КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р. Справа№ 910/2067/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Доманської М.Л.

Остапенка О.М.

за участю представників:

від заявника: не з'явився;

від боржника (скаржника): Панченко В.В.
(довіреність № 30 від 28.01.2013);

розпорядник майна Щербань О.М.: не
з'явився;

від ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик":
Домащук Ю.А. (довіреність № 3356 від
28.02.2013);

від ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал": Драчова М.С.
(довіреність № 101 від 11.07.2014);

ОСОБА_6 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий
Голосіївським РУ ГУМВС України в м.
Києві);

за участю прокурора м. Києва: Шевченко
О.В. (посвідчення № 002629 від 05.09.2012);

за участю виконавчого органу Київської
міської ради: Ящук І.М. (довіреність №
001-113 від 23.01.2014).

розглянувши матеріали апеляційної
скарги комунального підприємства
«Київський іподром» на ухвалу
попереднього засідання господарського
суду міста Києва від 07.07.2014 року у
справі № 910/2067/14 (суддя
Мандичев Д.В.)

за заявою приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Укренергополіс», м. Київ

до комунального підприємства
«Київський іподром», м. Київ

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «УкрЕнергоПоліс»
звернулося до господарського суду із
заявою про порушення провадження у
справі про банкрутство відносно
комунального підприємства «Київський
іподром» у зв'язку з неспроможністю
підприємства сплатити заборгованість.

Ухвалою господарського суду міста
Києва в 13.02.2014 № 910/2067/14 прийнято заяву
про порушення справи про банкрутство
до розгляду та призначено підготовче
засідання суду та зобов'язано
арбітражного керуючого Щербаня
Олексія Миколайовича надати суду заяву
про участь у справі.

Ухвалою господарського суду міста від
05.03.2014 порушено провадження у справі №
910/2067/14 про банкрутство комунального
підприємства «Київський іподром»;
визнано грошові вимоги приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Укренергополіс» до
комунального підприємства «Київський
іподром» в розмірі 645 337,91 грн; введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів; здійснено оприлюднення на
офіційному веб-сайті Вищого
господарського суду України
повідомлення про порушення
провадження у справі про банкрутство
комунального підприємства «Київський
іподром». Призначено розпорядником
майна комунального підприємства
«Київський іподром» арбітражного
керуючого Щербаня Олексія
Миколайовича (свідоцтво про право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора)
НОМЕР_2 від 13.02.2013; визначено дату
проведення попереднього судового
засідання.

Ухвалою попереднього засідання
господарського суду міста Києва від
07.07.2014 року у справі № 910/2067/14 (суддя
Мандичев Д.В.), зокрема, визнано
кредитором у справі № 910/2067/14 по
відношенню до боржника ОСОБА_6 з
грошовими вимогами на суму 46 218,00 грн, з
яких 1 218,00 грн - вимоги першої черги, 45
000,00 грн - вимоги четвертої черги.
Затверджено окремо внесені вимоги
ОСОБА_6, у розмірі 7 613,88 грн - вимоги
першої черги.

Дана ухвала в частині визнання вимог
ОСОБА_6 в розмірі 53 831,88 грн мотивована
тим, що вимоги є обґрунтованими,
підтвердженими належним чином, а
вимоги в розмірі 128 842,58 грн не
підлягають визнанню та включенню до
реєстру вимог кредиторів внаслідок
застосування до вимог в розмірі 65 000,00
грн строку позовної давності та
необґрунтованістю вимог в розмірі 63
842,58 грн.

При цьому, суд першої інстанції
керувався, ст. 18 Закону України «Про
відпустку», ст.ст. 23, 25 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
ст.ст. 257, 258, 526, ч. 4 ст. 267 ЦК України, ст. 40
Кодексу законів про працю, ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженої
постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про
затвердження Порядку обчислення
середньомісячної заробітної плати».

