ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.
Справа № 922/1768/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В. , суддя Горбачова Л.П.,

при секретарі Полубояриній Н.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Данилевського О.М. (дов.№4-89
від 18.04.2014р.),

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(вх.№2126Х/3) на рішення господарського
суду Харківської області від 15.07.2014
року по справі №922/1768/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "НАК "Нафтогаз України",
м.Київ,

до Приватного акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла", м.Харків,

про стягнення 17389,96 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне АТ "НАК "Нафтогаз
України" звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом про
стягнення з відповідача - Приватного
акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" 17389,96грн., в тому числі
10952,75грн. пені, 32,79грн. інфляційних та
6404,42грн. 3% річних. Свої вимоги позивач
обґрунтовує неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором купівлі-продажу природного
газу № 12/48-БО-31 від 31.07.2012р., внаслідок
чого виникла заборгованість.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 15.07.2014 року
(суддя Шарко Л.В.) позовні вимоги
задовольнити частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" (61172, м. Харків, вул.
Роганська, 155; в тому числі р/р № 606
у ПАТ "Банк Гарант" м.Харків, МФО 351607 ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; в
тому числі р/р № 1 в ПАТ "Державний
ощадний банк України", МФО 300465, ) 9857,48 грн. пені, 32,79 грн.
інфляційних, 6404,42 грн. 3% річних та 1827,00
грн. витрат по сплаті судового збору. В
задоволенні заявленої до стягнення
пені у розмірі 1095,27 грн. - відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 15.07.2014 року у
справі №922/1768/14 в частині зменшення
пені. В оскарженій частині прийняти
нове рішення, яким стягнути з ПАТ
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
пеню у розмірі 1095,28 грн., у стягненні
якої було відмовлено. В іншій частині
рішення господарського суду
Харківської області від 15.07.2014р. у
справі №922/1768/14 залишити без змін.
Судові витрати покласти на
відповідача.

Представник позивача підтримав
апеляційну скаргу. Свої вимоги апелянт
обґрунтовує тим, що рішення в частині
відмови в задоволенні у стягненні 1095,28
грн. пені прийнято з порушенням норм
матеріального права, а саме: ст.233
Господарського кодексу України, ст.549-552
Цивільного кодексу України. Також
вказує на те, що матеріали справи не
містять доказів на підставі яких
прийнято рішення про зменшення розміру
стягуваної суми пені на 10% від її
заявленої суми.

Просить скасувати рішення
господарського суду Харківської
області від 15.07.2014 року у справі №922/1768/14
в частині зменшення пені. В оскарженій
частині прийняти нове рішення, яким
стягнути з ПАТ "Теплоенергетичний
центр Роганського промвузла" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" пеню у
розмірі 1095,28 грн., у стягненні якої було
відмовлено. В іншій частині рішення
господарського суду Харківської
області від 15.07.2014р. у справі №922/1768/14
залишити без змін.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про причини неявки належним
чином суд не повідомив. Як вбачається з
матеріалів справи, про час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином ухвалою
суду від 04.08.2014 року про прийняття
апеляційної скарги до провадження, яку
ПАТ "Теплоенергетичний центр
Роганського промвузла" отримало
07.08.2014р., що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке міститься в
матеріалах справи.

Присутній представник позивача вважає
за можливе розглядати справу за
відсутності представника відповідача.

Оскільки явка в судове засідання
згідно статті 22 Господарського
процесуального кодексу України - це
право, а не обов'язок сторін, справа
може розглядатися без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи в
достатній мірі характеризують
взаємовідносини сторін, а явку
представників судом обов'язковою
визнано не було, колегія вважає за
можливе провести судове засідання за
відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, заслухавши у судовому
засіданні пояснення уповноваженого
представника апелянта, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, колегія суддів
встановила наступне.

Відповідно до ч.2 ст.101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

31 липня 2012 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець) та Приватним
акціонерним товариством
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" (покупець) був укладений
договір №12/48-БО-31 на купівлю - продаж
природного газу.

