ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2014 р.
Справа № 921/329/14-г/17

Головуючий суддя
Желік М.Б.

Суддів
Костів Т.С.

Марко Р.І.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Женева", м. Київ, вул.
Татарська, 20/49 (вих. № б/н від 02.07.2014 року)

на рішення Господарського суду
Тернопільської області

від 23.06.2014 року у справі № 921/329/14-г/17

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Женева", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Даарія Плюс", м. Київ

про витребування нерухомого майна з
чужого незаконного володіння.

За участю представників сторін:

від позивача: Сало А.І.- представник за
довіреністю;

від відповідача : Осколков І.Л.-
представник за довіреністю;

Сторонам роз'яснено їх права та
обов'язки, передбачені ст. ст. 22, 27 ГПК
України. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід складу суду
не надходило.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

23.06.2014 року рішенням Господарського
суду Тернопільської області у справі №
921/329/14-г/17 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Женева", м.
Київ до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "Даарія
Плюс", м. Київ про витребування
нерухомого майна з чужого незаконного
володіння в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням
Господарського суду Тернопільської
області Товариство з обмеженою
відповідальністю "Женева" звернулося
до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити повністю,
витребувати від відповідача на користь
позивача нерухоме майно, а саме
приміщення подарункового магазину, що
розташоване за адресою АДРЕСА_1,
реєстраційний номер об'єкту нерухомого
майна 21303784.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення не враховано те,
що укладення угоди про врегулювання
боргових зобов'язань та акт приймання
передачі за вказаною угодою укладені в
період дії заборони на відчуження
об'єктів нерухомого майна, що
підтверджується витягом з ЄДР заборон
відчуження від 29.04.2008 року; рішення
Бабушкінського районного суду на
підставі якого здійснено реєстрацію
права власності відповідача на спірне
майно скасовано судом апеляційної
інстанції; недобросовісність набувача
підтверджується, зокрема тим, що згідно
виписки з ЄДР станом на 08.04.2013 року
керівником відповідача є ОСОБА_5, який
одночасно був керівником позивача, і
який від імені позивача підписував
угоду про врегулювання боргових
зобов'язань та акт приймання передачі
за вказаною угодою, тобто керівник як
позивача, так і відповідача знав про
наявність перешкод для передачі майна
до статутного капіталу відповідача.

Згідно автоматизованого розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів", 11.07.2014 року справу за № 921/329/14-г/17
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Желіку М.Б. Розпорядженням
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 року у
склад колегії суддів для розгляду
справи № 921/329/14-г/17 введено суддів
Костів Т.С. та Марка Р.І.

23.07.2014 року та 03.09.2014 року
розпорядженнями голови Львівського
апеляційного господарського суду
вносилися зміни до складу колегії
суддів по розгляду даної справи.
Відтак, розгляд справи здійснювався
колегією суддів у складі головуючого
судді Желіка М.Б., суддів Костів Т.С.,
Марка Р.І. Зазначеному складу колегії
суддів відводів не заявляли.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 року
матеріали апеляційної скарги визнано
достатніми для прийняття її до
провадження, судове засідання
призначено на 23.07.2014 року.

У судовому засіданні 23.07.2014 року
оголошувалася перерва по розгляду
апеляційної скарги до 03.09.2014 року.

21.07.2014 року через канцелярію
Львівського апеляційного
господарського суду від представника
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредитБанк" надійшли пояснення по
суті апеляційної скарги, в яких він
зазначає, що станом на 18.07.2014 року не
отримувало жодних коштів від ТОВ
"Дaарія Плюс" чи інших додаткових
поручителів (або директора) на
виконання п. 2 Мирової угоди, яка
затверджена ухвалою господарського
суду м. Києва від 14.04.2014 року у справі №
5011-33/12157-2012, з огляду на що відсутні
правові підстави вважати, що Мирова
угода виконана та кредитні
зобов'язання за рамковою угодою № 3373
від 29.04.2008 року та договором про надання
траншу № 1.37916/3373 від 29.04.2014 року
припинено.

Окрім того, представник банку
повідомив, що сторонами Мирової угоди,
а саме ПАТ "ПроКредитБанк" та ТОВ "Дaарія
Плюс" не внесено змін до договору
іпотеки № 3373-ДІ01 від 29.04.2008 року, що був
укладений між ТОВ "Женева" та АТ
"ПроКредитБанк". Відтак, взаємні права і
обов'язки сторін за іпотечним
договором продовжують діяти незалежно
від припинення реєстрації іпотеки.