Не погоджуючись частково із вказаною
ухвалою суду першої інстанції,
комунальне підприємство «Київський
іподром» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу попереднього
засідання господарського суду міста
Києва від 07.07.2014 року у справі № 910/2067/14
за заявою приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Укренергополіс» про банкрутство
комунального підприємства «Київський
іподром» в частині визнання кредитором
боржника ОСОБА_6 на суму 53 831,88 грн.

Апеляційна скарга мотивована неповним
з'ясуванням обставин справи, що мають
значення для справи, що призвело до
прийняття неправильного рішення,
невідповідністю висновків місцевого
господарського суду обставинам справи
та порушенням норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст. 43 ГПК
України.

В апеляційній скарзі скаржник також
зазначає, що судом першої інстанції не
прийнято до уваги те, що у день
звільнення 07.05.2013 ОСОБА_6 не було
виплачено заробітної плати за період
роботи на посаді комерційного
директора комерційного відділу з 05.10.2011
по 31.12.2011 та на посаді інспектора з
охорони праці з 01.01.2012 по 07.05.2013 у зв'язку
з тим, що:

- в період з 05.10.2011 по 31.12.2011 ОСОБА_6 був
відсутній на роботі на своєму робочому
місці комерційного директора
комерційного відділу КП «Київський
іподром» без поважних причин, про
причини відсутності нічого не
повідомляв, у зв'язку з чим, у табелях
обліку робочого часу ОСОБА_6 відмічався
прогул;

- в період з 01.01.2012 по 06.01.2012 ОСОБА_6 був
відсутній на роботі на своєму робочому
місці інспектора з охорони праці КП
«Київський іподром» без поважних
причин, про причини відсутності нічого
не повідомляв, у зв'язку з чим, в табелях
обліку робочого часу ОСОБА_6 відмічався
прогул;

- у період з 10.01.2012 по 06.02.2012 ОСОБА_6
знаходився в щорічній оплачуваній
відпустці, заробітну плату за період
відпустки він отримав, і це ним не
оскаржується;

- в період з 07.02.2012 по 07.05.2013 ОСОБА_6
знаходився у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, виплата заробітної плати за
період такої відпустки законодавством
не передбачена.

В судовому засідання 02.09.2014 представник
комунального підприємства «Київський
іподром» підтримав вимоги апеляційної
скарги з підстав, викладених в ній.

ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив
вимоги апеляційної скарги та просив
відмовити в її задоволенні, а ухвалу
суду першої інстанції залишити без
змін. Крім того, у відзиві на апеляційну
скаргу б/н від 29.08.2014, яка була надана
через відділ документального
забезпечення суду ОСОБА_6 зазначив, що
вважає вимоги скаржника
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не відповідають дійсним
обставинам справи.

Інші учасники провадження у справі не
надали відзиви на апеляційну скаргу.

В той же час, у судовому засіданні
прокурор м. Києва і повноважний
представник виконавчого органу
Київської міської ради підтримали
апеляційну скаргу комунального
підприємства "Київський іподром" та
просили її задовольнити.

Повноважний представник публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал", в свою чергу,
проти задоволення апеляційної скарги
комунального підприємства "Київський
іподром" заперечив.

Повноважний представник публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Хрещатик" апеляційну скаргу
комунального підприємства "Київський
іподром" на ухвалу попереднього
засідання господарського суду міста
Києва від 07.07.2014 року у справі № 910/2067/14
залишив на розсуд суду.

Заявник і розпорядник майна -
арбітражний керуючий Щербань
О.М., у судове засідання не з'явилися,
причини неявки суду не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення про час та місце розгляду
справи та обмеження процесуального
строку розгляду скарг на ухвали
місцевих господарських судів,
Київський апеляційний господарський
суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутності заявника і
розпорядника майна - арбітражного
керуючого Щербаня О.М.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін і
учасників провадження у справі,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши застосування судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону, провадження у
справах про банкрутство регулюється
цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
у попередньому засіданні
господарський суд розглядає всі вимоги
кредиторів, у тому числі щодо яких були
заперечення боржника і які не були
внесені розпорядником майна до реєстру
вимог кредиторів, а також ті, що визнані
боржником та внесені розпорядником
майна до реєстру вимог кредиторів, і
вирішує питання про його затвердження.

