ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.09.14р. Справа № 904/4782/14

За позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Державного підприємства
"Криворізька теплоцентраль", м. Кривий
Ріг

про стягнення 9831500,07 грн.

Суддя Первушин Ю.Ю.

Представники:

Від позивача: Онищенко І.П., довіреність
№19/10 від 25.06.2014 року, представник.

Від відповідача: Власенко Н.В.,
довіреність №107/01 від 13.01.2014 року,
представник.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (далі - Позивач)
звернулась до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до Державного підприємства
"Криворізька теплоцентраль" (далі -
Відповідач) про стягнення 3% річних у
розмірі 4199742,02 грн., інфляційних втрат
за несвоєчасні розрахунки у розмірі
5631758,05 грн., а також судового збору.

Ухвалою господарського суду від 03.07.2014
року порушено провадження у справі
№ 904/4782/14 та призначено справу до
розгляду у судовому засіданні на 23.07.2014
року.

У судове засідання 23.07.2014 року
представники сторін не з'явились. 22.07.2014
року від представника позивача
надійшла телеграма (а.с.25) про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю явки уповноваженого
представника. Від представника
відповідача 23.07.2014 року до канцелярії
господарського суду надійшло
клопотання (факсимільним зв'язком) про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з поломкою маршрутного таксі (а.с. 26).

Ухвалою господарського суду від 23.07.2014
року розгляд справи відкладено на
26.08.2014 року, у зв'язку з неявкою
представників сторін та необхідністю
витребування додаткових доказів.

Представник позивача у судове
засідання 26.08.2014 року не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив. Про
час та місце судового засідання
повідомлений належним чином, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення (а.с. 31). До
канцелярії господарського суду 26.08.2014
року надіслав письмові пояснення № б/н
від 22.08.2014 року (а.с. 34-35).

Представник відповідача у судовому
засіданні 26.08.2014 року надав відзив на
позовну заяву № б/н від 20.08.2014 року (а.с.
45) в якому зазначив, що з позовними
вимогами не погоджується, оскільки
пеня - є неустойкою , а відповідно до ч.2
ст. 550 Цивільного кодексу України
відсотки передбачені ст. 625 Цивільного
кодексу України на пеню не
нараховуються, а також подав
клопотання про продовження строку
розгляду спору до 17.09.2014 року (а.с.47) у
зв'язку з необхідністю подання
додаткових доказів.

Ухвалою господарського суду від 26.08.2014
року продовжено строк розгляду спору
до 17.09.2014 року, розгляд справи
відкладено на 08.09.2014 року.

У судовому засіданні 08.09.2014 року
представник відповідача подав
доповнення до відзиву на позовну заяву
№ б/н від 03.09.2014 року (57-58) в якому
останній просить суд відмовити
позивачу у стягненні 3% річних та
інфляційних витрат.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу
представниками сторін не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 08.09.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, оцінивши
надані до матеріалів справи докази в їх
сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 06.03.2012
року по справі №40/5005/17300/2011, позов
задоволено частково, стягнуто з
Державного підприємства "Криворізька
теплоцентраль" на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" 58 961 500 грн. 72 коп. -боргу, 2 744 964
грн. 45 коп. -пені, 3 304 052 грн. 89 коп. -
інфляційних витрат, 1 709 343 грн. 87 коп. - 3%
річних, суму 56 460 грн. 00 коп. - судового
збору, в решті позовних вимог
відмовити.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як зазначає Позивач у позовній заяві,
Відповідач прийняте судове рішення від
06.03.2012 року по справі № 40/5005/17300/2011 не
виконав.

За неналежне виконання відповідачем
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 06.03.2012
року Позивачем до сплати Відповідачу
нараховано:

- 3% річних (на 58 961 500, 72 грн. суму
основного боргу) у розмірі 4 012 919, 74 грн.;

- 3% річних (на 2744964, 45 грн. суму пені) у
розмірі 186 822, 28грн.;

- інфляційні витрати (на суму основного
боргу 58 961 500, 72 грн.) у розмірі 5 365 496, 50
коп.;

- інфляційні витрати (на 2744964, 45 грн. суму
пені) у розмірі 266 261, 55 грн.

Таким чином позивач просить стягнути з
відповідача інфляційні витрати у
розмірі 5 631 758, 05 грн. та 3% річних у
розмірі 4 199 742, 02 грн.

В свою чергу відповідач не
погоджується з сумою нарахованих 3%
річних та інфляційних витрат на суму
пені, оскільки пеня - є неустойкою, а
відповідно до ч.2 ст.550 ЦК України
відсотки передбачені ст.625 ЦК України
на пеню не нараховуються. Таким чином
відповідач просить суд відмовити
позивачу в задоволенні вимог щодо
стягнення 3% річних та інфляційних
витрат на суму пені.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. При цьому,
чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з наявністю
судового рішення чи відкриття
виконавчого провадження по його
примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Зважаючи на те, основний борг
Відповідачем не сплачений, вимоги
позивача щодо стягнення 3% річних за
період з 17.03.2013 року по 25.06.2014 року
нарахованих на суму основного боргу та
інфляційних витрат за період з липня 2011
року по травень 2014 року нарахованих на
суму основного боргу, слід визнати
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Вимоги позивача щодо стягнення
інфляції грошових коштів та 3% річних,
нарахованих на пеню за попереднім
рішенням № 40/5005/17300/2011, Позивачем
здійснено безпідставно, з огляду на
наступне.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з врахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, яке застосовується за
порушення грошового зобов'язання.

Грошовим зобов'язанням слід вважати
будь-яке зобов'язання, що складається в
тому числі з правовідношення в якому
праву кредитора вимагати від боржника
виконання певних дії кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора (п. 1.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 „Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року).

За своєю правовою природою
застосування індексу інфляції та
нарахування 3% річних не є грошовим
зобов'язанням, тому неправомірним є і
нарахування інфляції та річних на суму
стягнутої за рішенням пені, оскільки
пеня не є зобов'язанням в розумінні
положень ч. 1 ст. 509 ЦК України, а є одним
із видів забезпечення виконання
зобов'язань.

Наведене вище узгоджується з позицією
Верховного Суду України, яка викладена
у постанові від 18.02.2014 року у справі №
905/909/13-г.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства,
господарський суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, а саме: до
стягнення підлягають 3% річних на суму
боргу за період з 17.03.2013 року по 25.06.2014
року в сумі 4 012 919, 74 грн. та інфляційні
втрати на суму основного боргу за
період з липня 2011 року по травень 2014
року в сумі 5 365 496, 50 грн., в решті
позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 599 526, 625 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 35, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Криворізька теплоцентраль» (50014,
Дніпропетровська область, місто Кривий
Ріг, вулиця Електрична, будинок 1, ) на користь Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (04116, місто Київ, вулиця
Шолуденка, будинок 1, ) 3%
річних у розмірі 4 012 919, 74 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 5 365 496, 50
грн., та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 69 712, 11 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Дніпропетровської
області протягом десяти
днів
з дня його оголошення, а у разі якщо в
судовому засідання було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.09.2014 року.

Суддя Ю.Ю. Первушин