ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2014 р.
Справа № 911/2287/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1,

08201, АДРЕСА_2

до 1) Приватного підприємства
"БІЛДГРУПМЕНЕДЖМЕНТ",

08200, Київська обл., м. Ірпінь,вул. 3-го
Інтернаціоналу, 1-Б

2) ОСОБА_2

01024, АДРЕСА_1

про розірвання договору про
відступлення прав власника шляхом
купівлі-продажу корпоративних прав від
22.07.2011, визнання статуту в редакції від
10.04.2012 та рішення власників від 22.07.2011 №
10 недійсними

за участю представників:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність від
14.07.2014 № 1393);

відповідач 1 - не з'явився, про час і
місце судового засідання повідомлений
належним чином;

відповідача 2 - ОСОБА_4 (довіреність від
03.04.2014 № 926).

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява ОСОБА_1
(далі - позивач) до Приватного
підприємства "БІЛДГРУПМЕНЕДЖМЕНТ"
(далі - відповідач 1) та ОСОБА_2 (далі -
відповідач 2) про розірвання договору
про відступлення прав власника шляхом
купівлі-продажу корпоративних прав від
22.07.2011, визнання статуту в редакції від
10.04.2012 та рішення власників від 22.07.2011 №
10 недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем 2 грошового
зобов'язання за договором про
відступлення прав власника шляхом
купівлі-продажу корпоративних прав у
Приватному підприємстві
"БІЛДГРУПМЕНЕДЖМЕНТ" від 22.07.2011 № 4280 та
у зв'язку з цим розірвання зазначеного
договору, визнання рішення власників
від 22.07.2011 №10 та статуту в редакції від
10.04.2012 недійсними.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 16.06.2014 порушено провадження
у справі та прийнято позовну заяву до
розгляду, розгляд справи призначено на
01.07.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 58/14 від 20.06.2014)
надійшла заява позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову шляхом
заборони відділу державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців реєстраційної служби
Ірпінського міського управління
юстиції вчиняти дії, що спрямовані на
внесення будь-яких змін до
реєстраційної справи Приватного
підприємства "БІЛДГРУПМЕНЕДЖМЕНТ" та
заборони проведення державної
реєстрації будь-яких змін до
відомостей про юридичну особу, що
містяться в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.06.2014 відмовлено у
задоволенні заяви позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 12367/14 від 27.06.2014)
надійшла заява відповідача 2 про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити участі
представника у судовому засіданні.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 12631/14 від 01.07.2014)
позивачем подано документи на
виконання вимог ухвали суду від 16.06.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.07.2014 розгляд справи
відкладено на 29.07.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 15087/14 від 28.07.2014)
відповідачем 2 подано відзив на позовну
заяву, відповідно до якого позов
заперечений повністю, з підстав, що
викладені у відзиві.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 15088/14 від 28.07.2014)
відповідачем 2 подано клопотання про
припинення провадження у справі в
частині позовної вимоги про розірвання
договору про відступлення прав
власника шляхом купівлі-продажу
корпоративних прав від 22.07.2011,
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 15225/14 від
29.07.2014) надійшло клопотання позивача
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з неможливістю забезпечити
участі представника у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 29.07.2014
представником відповідача 2 подано
письмове клопотання про продовження
строку вирішення спору у зв'язку з
необхідністю надання додаткового часу
для отримання нових доказів.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.07.2014 продовжено строк
розгляду справи на п'ятнадцять днів.

У судове засідання представники
позивача та відповідача 1 не з'явилися,
розгляд справи відкладено на 19.08.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16930/14 від
19.08.2014) надійшло клопотання позивача
про призначення колегіального
розгляду та відкладення розгляду
справи.

За результатами розгляду вказаних
клопотань позивача у судовому
засіданні 19.08.2014, суд дійшов висновку
про відмову у їх задоволенні, з огляду
на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4-6
Господарського процесуального кодексу
України, справи у місцевих
господарських судах розглядаються
суддею одноособово. Будь-яку справу, що
відноситься до підсудності цього суду,
залежно від категорії і складності
справи, може бути розглянуто
колегіально у складі трьох суддів.

