розгляду на 08.09.2014р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

Правовідносини між позивачем, як
постачальником, та відповідачем, як
покупцем, виникли на підставі Договору
поставки №2795 від 19.12.2012р., Договору
поставки №2988 від 27.05.2013р., Договору
поставки №2989 від 27.05.2013р., за умовами
яких постачальник зобов'язався
передати у власність покупця товар, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити його відповідно до умов цих
договорів.

Умовами договорів сторони визначили,
що асортимент та ціни на товар, який
поставляється, відображаються в
специфікації (додаток №1 до договорів).

Статтею 4 Договору №2795 передбачено, що
поставка товару постачальником
здійснюється на умовах DDP Інкотермс 2000
(якщо інше не передбачено додатковою
угодою сторін) відповідно до
замовлення покупця, погодженого
постачальником, протягом 7 календарних
днів з моменту отриманого підписаного
постачальником замовлення покупця.
Строк поставки товару може бути
змінено сторонами шляхом зазначення
такого строку в замовленні. У випадку
затримки поставки товару або поставки
товару, який не відповідає вимогам,
викладеним у замовленні, покупець має
право відмовитися від прийняття такої
партії товару. У випадку поставки
товару, що не відповідає вимогам,
зазначеним у замовленні, рішення про
приймання чи неприймання цього товару
покупець приймає самостійно. Поставка
товару здійснюється за рахунок
постачальника до торгівельної точки
покупця за адресою, що зазначена
покупцем у замовленні. Розвантаження
транспорту постачальника виконує
покупець.

В договорах №2988 та №2989 порядок
поставки і приймання товару за
кількістю та якістю передбачений у
статті 3 цих договорів. Так, зокрема, у
статті 3 договорів зазначається, що
зобов'язання постачальника по поставці
товару виникають на підставі
замовлення покупця, яке повинно
відповідати умовам даного Договору.
Постачальник зобов'язується
здійснювати поставку товару виключно
автотранспортом на умовах DDP Інкотермс
2010 (якщо інше не передбачено додатковою
угодою сторін) за адресою та в строк,
вказані в замовленні, а у випадку
відсутності вказаного строку в
замовленні згідно «Графіку замовленні,
доставки і приймання товару» (Додаток
№3). Дострокова поставка товару
постачальником забороняється.
Передача товару постачальником і його
приймання покупцем по найменуванню,
кількості (вазі), якості і ціні
проводиться на підставі видаткової або
товарно-транспортної накладної тільки
відповідно до погодженого сторонами
замовлення. Покупець приймає товар в
асортиментів, кількості і за цінами,
зазначеними у погодженому сторонами
замовленні та специфікації.

У відповідності до п. 3.3. Договору №2795
оплата за товар проводиться протягом 45
календарних днів з моменту поставки
товару за умови, що постачальник
надасть належним чином оформлені
податкові та товарні накладні на
адресу покупця.

Відповідно до п. 2.6. Договору №2988 оплата
за товар здійснюється протягом 25
календарних днів від дати поставки за
умови, що постачальник належним чином
виконав вимоги п.п. 2.5. Договору.

Відповідно до п. 2.6. Договору №2989 оплата
за товар здійснюється протягом 45
календарних днів від дати поставки.

На виконання умов договорів позивачем
у період з січня 2013р. по лютий 2014р. було
передано відповідачеві товару на
загальну суму 94 448 429,14 грн., що
підтверджується відповідними
видатковими накладними, перелік яких
зазначений у акті звірці
взаєморозрахунків станом на 31.12.2013р.,
акті звірці взаєморозрахунків станом
на 02.04.2014р., актах звірки
взаєморозрахунків станом на 03.06.2014р.,
відповідними довіреностями
відповідача, виданими на своїх
представників на отримання товару,
актом звірки взаєморозрахунків станом
на 31.03.2014р., наявними в матеріалах
справи.

Відповідач частково виконав свої
обов'язки щодо оплати за поставлений
товар. Так, ним було оплачено суму в
розмірі 84 505 000,00 грн., з якої 350 000,00 грн.
після звернення позивачем зі даним
позовом до Господарського суду
Київської області.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
договорами складає 9 943 429,14 грн. (94 448 429,14
грн. - 84 505 000,00 грн.).

У відповідності до ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов'язання може бути
обумовлено не будь-яким, а лише
належним його виконанням. Під належним
виконанням зобов'язання розуміють
виконання належній особі, в належному
місці, в належний строк (термін), з
додержанням усіх інших вимог і
принципів виконання зобов'язання. Якщо
учасники зобов'язання порушують хоча б
одну з умов його належного виконання,
зобов'язання не припиняється, а
змінюється, оскільки в такому разі на
сторону, яка допустила неналежне
виконання, покладаються додаткові
юридичні обов'язки у вигляді
відшкодування збитків, сплати
неустойки тощо. Виконання таких
додаткових обов'язків, як правило, не
звільняє боржника від виконання
зобов'язання в натурі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

За змістом ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідачем не надано апеляційному
суду доказів погашення заборгованості
перед позивачем за Договором, тому
підлягає до стягнення з відповідача на
користь позивача 9 943 429,14 грн.

Стосовно заперечень відповідача щодо
того, що строк оплати по договорам №2988
та №2989 не настав, з огляду на ненадання
позивачем всіх супроводжуючих
документів відповідачеві, слід
зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджується
поставка позивачем відповідачеві
товару, а також відсутність зауважень
зі сторони відповідача щодо якості та
кількості товару, а також зауважень по
супровідним документам як при
прийнятті товару так і в подальшому.

При цьому суд правомірно припинив
провадження у справі в частині
позовної вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача
основної заборгованості в сумі 350 000,00
грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
та з урахуванням зазначеного в
постанові Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Оскільки відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання, то
позивач просить стягнути з нього суму
пені в розмірі 70 329,05 грн. за період
прострочення оплати за товар з 17.03.2014р.
по 02.06.2014р. по договорами №2988 та №2989.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у
разі порушення зобов'язань наступають
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231 ГК
України, законом щодо окремих видів
зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій (неустойки,
штрафу, пені), зміна якого за
погодженням сторін не допускається.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

У відповідності до п. 7.2. договорів у
випадку порушення термінів оплати
товару, передбачених цим Договором,
покупець оплачує на користь
постачальника виключну неустойку в
розмірі 0,05% від простроченої суми
оплати за кожний день прострочення, але
не більше подвійної облікової ставки
НБУ.

Таким чином, правомірним є стягнення з
відповідача на користь позивача суми
пені в розмірі 70 329,05 грн.

Оскільки відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання, то
позивач просить стягнути з нього також
суми 3% річних.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, підлягає до стягнення з
відповідача на користь позивача сума 3%
річних у розмірі 47 919,01 грн.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, і
встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК
України. Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. При цьому доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить
відомий процесуальному праву принцип
допустимості доказів (засобів
доказування). Допустимість доказів
означає, що у випадках, передбачених
нормами матеріального права, певні
обставини повинні підтверджуватися
певними засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення Господарського суду
Київської області від 25.06.2014р. у даній
справі є таким, що відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, у зв'язку з чим підстави для
його скасування та задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 25.06.2014р. у справі
№911/1157/14 залишити без змін.

3. Справу №911/1157/14 повернути до
Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
С.О. Алданова

В.О. Зеленін