ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" серпня 2014 р.
Справа № 918/1033/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Кочергіної В.О.,
розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства
"Сервісно-видавничий центр
Міністерства доходів і зборів України"
м. Київ

до Державного підприємства "Львівський
військовий лісокомбінат" в особі
відокремленого підрозділу
Костопільський лісгосп "Львівський
військовий лісокомбінат" м. Костопіль
Рівненської області

про стягнення 57 481 грн. 57 коп., з яких 42 326
грн. 60 коп. - основного боргу, 11 912 грн.
08коп. - пені, 3 242 грн. 89 коп. - штраф

Представники сторін:

від позивача Щелков П.С. - за
довіреністю від 28.07.2014р.

Романцова О.В. - за
довіреністю №74 від 02.07.2014р.

від відповідача не з'явився

У судовому засіданні, відповідно до
ст.85 ГПК України, проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Ухвали суду від 10.07.2014р., від 29.07.2014р.
отримані ДП "Львівський військовий
лісокомбінат", Костопільським
лісгоспом ДП "Львівський військовий
лісокомбінат", що підтверджується
повідомленнями про врученнями
поштового відправлення.

Ухвалою суду від 29.07.2014 року було
викликано в судове засідання
представника ДП "Львівський військовий
лісокомбінат" для дачі пояснень по суті
спірних правовідносин. Цією ж ухвалою
було зобов'язано ДП "Львівський
військовий лісокомбінат" подати в
судове засідання письмове пояснення з
долученням підтверджуючих документів
з приводу наявності/відсутності у ДП
"Львівський військовий лісокомбінат":-
відокремленого підрозділу -
Костопільський лісгосп (м. Костопіль,
вул. Рівненська, 70, код 38957772); -
відокремленого підрозділу -
Костопільський військовий лісгосп (м.
Костопіль, вул. Рівненська, 70, код 24298010).
У разі наявності зазначених вище
відокремлених підрозділів надати в
судове засідання Положення про їх
діяльність, докази
правонаступництва/зміни назви тощо;
докази в підтвердження призначення
ОСОБА_3 - ТВО директора Костопільського
військового лісгоспу ДП "Львівський
військовий лісокомбінат"; докази в
підтвердження призначення ОСОБА_4 - ТВО
директора ДП "Львівський військовий
комбінат"; копію довіреності, виписану
на ім'я ОСОБА_3 в підтвердження
повноважень на укладення від імені ДП
"Львівський військовий комбінат"
договору; податкові накладні на
господарську операцію по договору №93
від 01.08.2013р.

Державне підприємство "Львівський
військовий лісокомбінат" явку
повноважного представника в судове
засідання не забезпечило, вимог ухвали
суду не виконало, про поважність причин
неявки в судове засідання представника
та неподання витребуваних доказів суд
не повідомило.

Враховуючи викладене, суд вважає
можливим розглянути справу, відповідно
до ст.75 Господарського процесуального
кодексу України, за наявними в
матеріалах справи доказами.

Суть спору:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з Костопільського лісгоспу
ДП "Львівський військовий
лісокомбінат" м. Костопіль Рівненської
області 57 481 грн. 57 коп., з яких 42326 грн. 60
коп. - основного боргу, 11 912 грн. 08коп. -
пені, 3242грн. 89коп. - штрафу.

Ухвалою суду від 10.07.2014р. порушено
провадження у справі та призначено
справу до судового розгляду на 29.07.2014р.

25.07.2014р. на адресу суду від відповідача
надійшла заява (вх.№18789/14) в якій
повідомлено про повну оплату
заборгованості в розмірі 42326грн. 60коп.
До заяви долучено копії платіжних
доручень №473 від 22.07.2014р., №475 від
23.07.2014р., №476 від 24.07.2014р.