Застосовуючи, відповідно до частини 1
статті 4 Господарського процесуального
кодексу України, статті 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", при розгляді справи
частину 1 статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
суд зазначає, що праву особи на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
кореспондується обов'язок
добросовісно користуватися наданими
законом процесуальними правами,
утримуватись від дій, що зумовлюють
затягування судового процесу, та
вживати надані процесуальним законом
заходи для скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Обставини, якими обґрунтовано
клопотання про призначення
колегіального розгляду та відкладення
розгляду справи, а саме: відчуження
відповідачем 2 своєї частки у
статутному капіталі відповідача 1 на
користь інших осіб, не мають значення
для вирішення спору у даній справі,
оскільки не стосуються предмету даного
позову, відтак, не являються підставами
для відкладення розгляду спору з метою
їх з'ясування, а також, крім того, не є
підставами для призначення
колегіального розгляду справи.

Враховуючи, що наявні матеріали справи
є достатніми для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для призначення колегіального
розгляду та відкладення розгляду
справи.

У судовому засіданні 19.08.2014 представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги, представник відповідача 2 позов
заперечив повністю.

Відповідач 1 письмовий відзив на
позовну заяву не подав, явку
представника у судове засідання не
забезпечив, хоча про час і місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

Неподання відзиву на позовну заяву і
нез'явлення у судове засідання
представника відповідача 1 не
перешкоджає розгляду справи.

На підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
судовому засіданні 19.08.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх в
судовому засіданні представників
позивача та відповідача 2, дослідивши
докази та оцінивши їх в сукупності, суд
-

встановив:

ОСОБА_5 Михайловичем (далі - продавець)
та ОСОБА_2 (далі - покупець) укладено
договір про відступлення прав власника
шляхом купівлі-продажу корпоративних
прав від 22.07.2011, що зареєстрований у
реєстрі за № 4280 (далі - Договір),
відповідно до умов якого, продавець
продав та передав у власність покупцю,
а покупець купив та прийняв від
продавця частину прав власника у
Приватному підприємстві
«БІЛДГРУПМЕНЕДЖМЕНТ» (далі -
підприємство) та частину корпоративних
прав продавця у підприємстві, які
становлять частку у статутному
(складеному) капіталі підприємства у
розмірі 45 % від його загального розміру,
сформовану повністю у сумі 450 000,00 грн.
(далі - корпоративні права у
підприємстві), в порядку та на умовах
визначених цим Договором (пункт 1.
Договору).

Відповідно до пунктів 3., 5. Договору,
продаж корпоративних прав у
підприємстві вчинено за 450 000,00 грн.,
які покупець зобов'язаний сплатити
продавцю протягом 5 днів після
укладення Договору. Право власності у
покупця на корпоративні права у
підприємстві виникає після підписання
цього Договору.

У зв'язку з невиконанням відповідачем 2
грошового зобов'язання, згідно з
умовами Договору, позивач заявляє
позовну вимогу про розірвання
Договору, на підставі частини 2 статті
651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 651
Цивільного кодексу України, договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Розглянувши позовну вимогу про
розірвання Договору, суд дійшов
висновку про припинення провадження в
частині зазначеної позовної вимоги, з
огляду на наступне.

Частиною 1 статті 21 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що сторонами в судовому
процесі - позивачами і відповідачами -
можуть бути підприємства та
організації, зазначені у статті 1 цього
Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1
Господарського процесуального кодексу
України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 12
Господарського процесуального кодексу
України, господарським судам
підвідомчі, у тому числі, справи, що
виникають з корпоративних відносин у
спорах між юридичною особою та її
учасниками (засновниками, акціонерами,
членами), у тому числі учасником, який
вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами, членами)
юридичної особи, пов'язаними із
створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності такої особи,
крім трудових спорів.

Таким чином, господарські суди на
загальних підставах вирішують усі
спори між суб'єктами господарської
діяльності, а також спори, пов'язані з
приватизацією державного та
комунального майна (крім спорів про
приватизацію державного житлового
фонду), в тому числі, спори про визнання
недійсними відповідних актів органів
місцевого самоврядування та органів
приватизації, а також спори зі справ, що
виникають з корпоративних відносин, і в
тому разі, якщо сторонами в судовому
процесі виступають фізичні особи, що не
є суб'єктами підприємницької
діяльності.