За результатами розгляду вимог
кредиторів господарський суд виносить
ухвалу, в якій зазначаються: розмір та
перелік усіх визнаних судом вимог
кредиторів, які вносяться
розпорядником майна до реєстру вимог
кредиторів; розмір та перелік не
визнаних судом вимог кредиторів; дата
проведення зборів кредиторів та
комітету кредиторів; дата підсумкового
засідання суду, на якому буде винесено
ухвалу про санацію боржника чи
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, чи ухвалу про припинення
провадження у справі про банкрутство
або ухвалу про продовження строку
процедури розпорядження майном та
відкладення підсумкового засідання
суду, яке має відбутися у строки,
встановлені частиною другою статті 22
цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
конкурсні кредитори за вимогами, які
виникли до дня порушення провадження у
справі про банкрутство, зобов'язані
подати до господарського суду письмові
заяви з вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують,
протягом тридцяти днів від дня
офіційного оприлюднення оголошення
про порушення провадження у справі про
банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових
вимог кредиторів до боржника
починається з дня офіційного
оприлюднення оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і
поновленню не підлягає.

Визначення терміну кредитор надається
в ст. 1 вказаного Закону, це юридична або
фізична особа, яка має у встановленому
порядку підтверджені документами
вимоги щодо грошових зобов'язань до
боржника.

Отже, грошові вимоги, що заявляються до
боржника, мають бути підтверджені
відповідними та належними доказами та
такими, що виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство
Боржника.

Відповідно до ч. 8 ст. 23 названого Закону
вимоги кредиторів, визнані боржником
або господарським судом, вносяться
розпорядником майна до реєстру вимог
кредиторів.

Відповідно до матеріалів справи 07.04.2014
до загального відділу господарського
суду міста Києва надійшла заява від
ОСОБА_6 про визнання кредитором
боржника, тобто у тридцяти денний
термін, передбачений ст. 23 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», враховуючи,
що останній день подання заяви припав
на вихідний день, в якій, з врахуванням
заяви про уточнення вимог від 02.06.2014
року, заявник просив визнати його
кредитором комунального підприємства
«Київський іподром» на суму 181 456,46 грн.

Заява ОСОБА_6 мотивована тим, що 06.01.2011
заявника відповідно до наказу № 001-к
від 06.01.2011 прийнято на посаду
комерційного директора Комерційного
відділу КП «Київський іподром» та
укладено контракт з керівником
Комерційного відділу КП «Київський
іподром» від 06.01.2011.

Відповідно до п.3.1. контракту з
керівником Комерційного відділу КП
«Київський іподром» від 06.01.2011 за
виконання обов'язків, передбачених
контрактом, керівнику нараховується
заробітна плата за рахунок частки
доходу, одержаного Комерційним
відділом в результаті його
господарської діяльності, згідно з
штатним розписом Комерційного відділу.
Посадовий оклад ОСОБА_6 становив згідно
«Штатного розпису на 2011 рік» 2 500,00 грн.

Як зазначає в заяві ОСОБА_6 10.05.2011 його
звільнено з займаної посади згідно п. 4
ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю
України.

Проте, звільнення здійснено боржником
не на законних підставах, у зв'язку із
чим заявник звернувся із позовом до
суду. Рішенням Голосіївського
районного суду міста Києва від 04.10.2011
зазначений позов задоволено повністю:
поновлено ОСОБА_6 на посаді
комерційного директора Комерційного
відділу КП «Київський іподром» та
стягнуто з боржника середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 11.05.2011 по
04.10.2011 у розмірі 6 144,98 грн. Рішення
виконано боржником у повному обсязі та
видано наказ № 085-к від 30.11.2011 про
поновлення на роботі ОСОБА_6 з 11.05.2011
року.