Представники позивача в судовому
засіданні підтвердили оплату
заборгованості в розмірі 42326грн. 60коп.
Просять суд стягнути з відповідача
4305грн. 33коп. - пені, нарахованої
відповідно до п.4.3 договору, 7606грн. 75коп.
- пені, нарахованої відповідно до п.2 ч.2
ст.231 Господарського кодексу України,
3242грн. 89коп. - штрафу, нарахованого
відповідно до п.2 ч.2 ст.231
Господарського кодексу України. Також
позивач просить суд покласти
відшкодування судових витрат на
відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на невиконання
відповідачем умов договору №93 від
01.08.2013р. Наголошує, що позовні вимоги
підтверджені наявними в матеріалах
справи доказами договором №93 від
01.08.2013р., платіжними дорученнями №4330
від 05.08.2013р., №5315 від 25.09.2013р. про
перерахування коштів,
товарно-транспортними накладними про
передачу пиломатеріалів.

В судовому засіданні 19.08.2014р.
представниками позивача подано заяву
про уточнення найменування
відповідача, згідно якої просять суд
вважати відповідачем у справі Державне
підприємство "Львівський військовий
лісокомбінат" в особі відокремленого
підрозділу Костопільський лісгосп ДП
"Львівський військовий лісокомбінат".

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців
Костопільський лісгосп ДП "Львівський
військовий лісокомбінат" () є відокремленим підрозділом
Державного підприємства "Львівський
військовий лісокомбінат".

В судовому засіданні 29.07.2014р. позивачем
подано заяву вх.№19053/14 про залучення до
участі у справі в якості
співвідповідача Державного
підприємства "Львівський військовий
лісокомбінат" (м. Львів, вул. Луганська,
3, ).

В судовому засіданні 19.08.2014р.,
розглянувши подану позивачем заяву
вх.№19053/14 від 29.07.2014р. та враховуючи те,
що відповідачем у справі є Державне
підприємство "Львівський військовий
лісокомбінат" (, м. Львів,
Сихівський район, вул. Луганська, 3) в
особі відокремленого підрозділу
Костопільський лісгосп ДП "Львівський
військовий лісокомбінат" (м. Костопіль,
вул. Рівненська, 70, ), суд
вважає, що подане позивачем клопотання
не підлягає задоволенню, оскільки
зазначена юридична особа вже є
відповідачем у справі.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

1 серпня від 2013 року між Костопільським
військовим лісгоспом ДП "Львівський
військовий комбінат" (Продавець) в
особі директора ОСОБА_3, що діє на
підставі Положення та Державним
підприємством "Сервісно-видавничий
центр Міністерства доходів і зборів
України", названий в подальшому
"Покупець", в особі в.о. директора
ОСОБА_5, яка діє на підставі Статуту
укладено Договір №93.

За умовами договору "Продавець"
зобов'язується передати у власність, а
"Покупець" зобов'язується прийняти та
оплатити наступну лісопродукцію:
пиловник хвойних порід в загальній
кількості 1500 куб.м., в асортименті по
ціні вказаній в накладній та інших
документах у відповідності з вимогами
Договору (п.1.1 договору).

Пунктом 2.4 договору визначено, що
прийом-передача продукції по кількості
і якості здійснюється представниками
сторін на нижньому складі "Продавця", та
підтверджується підписанням Сторін
видаткової накладної. Кожна партія
продукції повинна бути повністю
передана у власність "Покупця"
протягом 14 (чотирнадцяти) календарних
днів з моменту внесення "Покупцем"
передоплати відповідно до п.3.2.

За приписами п.3.2 договору порядок
розрахунків: передоплата не менше 100%
вартості продукції за кожну партію
продукції, що завантажується в
транспортний засіб. При частковій
передоплаті повна оплата
лісопродукції здійснюється під час
отримання (відгрузки) товару.

Відповідно до п.4.1 договору сторони
несуть відповідальність за
невиконання чи неналежне виконання
своїх зобов'язань по цьому Договору
згідно чинного законодавства України.

За умовами п. 4.3 договору у разі
порушення "Продавцем" строків передачі
продукції, він зобов'язаний сплатити
пеню на користь "Покупця" в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла на період прострочення, від
вартості простроченої партії
продукції за кожен день прострочення.

Пунктом 10.1 договору визначено, що
останній набуває чинності з моменту
його підписання Сторонами і дійсний до
31 грудня 2013 року, але в будь-якому
випадку до повного виконання Сторонами
своїх зобов'язань.