Справи, що виникають з корпоративних
відносин, - це справи зі спорів між
юридичними особами та їх учасниками
(засновниками, акціонерами, членами), у
тому числі учасниками, які вибули, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами, членами) юридичної особи,
що пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
такої особи. Предметом відповідних
позовів можуть бути вимоги про
визнання недійсними: актів органів
управління юридичної особи, її
установчих документів, правочинів,
укладених юридичною особою, якщо
позивач обґрунтує свої вимоги
порушенням його корпоративних прав або
інтересів тощо.

Позивач обґрунтовує позовну вимогу про
розірвання Договору невиконанням
відповідачем 2 зобов'язань за Договором
в частині оплати вартості
корпоративних прав, які є предметом
Договору, що укладений між двома
фізичними особами.

За результатами аналізу вказаної
позовної вимоги, суд дійшов висновку,
що вона не є корпоративним спором у
розумінні статті 12 Господарського
процесуального кодексу України, а
стосується відносин, що виникли між
двома фізичними особами у зв'язку з
укладенням між ними цивільно-правового
договору - договору купівлі-продажу,
та невиконанням однією зі сторін
Договору свого зобов'язання за ним.

Спір не підлягає вирішенню в
господарських судах України, якщо спір
непідвідомчий господарському суду,
зокрема, коли його вирішення
законодавством України віднесено до
компетенції іншого органу або заява
взагалі не підлягає розглядові в
судовому порядку.

Враховуючи те, що даний спір не
пов'язаний з реалізацією корпоративних
прав, позовна вимога про розірвання
Договору, що укладений між позивачем та
відповідачем 2, не підлягає розгляду в
господарських судах України у зв'язку з
невідповідністю суб'єктного складу
учасників спору вимогам
Господарського процесуального кодексу
України.

Господарським процесуальним кодексом
України не передбачено можливості
об'єднання в одне провадження вимог, що
підлягають розгляду за правилами
різних видів судочинства. Тому, в разі
подання позову, в якому такі вимоги
об'єднано, господарський суд приймає
позовну заяву в частині вимог, що
підлягають розглядові господарськими
судами, а в іншій частині, з посиланням
на пункт 1 частини 1 статті 62
Господарського процесуального кодексу
України - відмовляє у прийнятті
позовної заяви. Якщо під час розгляду
справи буде встановлено, що
провадження у відповідній частині
порушено помилково, господарський суд
припиняє провадження у справі в цій
частині згідно з пунктом 1 частини 1
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

При розгляді вказаного клопотання
судом враховано правові позиції
пленуму Вищого господарського суду
України, що викладені в підпункті 3.2.
пункту 3., пункті 14. постанови "Про деякі
питання підвідомчості і підсудності
справ господарським судам" від 24.10.2011 №
10.

Розглянувши позовну вимогу про
визнання рішення власників від 22.07.2011 №
10 недійсним, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
вказаної позовної вимоги, з огляду на
наступне.

Рішенням власників відповідача 1 від
22.07.2011 № 10 вирішено питання, у тому
числі, про продаж позивачем
відповідачу 2 частини корпоративних
прав, які становлять частку у
статутному капіталі підприємства 45 %
від його загального розміру, продаж
ОСОБА_6 (власником підприємства, що
володіє часткою 15 % у статутному
капіталі підприємства) своїх
корпоративних прав позивачу, укладення
договорів про відступлення прав
власників шляхом купівлі-продажу
корпоративних прав, втрату ОСОБА_6
статусу власника підприємства,
збільшення статутного капіталу тощо.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 17,
пункту 19 постанови пленуму Верховного
Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів", рішення
загальних зборів учасників
(акціонерів) та інших органів
господарського товариства є актами,
оскільки ці рішення зумовлюють
настання правових наслідків,
спрямованих на регулювання
господарських відносин, і мають
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

У зв'язку з цим, підставами для визнання
недійсними рішень загальних зборів
акціонерів (учасників) господарського
товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або
установчих документів під час
скликання та проведення загальних
зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника)
товариства можливості взяти участь у
загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів
акціонера (учасника) товариства
рішенням загальних зборів.