23.07.2014 року представником відповідача
через канцелярію Львівського
апеляційного господарського суду
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому він зазначає про те, що позивачем
не надано доказів недобросовісності
відповідача, як набувача майна, відтак
підстави для витребування такого майна
згідно ст. 388 ЦК України відсутні.

У судовому засіданні 03.09.2014 року
позивач та відповідач участь
уповноважених представників
забезпечили, які надали пояснення по
суті апеляційної скарги та просили
врахувати їх при винесенні постанови.

Колегія суддів розглянувши апеляційну
скаргу, дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законодавства, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дійшла до висновку, що
вимоги апеляційної скарги підлягають
до задоволення, відтак рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 23.06.2014 року у справі №
921/329/14-г/17 слід скасувати та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задоволити повністю.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Оскаржуване рішення зазначеним
вимогам не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, на
підставі рішення Виконавчого комітету
Тернопільської міської ради від 07.11.2007
року № 1702 за Товариством з обмеженою
відповідальністю "Женева"
зареєстровано нерухоме майно, а саме
приміщення подарункового магазину за
адресою: АДРЕСА_1, заг. площею 124,0 м.кв.,
що підтверджується Свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно,
виданого виконавчим комітетом
Тернопільської міської ради 05.12.2007 року
та витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 16932332 від
05.12.2007 року.

25.02.2010 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Женева" (Боржник) та
адвокатом ОСОБА_6 (Кредитор) укладено
угоду про врегулювання боргових
зобов'язань, відповідно до умов якої
боржник визнає і підтверджує свій борг
на користь кредитора станом на день
укладення даної угоди у сумі 2 000 000,00
грн. за договором № 21/07-05 про надання
правової допомоги від 21.07.2005 року та
зобов'язується повернути у строк до
25.02.2012 року.

Згідно п. 1.5. вказаної угоди сторони
погодили, що у разі не погашення,
несвоєчасного погашення боргу боржник
з метою припинення боргового
зобов'язання та погашення боргу в
порядку відступного передає належне
йому на праві власності нерухоме майно,
а саме магазин "Діадема", що знаходиться
за адресою м. Івано-Франківськ, вул.
Незалежності (вул. Радянська, вул.
Тисменицька), буд. 29 та приміщення
подарункового магазину, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

25.02.2010 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Женева" (Боржник), в
особі директора ОСОБА_5 та адвокатом
ОСОБА_6 (Кредитор) підписано акт
приймання-передачі нерухомого майна в
порядку відступного, з якого
вбачається, що боржник в порядку та на
умовах Угоди про врегулювання боргових
зобов'язань від 25.02.2010 року передає
кредиторові з метою припинення
боргового зобов'язання та погашення
боргу в порядку відступного нерухоме
майно, що належить йому на праві
власності, а саме магазин "Діадема", що
знаходиться за адресою м.
Івано-Франківськ, вул. Незалежності
(вул. Радянська, вул. Тисменицька), буд. 29
та приміщення подарункового магазину,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

01 квітня 2013 року прийнято рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська у справі № 200/2991/13-ц за
позовом ТОВ "Женева" до ОСОБА_6 про
визнання договору припиненим та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ТОВ
"Женева", ОСОБА_5 про визнання правочину,
щодо припинення зобов'язань шляхом
передання відступного дійсним та
визнання права власності на майно, яким
в задоволені позову ТОВ "Женева"
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6
задоволено. Припинено право власності
ТОВ "Женева" на нерухоме майно: зокрема,
приміщення подарункового магазину,
загальною площею 124,0 кв.м., що
знаходиться по АДРЕСА_1.

В подальшому за результатами розгляду
апеляційної скарги ліквідатора ТОВ
"Женева" рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13.03.2014
року у справі № 200/2991/13-ц рішення суду
першої інстанції скасовано в частині
задоволення зустрічних позовних вимог.

Підставою для звернення позивача до
господарського суду було те, що з
реєстру прав власності на нерухоме
майно арбітражному керуючому -
ліквідатору ТОВ "Женева" стало відомо
про те, що нерухоме майно позивача, а
саме приміщення подарункового
магазину, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 перебуває у відповідача,
оскільки передано ОСОБА_6 до статутного
капіталу відповідача у відповідності
до протоколу загальних зборів
засновників від 01.07.2013 року, Статуту
відповідача та акту
приймання-передачі.

Колегія суддів повно та всебічно
дослідивши усі матеріали справи,
заслухавши думку учасників судового
процесу вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до даних Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АГ №
220204 станом на 26.12.2013 року, відповідач -
ТОВ "Даарія Плюс" є новоутвореною
юридичною особою, створеною її
засновниками та зареєстрованою 08.04.2013
року.