Договір підписано з боку
Костопільського військового лісгоспу
ДП "Львівський військовий комбінат"
директором ОСОБА_3, з боку ДП "СВЦ
Міністерства доходів і зборів України"-
директором ОСОБА_5

На виконання умов договору, позивачем
за платіжними дорученнями №4330 від
05.08.2013р., №5315 від 25.09.2013р. перераховано
відповідачу грошові кошти в сумі
130000грн. 00 коп., проте Костопільським
військовим лісгоспом ДП "Львівський
військовий комбінат" передано
продукцію на загальну суму 83673грн. 40
коп., що підтверджується наявними в
матеріалах справи
товарно-транспортними накладними.

05.03.2014 року позивачем на адресу ДП
"Львівський військовий лісокомбінат"
було надіслано вимогу №240 про
повернення передплати (авансу) за
продукцію, що не була поставлена.

Відповідачем у відповідь на вимогу
позивача було надіслано лист №55 від
13.03.2014 року, у якому просить у зв'язку з
складним фінансовим становищем
відтермінувати сплату заборгованості
кілька місяців.

Також у листі №55 від 19.03.2014року, ТВО
директора Костопільського лісгоспу
підтвердив правонаступництво
відокремленим підрозділом
Костопільського лісгоспу ДП
"Львівський лісокомбінат" від
Костопільського військового лісгоспу
ДП "Львівський військовий
лісокомбінат".

20.03.2014 року позивачем на адресу ДП
"Львівський військовий лісокомбінат"
було надіслано вимогу №279 про
повернення передплати (авансу) за
продукцію, що не була поставлена.

Відповідачем у відповідь на вимогу
позивача було надіслано лист №64 від
27.03.2014 року, у якому повторно
підтверджено правонаступництво та
повідомлено, що грошові кошти будуть
повернуті протягом квітня 2014 року.

Згідно витягу з ЄДРПОУ, 05.08.2013 року по
Костопільському військовому лісгоспу
ДП "Львівський військовий
лісокомбінат" внесено відомості про
закриття відокремленого підрозділу.

При цьому відповідно до витягу з
ЄДРПОУ, 30.10.2013 року створено
відокремлений підрозділ
Костопільський лісгосп ДП "Львівський
військовий лісокомбінат".

Враховуючи те, що відповідачем не
здійснено передачу продукції у строки
передбачені договором №93 від 01.08.2013р., а
також не повернуто передоплату за
продукцію, Державне підприємство
"Сервісно-видавничий центр
Міністерства доходів і зборів України"
звернулось до суду з позовом про
стягнення з Костопільського лісгоспу
ДП "Львівський військовий
лісокомбінат" 42 326 грн. 60 коп. -
заборгованості за непоставлену
продукцію.

Також Державне підприємство
"Сервісно-видавничий центр
Міністерства доходів і зборів України"
за порушення строків передачі
продукції, нараховано Костопільському
лісгоспу ДП "Львівський військовий
лісокомбінат" 4 305 грн. 33 коп. - пені,
відповідно до п.4.3 договору, 7606 грн. 75
коп. - пені, відповідно до ч.2 п.2 ст. 231 ГК
України, 3 242 грн. 89 коп. - штрафу,
відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 231 ГПК України.

В матеріалах справи наявні платіжні
доручення №476 від 24.07.2014р. на суму
12726грн. 60коп., №475 від 23.07.2014р. на суму
17600грн., №473 від 22.07.2014р. на суму 12000грн.,
якими відповідач погасив
заборгованість в сумі 42326грн. 60коп.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи
докази, заслухавши пояснення
представників позивача, оцінюючи їх у
сукупності судом до уваги приймається
наступне:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Правочином, згідно частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України, є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Правовідносини, що склались між
позивачем та відповідачем, є
правовідносинами з поставки товару.

Частинами 1, 2, 6 статті 265 Господарського
кодексу України (далі ГК України)
встановлено, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Договір поставки
укладається на розсуд сторін або
відповідно до державного замовлення.
До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

За приписами статті 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону (ч.1). Орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень. У відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (ч.3).