Відповідно до розділу 1 Договору
продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю у 2012 році природний
газ (надалі - газ), для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
Покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
Договору.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач свої зобов'язання виконав у
повному обсязі. На підставі вказаного
договору позивач поставив протягом
вересня-грудня 2012р., а відповідач
прийняв природний газ на загальну суму
829280,90 грн., що підтверджуються актами
приймання - передачі природного газу
від 30.09.12р. б/н на суму 7 696,54 грн. (за
вересень 2012р.), від 30.11.12 б/н на суму 89 132,38
грн. (за жовтень 2012р.), від 30.11.12 б/н на
суму 290 924,97 грн. (за листопад 2012р.) та від
18.03.13 б/н на суму 441 527,01 грн. (за грудень
2012р.) (а.с.18-а.с.21).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідач не виконав належним чином
свої зобов'язання за договором в
частині повної та своєчасної оплати
наданих послуг. Відповідачем невчасно
проводились розрахунки за поставлений
природний газ, внаслідок чого
позивачем на суму заборгованості
нараховано відповідачу 32,79 грн.
інфляційних, 6404,42 грн. 3% річних та 10952,75
грн. пені.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договір та інші
правочини та юридичні факти. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
господарювання (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вичинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкту (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України,
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено законом або договором.

Згідно зі статями 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі невиконання покупцем пункту 6.1.
умов цього Договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Статтею 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Господарським судом Харківської
області перевірено надані позивачем
розрахунки 3% річних та інфляційних
втрат і встановлено, що до стягнення
підлягають 32,79 грн. інфляційних, 6404,42
грн. 3% річних, з чим погоджується і суд
апеляційної інстанції.

Приймаючи оскаржуване судове рішення,
місцевий господарський суд, зазначив,
що позивачем правомірно заявлена до
стягнення з відповідача пеня в розмірі
10952,75 грн. Однак задовольнив подане
відповідачем клопотання про зменшення
розміру пені, зменшивши розмір пені до
10% від заявленої позивачем до стягнення
суми, стягнувши з відповідача на
користь позивача 9857,48 грн.

Проте, з вказаним висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
враховуючи наступне.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд приймає до
уваги майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази
підлягають оцінці в їх сукупності і
жодний доказ не має для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом. Викладення у судовому рішенні
лише доводів та доказів сторони, на
користь якої приймається рішення, є
порушенням вимог статті 42 ГПК щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

Господарський суд Харківської області
при ухваленні рішення по справі
послався на те, що основною причиною
несвоєчасної оплати відповідачем
поставленого позивачем газу була
невчасна та не в повному обсязі оплата
відповідачу бюджетними організаціями
та населенням за газ, у зв'язку із чим
відповідач не міг вчасно розрахуватись
з позивачем за отриманий природний газ
в порядку і строки, передбаченими
договором.

В обґрунтування заявленого
відповідачем клопотання про зменшення
розміру пені відповідач надав суду
оборотно-сальдову відомість по рахунку
361 за вересень-грудень 2012 року, акти
звірки взаєморозрахунків між ПАТ
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» та товариствами з обмеженою
відповідальністю, фізичними
особами-підприємцями, приватними
підприємствами, публічними
акціонерними товариствами тощо
(а.с.83-а.с.119).