ОСОБА_6 обіймав посаду комерційного
директора Комерційного відділу КП
«Київський іподром» до 01.01.2012, після
чого його згідно наказу № 098-к від 26.12.2011
переведено на посаду інспектора з
охорони праці КП «Київський іподром».

Згідно наказу № 1-к від 06.01.2012 ОСОБА_6
надано щорічну відпустку з 10.01 2012 по
06.02.2012, а з 07.02.2012 - відпустку по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку строком до 03.11.2013 (наказ
№ 19-к від 07.02.2012 року).

07.05.2013 ОСОБА_6 звільнено з посади
інспектора з охорони праці відповідно
до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України, про що видано наказ № 22-к від
07.05.2013 року.

Посилаючись на вищенаведені обставини,
та те, що в періоди 05.10.2011-31.12.2011,
03.01.2012-06.01.2012 та 07.02.2012 - 04.04.2014 року в
порушення п.3.1 контракту з керівником
Комерційного відділу КП «Київський
іподром» йому не виплачувалась
заробітна плата, ОСОБА_6 просив суд
першої інстанції включити його грошові
вимоги до реєстру кредиторів, які
складаються із заробітної плати у
загальному розмірі 70 238,46 грн (з
врахуванням заяви про уточнення вимог
від 02.06.2014 року).

Крім того заявник також просив суд
першої інстанції визнати його вимоги у
розмірі 110 000,00 грн, які виникли на
підставі договору № 01/01 поставки
продукції від 01.01.2010 року, укладеного
між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6
та комунальним підприємством
«Київський іподром».

Боржник заперечував визнання вимоги
ОСОБА_6.

За приписами частини 2 статті 2 Кодексу
законів про працю працівники
реалізують право на працю шляхом
укладення трудового договору про
роботу на підприємстві, в установі,
організації або з фізичною особою.
Працівники мають право на відпочинок
відповідно до законів про обмеження
робочого дня та робочого тижня і про
щорічні оплачувані відпустки, право на
здорові і безпечні умови праці, на
об'єднання в професійні спілки та на
вирішення колективних трудових
конфліктів (спорів) у встановленому
законом порядку, на участь в управлінні
підприємством, установою,
організацією, на матеріальне
забезпечення в порядку соціального
страхування в старості, а також у разі
хвороби, повної або часткової втрати
працездатності, на матеріальну
допомогу в разі безробіття, на право
звернення до суду для вирішення
трудових спорів незалежно від
характеру виконуваної роботи або
займаної посади, крім випадків,
передбачених законодавством, та інші
права, встановлені законодавством.

Трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої
здібності до продуктивної і творчої
праці шляхом укладення трудового
договору на одному або одночасно на
декількох підприємствах, в установах,
організаціях, якщо інше не передбачене
законодавством, колективним договором
або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України (стаття 21 Кодексу законів про
працю).

Згідно частин 1 та 2 статті 21 Закону
України «Про оплату праці» працівник
має право на оплату своєї праці
відповідно до актів законодавства і
колективного договору на підставі
укладеного трудового договору.

Розмір заробітної плати може бути
нижчим за встановлений трудовим
договором та мінімальний розмір
заробітної плати у разі невиконання
норм виробітку, виготовлення
продукції, що виявилася браком, та з
інших, передбачених чинним
законодавством причин, які мали місце з
вини працівника.

Положеннями статті 47 Кодексу законів
про працю визначено, що Власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу. При
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум (ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про
працю).