Відповідно до статті 95 Цивільного
кодексу України філією є відокремлений
підрозділ юридичної особи, що
розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює всі або
частину її функцій. Представництвом є
відокремлений підрозділ юридичної
особи, що розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює
представництво і захист інтересів
юридичної особи. Філії та
представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила, і діють
на підставі затвердженого нею
положення. Керівники філій та
представництв призначаються юридичною
особою і діють на підставі виданої нею
довіреності. Відомості про філії та
представництва юридичної особи
включаються до єдиного державного
реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи
договір №93 від 01.08.2011р. укладено між
позивачем та Костопільським
військовим лісгоспом ДП "Львівський
військовий лісокомбінат" в особі
директора ОСОБА_3, що діяв на підставі
положення (Покупець).

При цьому відповідно до статті 241
Цивільного кодексу України правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочинну особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочинну.

Схвалення таких дій можливе у різних
формах, зокрема шляхом подання
відповідної заяви, мовчазною згодою,
здійсненням дій, які свідчать про
прийняття правочинну.

Доказів про відмову від договору ДП
"Львівський військовий лісокомбінат"
до матеріалів справи не долучено, про
їх існування не зазначено.

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
визначено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач свої
зобов'язання за договором №93 від
01.08.2013р. виконав належним чином.

Відповідно до вимог ст.612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив зобов'язання, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

За умовами п.2.4 договору, кожна партія
продукції повинна бути повністю
передана у власність "Покупця"
протягом 14 (чотирнадцяти) календарних
днів з моменту внесення "Покупцем"
передоплати відповідно до п.3.2.

Відповідно до платіжних доручень №4330
від 05.08.2013р., №5315 від 25.09.2013р. позивачем
перераховано відповідачу грошові
кошти в сумі 130 000 грн. 00 коп.

Наявними в матеріалах справи доказами
підтверджено, що відповідач у
визначений договором строк передачу
продукції в повній мірі не здійснив.

Відповідачем згідно платіжних
доручень №476 від 24.07.2014 року,№475 від
23.07.2014 року повернуто позивачу суму
передоплати (авансу) за не передану
продукцію. Судом встановлено, що
перерахування зазначених коштів
відбулось після звернення до суду з
позовом та під час розгляду справи в
суді.

За приписами пункту 1-1 ст.80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

У пункті 4.4 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 (із змінами і
доповненнями) роз'яснено, що
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи.

З огляду на те, що відповідачем
погашено заборгованість в сумі 42 326 грн.
60 коп. після пред'явлення позову до
суду, на момент розгляду справи
відсутній предмет спору щодо
зазначеної суми, суд вважає необхідним
провадження у справі в цій частині
припинити на підставі п.1-1 ст.80 ГПК
України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання
(ч.1). Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч.2). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч.3).

В ході розгляду справи судом
встановлено порушення відповідачем
зобов'язання щодо строків та обсягів
поставки товару.

В п.4.3 укладеного між сторонами
договору передбачено відповідальність
за невиконання чи неналежне
зобов'язання відповідальність шляхом
нарахування пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
простроченої партії продукції за кожен
день прострочення.

При цьому згідно ч. 2 ст. 231
Господарського кодексу України, у разі
якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

- за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Згідно правової позиції Верховного
суду України, викладеної у постанові
від 06.12.2010р. №3-4гс10 застосування до
боржника, який порушив господарське
зобов'язання, штрафної санкції у
вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2
ст. 231 Господарського кодексу України,
можливо при сукупності відповідних
умов, а саме: якщо інший розмір певного
виду штрафних санкцій не передбачений
договором або законом; якщо, між іншим,
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, якщо
допущено прострочення виконання не
грошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товарів, виконанням
робіт, наданням послуг з вартості яких
і вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафу.

Відповідно до ст.111-28 Господарського
процесуального кодексу України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Враховуючи наведені правові приписи та
те, що сторонами у п.4.3 договору
визначено розмір пені - подвійну
облікову ставку, зважаючи на заявлені
позивачем періоди нарахування пені суд
вважає правомірними та такими, що
підлягають задоволенню позовні вимоги
в частині стягнення 3358грн. 69коп. пені,
нарахованої відповідно до п.4.3 договору
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ. У решті заявленої до стягнення
пені, нарахованої відповідно до п.4.3
договору необхідно відмовити.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача 7606грн. 75коп. пені,
нарахованої відповідно до ч.2 ст.231
Господарського кодексу України, судом
враховується наступне.