Так, відповідно до Акту звірки
взаєморозрахунків між Приватним
акціонерним товариством
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» і Приватним Акціонерним
товариством «Виробниче підприємство
«Твін-Друк» станом на 30.11.2012р.
заборгованість на користь ПрАТ
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» становить 49161,54 грн. (а.с.99),
відповідно до Акту звірки
взаєморозрахунків між Приватним
акціонерним товариством
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» і Публічним акціонерним
товариством «Вімм-Білль-Данн Україна»
станом на 30.11.2012р. заборгованість
становить 30255,58 грн.(а.с.107), відповідно
до Акту звірки взаєморозрахунків між
Приватним акціонерним товариством
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» та Спільним
Українсько-Британським ТОВ
«Українська чайна фабрика Ахмад Ті» »
станом на 30.11.2012р. заборгованість
становить 8203,80 грн. (а.с.84), відповідно до
Акту звірки взаєморозрахунків між
Приватним акціонерним товариством
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» та ТДВ «Вітос» станом на
30.11.2012р. заборгованість становить 6491,31
грн. (а.с.90), відповідно до Акту звірки
взаєморозрахунків між Приватним
акціонерним товариством
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» та КСП «Харківгорліфт»
станом на 30.11.2012р. заборгованість
становить 19711,85 грн. (а.с.93), відповідно
до Акту звірки взаєморозрахунків між
Приватним акціонерним товариством
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» та СУНП ТОВ «ТВП «Україна
ЛТД» станом на 30.11.2012р. заборгованість
становить 5289,32 грн. (а.с.102), відповідно
до Акту звірки взаєморозрахунків між
Приватним акціонерним товариством
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» та ТОВ «ТПП Універсам 14»
станом на 30.11.2012р. заборгованість
становить 7315,79 грн. (а.с.113), відповідно
до Акту звірки взаєморозрахунків між
Приватним акціонерним товариством
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» та Концерном «РТР» станом
на 30.11.2012р. заборгованість становить
6408,26 грн. (а.с.114), відповідно до Акту
звірки взаєморозрахунків між
Приватним акціонерним товариством
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» та ТОВ «Квартал» станом на
30.11.2012р. заборгованість становить 1124,42
грн. (а.с.116).

Матеріали справи не містять, а
відповідачем не надано доказів
стягнення в судовому порядку сум
заборгованості з боржників за наданими
Актами звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до статті 42 Господарського
кодексу України, яка визначає як
самостійну, ініціативну, систематичну,
на власний ризик господарську
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку. При
цьому, здійснення підприємницької
діяльності на власний ризик означає
покладення на підприємця тягаря
несприятливих наслідків такої
діяльності.

Частина 2 статті 218 Господарського
кодесу України передбачає, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617
Цивільного кодексу України, не
вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх зобов'язань
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Підставою для проведення розрахунків
між сторонами за спожитий природний
газ є договір та підписані акти
приймання-передачі природного газу, а
відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Зазначене не було враховане судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення.

Колегія суддів апеляційного
господарського суд виходить з того, що
відповідачем належним чином не
обґрунтовано заявлене клопотання про
зменшення розміру пені, не надано
належних доказів на підтвердження
даної обставини, а, отже, дійшла
висновку про стягнення з боржника пені
у повному обсязі.

Крім того, в порушення зазначених вимог
закону місцевий господарський суд, при
прийнятті оскаржуваного рішення в
даній справі, не зазначив
обґрунтованих доводів на підставі яких
прийнято рішення про зменшення розміру
стягуваних суми пені до 10% від її
заявленої суми, не надав оцінку Актам
звірки взаєморозрахунків, та не виклав
доводи на підставі яких відхилив
докази позивача.

Згідно зі статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

За вказаних обставин, суд апеляційної
інстанції вважає, що оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду Харківської області від 15.07.2014
року по справі №922/1768/14 скасуванню в
частині відмови в стягненні пені в сумі
1095,27 грн., в іншій частині рішення слід
залишити без змін.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства НАК "Нафтогаз
України" задовольнити.

Скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 15 липня 2014 року
по справі №922/1768/14 в частині відмови в
задоволенні до стягнення пені у
розмірі 1095,27 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення,
яким стягнути з Публічного
акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" (61172, м. Харків, вул.
Роганська, 155; в тому числі р/р № 606
у ПАТ "Банк Гарант" м.Харків, МФО 351607 ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; в
тому числі р/р № 1 в ПАТ "Державний
ощадний банк України", МФО 300465, ) 10952,75 грн. пені.

Стягнути з з Публічного акціонерного
товариства "Теплоенергетичний центр
Роганського промвузла" (61172, м. Харків,
вул. Роганська, 155; в тому числі р/р №
606 у ПАТ "Банк Гарант" м.Харків, МФО
351607 ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; в тому числі р/р №
1 в ПАТ "Державний ощадний банк
України", МФО 300465, ) 913,50
грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

В решті рішення господарського суду
Харківської області 15 липня 2014 року по
справі №922/1768/14 залишити без змін.

Доручити господарському суду
Харківської області видати
відповідний наказ.

Повний текст постанови складено
01.09.2014р.

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Горбачова Л.П.