Для визнання недійсним рішення
загальних зборів товариства необхідно
встановити факт порушення цим рішенням
прав та законних інтересів учасника
(акціонера) товариства. Якщо за
результатами розгляду справи факт
такого порушення не встановлено,
господарський суд не має підстав для
задоволення позову.

Рішення власників, що оскаржене
позивачем, не порушує прав чи законних
інтересів власників підприємства,
оскільки прийняте у присутності всіх
власників підприємства та підписане
ними. Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
засвідчено справжність підписів
власників підприємства та перевірено
їх дієздатність, рішення зареєстровано
в реєстрі за №№ 4271, 4272, 4273.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У позовній заяві та письмових доказах,
що додані до матеріалів справи,
позивачем жодним чином не обґрунтовано
позовну вимогу про визнання рішення
власників недійсним, не зазначено про
порушення цим рішенням його прав та
законних інтересів як власника
підприємства.

З урахуванням вимог законодавства, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
та недоведеність позивачем наявності
підстав, необхідних для визнання
рішення власників недійсним, а, відтак,
про відмову у задоволенні вказаної
позовної вимоги.

Розглянувши позовну вимогу про
визнання недійсним статуту
відповідача 1 в редакції від 10.04.2012, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення вказаної
позовної вимоги, з огляду на наступне.

Позовну вимогу про визнання недійсним
статуту відповідача 1 в редакції від
10.04.2012 обґрунтовано відсутністю
повноважень ОСОБА_8, яка діяла на
підставі довіреності від 19.10.2011, на
підписання статуту відповідача 1.

Позивач вважає, що ОСОБА_8 вказаною
довіреністю уповноважена на
представництво інтересів довірителя -
ОСОБА_2, лише у товариствах, відтак,
оскільки відповідач 1 є приватним
підприємством, тобто, за своєю
організаційно-правовою формою
відрізняється від товариства, ОСОБА_8
не мала достатнього обсягу повноважень
на підписання його статуту.

Згідно з частиною 2 статті 83 Цивільного
кодексу України, товариством є
організація, створена шляхом
об'єднання осіб (учасників), які мають
право участі у цьому товаристві.
Товариство може бути створено однією
особою, якщо інше не встановлено
законом.

Частиною 1 статті 79 Господарського
кодексу України встановлено, що
господарськими товариствами
визнаються підприємства або інші
суб'єкти господарювання, створені
юридичними особами та/або громадянами
шляхом об'єднання їх майна і участі в
підприємницькій діяльності товариства
з метою одержання прибутку. У випадках,
передбачених цим Кодексом,
господарське товариство може діяти у
складі одного учасника.

Відповідно до частини 1 статті 113
Господарського кодексу України,
приватним підприємством визнається
підприємство, що діє на основі
приватної власності одного або кількох
громадян, іноземців, осіб без
громадянства та його (їх) праці чи з
використанням найманої праці.
Приватним є також підприємство, що діє
на основі приватної власності суб'єкта
господарювання - юридичної особи.

Приватне підприємство як юридичну
особу створено власниками шляхом
об'єднання їх майна для спільного
здійснення підприємницької
діяльності. Відтак, приватне
підприємство відповідає ознакам
товариства в розумінні частини 2 статті
83 Цивільного кодексу України та
частини 1 статті 79 Господарського
кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
19.02.2008 у справі № 14/680/07.

Відповідно до частини 1 статті 111-28
Господарського процесуального кодексу
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України, суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Крім того, пунктом 5.4. статуту
відповідача 1 передбачено, що питання,
які стосуються переходу (відчуження)
права власності на корпоративні права
у підприємстві від власника до іншої
особи, виходу (виключення) власника із
підприємства, регулюються за аналогією
норм, встановлених Цивільним кодексом,
Законом України «Про господарські
товариства», що регулюють зазначені
правовідносини стосовно товариств з
обмеженою відповідальністю.