Згідно ст.61 Конституції України ніхто
не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи те, що пеня, нарахована
відповідно до умов п.4.3 договору та
пеня, нарахована відповідно до ч.2 ст.231
Господарського кодексу України є одним
і тим самим видом відповідальності за
несвоєчасну поставку товару, зважаючи
на те, що суд прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення 3358грн. 69коп. пені,
нарахованої відповідно до п.4.3 договору
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, суд вважає, що в частині стягнення
пені в сумі 7606грн. 75коп., нарахованої
відповідно до ч.2 ст.231 ГК України
необхідно відмовити, з огляду на
недопустимість притягнення до
юридичної відповідальності одного і
того ж виду за одне і те саме
правопорушення.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача 3 242грн. 89коп. - штрафу,
нарахованого відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 231
ГК України судом враховується, що
позивач, відповідно до п.1.1 статуту є
підприємством, що засноване на
державній власності, тобто належить до
державного сектору економіки.

Підставою нарахування штрафних
санкцій є невиконання не грошового
зобов'язання, а саме поставки товару.

В ході розгляду справи судом
встановлено прострочення виконання
відповідачем зобов'язання щодо
поставки товару, вартість якого
становить 46326грн. 60коп. понад тридцять
днів.

На підставі наведеного, суд вважає
правомірним застосування до
відповідача відповідальності у
вигляду нарахування штрафу,
передбаченого ч.2 ст.231 Господарського
кодексу України. При цьому 7% від
вартості непоставленого товару в
розмірі 46326грн. 60коп. становить - 3242грн.
86коп, відповідно задоволенню
підлягають позовні вимоги в цій
частині. У решті заявленого до
стягнення штрафу у позові необхідно
відмовити.

При цьому суд зазначає, що в даному
випадку не йдеться про притягнення до
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати. (див. Постанову Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Одночасне стягнення пені та штрафу у
разі порушення господарських
зобов'язань, не суперечить ст. 61
Конституції України, оскільки згідно
зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є
формами неустойки, а відповідно до
статті 230 ГК України - видами штрафних
санкцій, тобто не є окремими та
самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій (такої позиції
дотримується Верховний Суд України у
своїй постанові від 27.04.2012 року № 3-24гс12
та Вищий господарський суд України у
своїй постанові від 12.06.2012 року
№06/5026/1052/2011).

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України
оплата судового збору покладається на
відповідача у зв'язку з неправильними
діями останнього.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 75, п.1-1
ст.80, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства
"Сервісно-видавничий центр
Міністерства доходів і зборів України"
м. Київ до ДП "Львівський військовий
лісокомбінат" в особі відокремленого
підрозділу Костопільського лісгоспу
ДП "Львівський військовий
лісокомбінат" м. Костопіль Рівненської
області про стягнення 57481грн. 57коп.
задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Львівський військовий лісокомбінат" в
особі його відокремленого підрозділу
Костопільський лісгосп "Львівський
військовий лісокомбінат" (Рівненська
обл. Костопільський р-н, м. Костопіль,
вул. Рівненська, 70, ) на
користь Державного підприємства
"Сервісно-видавничий центр
Міністерства доходів і зборів України"
(м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 6, ) 3358грн. 69 коп. (три тисячі
триста п'ятдесят вісім гривень 69коп.) -
пені, 3 242 грн. 86 коп. (три тисячі двісті
сорок дві гривні 86 коп.) - штрафу, 1827грн.
(одна тисяча вісімсот двадцять сім
гривень) - витрат по оплаті судового
збору.

Видати наказ.

Провадження у справі в частині
стягнення 42 326 грн. 60 коп. боргу
припинити.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.08.2014р.

Суддя
Кочергіна В.О.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (04080, м. Київ,
вул. Нижньоюрківська, 6);

3 - відповідачу рекомендованим (35000, м.
Костопіль, вул. Рівненська, 70).