Як вбачається з розділу 6 Статуту ТОВ
"Даарія Плюс", статутний капітал
товариства формується шляхом сумарної
вартості часток його yчасників і
складає 8 800 000грн.

Відповідно до даних інформаційної
довідки з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно щодо суб'єкта
ОСОБА_6, серії ААХ № 542445 від 17.06.2014 року,
наданого Реєстраційною службою
Тернопільського міського управління
юстиції вбачається, що 18.06.2013 року за
ОСОБА_6 зареєстровано право власності
на приміщення подарункового магазину
по АДРЕСА_1. Підставою виникнення права
власності зазначено рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська по справі № 200/2991/13-ц
від 01.04.2013 року.

01.07.2013 року вказане нерухоме майно
передано ОСОБА_6 до статутного капіталу
відповідача ТОВ "Даарія Плюс", про що
складено акт приймання - передачі майна
від 01.07.2013 р., вартістю 800 000 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 10
% частки статутного капіталу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дарія", які належать
ОСОБА_5 відчужено на користь ОСОБА_6 на
підставі протоколу загальних зборів
засновників Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дарія" від 01.07.2013
року, у зв'язку з чим ОСОБА_6 прийнято до
складу засновників товариства,
проведено перерозподіл часток між
іншими учасниками товариства.
Відповідні зміни внесено до Статуту
відповідача, який зареєстровано
Реєстраційною службою Головного
управління юстиції у м. Київ 12.07.2013 року
за №1030096.

Окрім того, рішенням Господарського
суду міста Києва від 24.09.2012 року у
справі № 5011-33/12157-2012, звернено стягнення
на предмет іпотеки за іпотечним
договором № 3373 від 29.04.2008 року,
укладеним між ЗАТ "ПроКредит Банк" та
ТОВ "Женева", в рахунок часткового
погашення заборгованості за рамковою
угодою №3373 від 29.04.2008 року та договором
про надання траншу № 1.37916/3373 від 29.04.2008
року, що перебуває в іпотеці ПАТ
"ПроКредит Банк" а саме: приміщення
подарункового магазину, загальна площа
- 124,0 кв.м., реєстраційний номер 21303784,
номер запису 2310 у книзі 19, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке
належить на праві власності ТОВ
"Женева" (04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 24,
літ. "Б"; код 32494233) на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від " 05"грудня 2007 року, серія САВ № 063477,
виданого виконавчим комітетом
Тернопільської міської ради згідно
рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради, дата
"07"листопада 2007 року, номер 1702, на
загальну суму заборгованості в розмірі
1 189 492,53 грн. Встановлено спосіб
реалізації предмету іпотеки:
приміщення подарункового магазину -
шляхом його продажу на прилюдних
торгах в межах процедури виконавчого
провадження, за початковою ціною,
визначеною в межах виконавчого
провадження.

Вказане рішення змінено постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2013 року у
справі № 5011-33/12157-2012 в частині
визначення початкової ціни предмета
іпотеки для його подальшої реалізації,
пріоритету та розміру вимог інших
кредиторів.

На виконання даного судового рішення
Першим відділом ДВС Тернопільського
міського управління юстиції відкрито
виконавче провадження № 37588810. Однак,
реалізація предмету іпотеки не
відбулася у зв'язку з укладенням 17.03.2014
року ПАТ "ПроКредит Банк" та ТОВ "Даарія
Плюс" мирової угоди в процесі виконання
рішення № 5011-33/12157-2012 від 24.09.2012 року .
Дана мирова угода затверджена ухвалою
господарського суду міста Києва від
14.04.2014 року у даній справі і є чинною.

За умовами мирової угоди боржник
(відповідач у даній справі) взяв на себе
зобов'язання виконати умови,
передбачені договором іпотеки та
сплатити за власний рахунок або за
рахунок додаткових поручителів борг в
сумі 1 171 000 грн. впродовж двох років. В
свою чергу Банк, гарантував, що не
матиме жодних майнових претензій до
Боржника за договором іпотеки від
29.04.2008 року.

Однак, висновок суду першої інстанції
про те, що умови мирової угоди ТОВ
"Даарія Плюс" виконано в повному обсязі
оскільки припинено обтяження майна, що
виникло за договором іпотеки від 29.04.2008
року у Публічного акціонерного
товариства "ПроКредит Банк" не
відповідає дійсності.