Спірна довіреність видана
відповідачем 2 на виконання умов усного
договору доручення.

Відповідно до частини 1 статті 1000
Цивільного кодексу України, за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Згідно зі статтею 1003 Цивільного
кодексу України, у договорі доручення
або у виданій на підставі договору
довіреності мають бути чітко визначені
юридичні дії, які належить вчинити
повіреному. Дії, які належить вчинити
повіреному, мають бути правомірними,
конкретними та здійсненними.

Довіреністю від 19.10.2011, яка посвідчена
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстрована в реєстрі за номером
№ 2916, надано повноваження ОСОБА_8 на
представництво ОСОБА_2 в усіх державних
та інших форм власності підприємствах,
установах, організаціях, державних
органах влади та органах місцевого
самоврядування, в управлінні земельних
ресурсів, в органах ДП ЦДЗК, в БТІ, в
проектно-вишукувальних організаціях, у
відповідному відділі містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства, в органах ЖЕКу, перед
фізичними та юридичними особами, в
органах нотаріату, в банківських
установах України тощо.

Довіреністю чітко визначено право
уповноваженої особи «підписувати всі
необхідні документи, в тому числі,
Статути товариств, зміни та доповнення
до них, протоколи загальних зборів
товариства тощо».

Відтак, вказана довіреність надає
необхідний обсяг повноважень
представнику відповідача 2 на
підписання нової редакції статуту
Приватного підприємства
«БІЛДГРУПМЕНЕДЖМЕНТ».

Крім того, у матеріалах справи наявна
копія заяви про схвалення правочину,
відповідно до змісту якої відповідач 2
як довіритель схвалив підписання
статуту відповідача 1 представником за
довіреністю та вказав про
уповноваження повіреного представляти
її інтереси в, тому числі, в Приватному
підприємстві «БІЛДГРУПМЕНЕДЖМЕНТ».

У зв'язку з цим, у позивача відсутні
підстави посилатися на підписання
статуту відповідача 1 не уповноваженою
особою як на підставу його недійсності,
оскільки відповідач 2 підтвердив
повноваження свого представника за
довіреністю на вказані дії.

Пунктом 13. постанови пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами корпоративних спорів»
від 24.10.2008 №13 встановлено, що
відповідно до вимог статей 88, 143, 154
Цивільного кодексу України, статей 57, 82
Господарського кодексу України, статей
4, 37, 51, 65, 67, 76 Закону України «Про
господарські товариства», статей 27, 30
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», суди вправі визнати
недійсними установчі документи
товариства за одночасної наявності
таких умов:

- на момент розгляду справи установчі
документи не відповідають вимогам
законодавства;

- порушення, допущені при прийнятті та
затвердженні установчих документів, не
можуть бути усунені;

- відповідні положення установчих
документів порушують права чи
охоронювані законом інтереси позивача.

За результатами аналізу матеріалів
справи, з урахуванням пояснень
представників позивача та відповідача
2, суд дійшов висновку про відсутність
підстав для визнання недійсним статуту
відповідача 1 в редакції від 10.04.2012.

Статтею 7 Закону України «Про судовий
збір» передбачено підстави повернення
судового збору, перелік яких є
вичерпним. У їх числі не зазначено
такої підстави, як припинення
провадження у справі на підставі
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Таким чином, припинення провадження у
справі з підстав, передбачених статтею
80 Господарського процесуального
кодексу України, не тягне за собою
наслідків у вигляді повернення
сплаченої суми судового збору.

Вказану правову позицію викладено у
підпункті 5.1. пункту 5. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України".

Судовий збір, що сплачений позивачем
при поданні позову у розмірі 3 654,00 грн.,
відповідно до частини 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 80, 82 -
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

вирішив:

1. Провадження у справі в
частині позовної вимоги про розірвання
договору про відступлення прав
власника шляхом купівлі-продажу
корпоративних прав у Приватному
підприємстві "БІЛДГРУПМЕНЕДЖМЕНТ" від
22.07.2011, що зареєстрований в реєстрі за №
4280, припинити.

2. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 26.08.2014.

Суддя
С.О. Саванчук