Апеляційний суд вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції
стосовно того, що у боржника наявний
обов'язок перед заявником здійснити
виплату заробітної плати за період
05.10.2011-31.12.2011 та 03.01.2012-06.01.2012 рік,
враховуючи наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції 01.01.2012 та 02.01.2012 є святковими
днями та дані обставини є
загальновідомими і не потребують
доказування. У матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази,
як то наказ, на підтвердження або
спростування того факту, що у вказані
дні ОСОБА_6 мав бути присутнім на
роботі.

Правомірним, на думку колегії суддів, є
не прийняття місцевим господарським
судом заперечень КП «Київський
іподром», які ґрунтуються на тому, що
ОСОБА_6 був відсутній на робочому місці,
а тому відсутні підстави здійснення
виплати заробітної плати, з огляду на
таке.

Положеннями статті 40 Кодексу законів
про працю передбачено, що трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема,
прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин
(пункт 4 вказаної статті).

Таким чином, боржник стверджуючи, що
ОСОБА_6, був відсутній на робочому
місці, не скористався своїм правом
розірвати трудовий договір - контракт
та звільнити заявника на підставі
вказаних обставин.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати затверджено
постановою КМУ від 08.02.1995 №100 «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати».

Перевіривши математичний розрахунок,
що здійснений місцевим господарським
судом, колегія суддів вважає вірним
його висновок, що до реєстру
задоволення вимог кредиторів
підлягають включенню вимоги ОСОБА_6 на
суму 7 613,88 грн (67 днів*113,64 грн) з
віднесенням до першої черги
задоволення.

Що стосується заявлених ОСОБА_6 вимог у
розмірі 110 000,00 грн, які виникли
на підставі договору № 01/01 поставки
продукції від 01.01.2010 року, то суд
зазначає наступне.

Як встановлено судом та
підтверджується доказами наявними в
матеріалах справи 01.01.2010 року між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та
комунальним підприємством «Київський
іподром» укладено договір № 01/01
поставки продукції, загальною вартістю
120 000,00 грн.

Згідно п.1.1 договору № 01/01 від 01.10.2010
кредитор зобов'язується передати
боржникові визначену договором
продукцію, а боржник зобов'язується
прийняти та оплатити продукцію в
кількості та асортименті, визначеному
у договорі.

Так, на виконання умов договору,
кредитор 29.01.2010 року передав боржнику
продукцію згідно
акту-приймання-передачі продукції за
договором № 01/01 від 01.01.2010 на суму 120 000,00
грн.

В рахунок оплати за продукцію,
боржником сплачено кошти за договором
поставки у розмірі 10 000,00 грн.

Таким чином, за неналежне виконання
умов договору № 01/01 від 01.10.2010, у
боржника виникла заборгованість у
розмірі 110 000,00 грн.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) ст. 610 ЦК України.

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. При цьому, в законодавстві
визначаються різні поняття як «строк
дії договору», так і (строк (термін)
виконання зобов'язання) ст.ст. 530, 631 ЦК
України.

Якщо, у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.
530 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
факт наявності боргу у боржника за
договором поставки № 01/01 від 01.10.2010
належним чином доведений,
документально підтверджений та
боржником не спростований.

Також правомірним, на думку
апеляційного господарського суду, є
часткове застосування судом першої
інстанції за заявою боржника строку
позовної давності встановленого ст. 256
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Перебіг
позовної давності відповідно до статті
261 Цивільного кодексу України
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Згідно зі ст. 257, 258 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За визначенням п.1.4. Постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України № 10
від 29 травня 2013 року «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів», позовна давність
застосовується у розгляді вимог
кредиторів за грошовими зобов'язаннями
у провадженні зі справ про банкрутство,
за винятком випадків, коли підставою
цих вимог є виконавчі документи або
якщо у відповідних вимогах судом вже
було відмовлено в порядку позовного
провадження.

Як встановлено п. 5.3 договору від 01.01.2010
№ 01/01 для боржника встановлювався
графік поетапної оплати продукції, а
саме:

- січень 2010 - 10 000,00 грн.;

- лютий 2010 - листопад 2011 по 5 000,00
щомісяця.