Так, як встановлено судом станом на
18.07.2014 року ПАТ "ПроКредитБанк" на
виконання п. 2 Мирової угоди не
отримувало коштів від відповідача чи
інших поручителів, у огляду на що
відсутні підстави вважати, що Мирова
угода виконана, а кредитні зобов'язання
припинено. Крім того, сторонами мирової
угоди не внесено змін до договору
іпотеки, який укладено між Банком на
позивачем у справі ТОВ "Женева". Відтак,
вказаний договір продовжує діяти до
моменту повного виконання основного
зобов'язання.

Відповідно до статті 41 Конституції
України та пункту 2 частини першої
статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом.

Статтею 330 ЦК України встановлено, якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Згідно статті 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Можливість витребування майна,
придбаного за відплатним договором, з
чужого незаконного володіння закон
ставить у залежність насамперед від
того, є володілець майна добросовісним
чи недобросовісним його набувачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у
розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком правочину, укладеного з
таким порушенням, є повернення майна із
незаконного володіння.

У випадку якщо особа, яка вважає себе
власником майна, не може належним чином
реалізувати свої правомочності у
зв'язку з наявністю щодо цього права
сумнівів або претензій з боку третіх
осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України
права такої особи підлягають захисту
шляхом пред'явлення позову про
визнання права власності на належне
цій особі майно.

Правомірність та добросовісність
набуття права власності на майно, може
бути поставлено під сумнів виключно
через обізнаність набувача про
відсутність у відчужувача прав на таке
відчуження та, внаслідок можливості
витребування у набувача майна.

Відповідно до статті 388 ЦК України
набувач є добросовісним, якщо він не
знав та не повинен був знати, що особа, в
якій він придбаває річ не має права
його відчужувати.

Якщо судом буде встановлено, що набувач
знав чи міг знати про наявність
перешкод до вчинення правочину, в тому
числі й те, що продавець не мав права
відчужувати майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Враховуючи зазначені норми права та
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку про
недобросовісність відповідача
набувача майна з огляду на те, що майно
вибуло з володіння позивача поза його
волею внаслідок постановлення судом
рішення, яке в подальшому було
скасоване, окрім того, одним із
засновників відповідача є ОСОБА_6, який
являвся директором позивача, що від
імені позивача підписував угоду про
врегулювання боргових зобов'язань та
акту приймання-передачі до вказаного
договору, відтак набувач знав про
наявність перешкод для передачі майна
до статутного капіталу відповідача.

Аналогічна позиція висвітлена у
постанові Судової палати у
господарських справах Верховного суду
України від 03.11.2006 року у справі № 11/449-05,
де встановлено, що оскільки спірне
майно вибуло з володіння позивача поза
його волею внаслідок постановлення
судом рішень, які в подальшому було
скасовано, набувачі цього майна за
договорами не набули права власності
на нього, тому власник спірного об'єкту
нерухомості на підставі вимог закону
має право витребувати його від
набувача, який без відповідної
правової підстави володіє ним.

Статтею 111-28 ГПК України встановлено, що
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Невиконання судових рішень Верховного
Суду України тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

У зв'язку з зазначеним, а також
враховуючи те, що доводи скаржника,
викладені в апеляційній скарзі є
обґрунтованими, колегія суддів у
відповідності до вимог ст. 103, 104
Господарського процесуального кодексу
України вважає за необхідне
задоволивши вимоги апеляційної скарги
рішення господарського суду
Тернопільської області від 23.06.2014 року
у справі № 921/329/14-г/17 скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити повністю.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105, ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Вимоги апеляційної скарги Товариства
з обмеженою відповідальністю "Женева",
м. Київ, вул. Татарська, 20/49 (вих. № б/н
від 02.07.2014 року) задоволити.

2.Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 23.06.2014 року
у справі № 921/329/14-г/17 скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити.

4.Витребувати у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Даарія Плюс" (м. Київ,
вул. Маршала Тимошенка, 9, ) нерухоме майно, а саме приміщення
подарункового магазину, що розташоване
за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний
номер згідно Витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно 21303784
та повернути його у володіння
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Женева" (м. Київ, вул.
Артема, буд. 24 "Б", ).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Даарія Плюс" (м. Київ,
вул. Маршала Тимошенка, 9, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Женева" (м. Київ, вул.
Артема, буд. 24 "Б", ) 8 000
грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок)
судового збору за розгляд справи в суді
першої інстанції та 4 000 грн. (чотири
тисячі гривень 00 копійок) судового
збору за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції.

6.На виконання даної постанови
Господарському суду Тернопільської
області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в
місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 08.09.2014
року

Головуючий суддя
Желік М.Б.

суддя
Костів Т.С.

суддя
Марко Р.І.