Згідно виписки Київської міської філії
АКБ «Укрсоцбанк» по особовому рахунку
№ 0099 за 12.02.2010, боржником 11.02.2010
перераховано кредитору 10 000,00 грн з
призначенням платежу: «оплата за
січень місяць 2010 р. згідно договору №
01/01 від 01.01.2010 р.».

За умови відсутності додаткових
доказів оплати боржником продукції
(товару) за договором від 01.01.2010 № 01/01
судом першої інстанції вірно
встановлено, що боржником частково
сплачено вартість продукції (товару) за
означеним договором в порушення
строків визначених в п. 5.3 договору.

Місцевим господарським судом
правомірно встановлено, що підлягають
визнанню та включенню розпорядником
майна боржника до реєстру вимог
кредиторів вимоги ОСОБА_6, строк
позовної давності яких не сплив станом
на 05.03.2014, тобто дати винесення ухвали
господарського суду про порушення
провадження у даній справі, відповідно
до якої та положень абзацу 4 ч. 9 ст. 16
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів, тобто з дати якої в
розумінні приписів абзацу 4 ч. 3 ст. 19
цього Закону зупиняється перебіг
позовної давності на період дії
мораторію.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний
суд, перевіривши розрахунки місцевого
господарського суду, суми грошових
вимог на які не розповсюджується строк
позовної давності, дійшов висновку про
його правильність та правомірність
визнання вимог ОСОБА_6 в розмірі 45 000,00
грн (березень 2011 - листопад 2011 в розмірі
5 000,00 щомісяця) та внесення їх до
реєстру вимог кредиторів четвертої
черги.

Також правомірним є внесення місцевим
господарським судом до реєстру вимог
кредиторів суми судового збору,
сплаченої за подання заяви про
визнання кредитором у розмірі 1 218,00 грн
- перша черга.

З огляду на вищезазначене апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
правомірно визнано ОСОБА_6 кредитором
боржника на суму 52 613,88 грн боргу, з
віднесенням до вимог наступних черг:
7613,88 грн - вимоги, які підлягають
окремому внесенню до першої черги
задоволення, як вимоги зі сплати
заробітної плати, 45 000,00 грн - вимоги
четвертої черги.

Отже, правомірною є загальна сума, яка
підлягає включенню до реєстру вимог
кредиторів боржника та становить 53 831,88
грн.

Колегія суддів не приймає до уваги
твердження скаржника, зазначені в
апеляційній скарзі, стосовно
незаконного прийняття місцевим
господарським судом до уваги наданих
ОСОБА_6, які є підробленими, договір
поставки продукції № 01/01 від 01.01.2010 та
акт приймання-передачі продукції від
29.01.2010, оскільки жодних належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх тверджень КП «Київський іподром»
до суду не додано.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що ухвала місцевого суду
відповідає фактичним обставинам та
матеріалам справи, винесена з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
Закону України «Про відновлення
платоспроможності або визнання його
банкрутом», а тому відповідає вимогам
чинного законодавства.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Інших додаткових пояснень або доказів,
окрім тих, які наявні в матеріалах
справи, суду надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів
на підставі доказів та пояснень
наявних в матеріалах справи дійшла до
висновку, що відповідно до ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України підстав для скасування чи
зміни ухвали місцевого господарського
суду не вбачає, а тому апеляційна
скарга задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 99,
101-106 Господарського процесуального
кодексу України, Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу попереднього засідання
господарського суду міста Києва від
07.07.2014 року у справі № 910/2067/14 в частині
визнання вимог ОСОБА_6 до боржника у
розмірі 53 831,88 грн залишити без змін,
апеляційну скаргу комунального
підприємства «Київський іподром»
залишити без задоволення.

Головуючий суддя
Т.І. Разіна

Судді
М.Л. Доманська

О.М. Остапенко