КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р. Справа№ 910/12488/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

За участі представників:

від позивача: Мірошник М.М. -
представник

від відповідача: Синиця М.В. -
представник

від третьої особи-1: Марковська В.В. -
представник

від третьої особи-2: Науменко С.В. -
представник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал»

на рішення Господарського суду міста
Києва

від 18.06.2014 року

по справі № 910/12488/13 ( суддя: Нечай О.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія

«Київводоканал»

до Комунального підприємства
«Голосіївжитлосервіс»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача:

Публічне акціонерне товариство
«Київенерго»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача:

Комунальне підприємство «Головний
інформаційно-обчислювальний центр»

про стягнення заборгованості за надані
послуги з водопостачання та
водовідведення в розмірі 1 019 679,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Комунального
підприємства «Голосіївжитлосервіс»
про стягнення заборгованості за надані
послуги з водопостачання та
водовідведення в розмірі 1 019 679,89 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.06.2014 року у справі № 910/12488/13
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» задоволено
частково.

Стягнуто з Комунального підприємства
«Голосіївжитлосервіс» на користь ПАТ
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
заборгованість за спожиті послуги з
водопостачання та водовідведення в
розмірі 134 205 (сто тридцять чотири
тисячі двісті п'ять) грн. 63 коп.,
інфляційні втрати в розмірі 398 (триста
дев'яносто вісім) грн. 85 коп., пеню в
розмірі 30 347 (тридцять тисяч триста
сорок сім) грн. 05 коп., 3 % річних в
розмірі 6 044 (шість тисяч сорок чотири)
грн. 77 коп., штраф в розмірі 6 710 (шість
тисяч сімсот десять) грн. 28 коп.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Публічне
акціонерне товариство «Акціонерна
компанія «Київводоканал» звернулось
до Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 18.06.2014 року у справі № 910/343/14
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ «Акціонерна компанія
«Київводоканал» щодо стягнення з
Комунального підприємства
«Голосіївжитлосервіс» заборгованості
у розмірі 800 863, 37 грн. основного боргу,
37,71 грн. 3% річних, 963, 73 грн. інфляційних
витрат, 65, 34 грн. пені та 40 043, 17 грн.
штрафу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення суперечить
положенням матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню, а позов є обґрунтованим та
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.07.2014, у складі
головуючого судді: Тарасенко К.В.,
суддів: Тищенко О.В., Іоннікової І.А.,
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 12.08.2014.

Представник відповідача 12.08.2014 через
відділ діловодства Київського
апеляційного господарського суду
надав відзив на апеляційну скаргу, в
якому заперечував проти доводів
апеляційної скарги позивача, просив
залишити її без задоволення, рішення
суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що оскільки між
позивачем та відповідачем відсутній
договір яким регулюється постачання
відповідачу холодної води для
виготовлення гарячої води, підстави
для сплати за холодну воду у
відповідача відсутні.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 у зв'язку
з перебуванням суддів Тищенко О.В. та
Іоннікової І.А. у відпустці, для
розгляду справи № 910/12488/13 визначено
колегію суддів у складі головуючого
судді: Тарасенко К.В., суддів: Гончарова
С.А., Самсіна Р.І.

Представник третьої особи-1 письмового
відзиву на апеляційну скаргу не надав,
однак у судовому засіданні її доводи
підтримав, просив апеляційну скаргу
задовольнити, а рішення суду першої
інстанції скасувати.

Представник третьої особи-2 у судовому
засіданні надав усні пояснення щодо
обставин справи, просив суд прийняти
законне та обґрунтоване рішення.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
та відзиву на неї, заслухавши пояснення
учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

02.01.2008 між Відкритим акціонерним
товариством «Акціонерна компанія
«Київводоканал», в подальшому
перейменоване на Публічне акціонерне
товариство «Акціонерна компанія
«Київводоканал», (постачальник) та
Комунальним підприємством
«Голосіївжитлосервіс» (абонент) було
укладено Договір на постачання питної
води та приймання стічних вод через
приєднані мережі № 08103/2-01 (надалі -
Договір).

За умовами Договору постачальник
зобов'язується надавати абоненту
послуги з постачання питної води та на
підставі пред'явленого абонентом
дозволу на скид стічних вод у систему
каналізацій м. Києва приймати від нього
стічні води у систему каналізацій м.
Києва відповідно до Правил приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації м. Києва, а абонент
зобов'язується здійснювати своєчасну
оплату наданих йому постачальником
послуг на умовах цього Договору,
дотримуватись порядку користування
питною водою з комунальних
водопроводів і приймання стічних вод,
що встановлені Правилами користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в містах та селищах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України № 65 від
01.07.1994 р., зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 22.07.1994 р. за № 165/374 (далі
- Правила користування), Правилами
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України № 37 від
19.02.2002 р., зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 26.04.2002 р. за № 403/6691, а
також дотримуватись норм, визначених
іншими нормативними актами, що
регулюють правовідносини, які
виникають за цим договором.

Згідно з п. 2.1.1. Договору облік
поставленої води та кількість
прийнятих стоків здійснюється,
зокрема, за показаннями лічильника,
зареєстрованого у постачальника, окрім
випадків, передбачених Правилами
користування. У випадку наявності у
абонента декількох об'єктів
водоспоживання, облік спожитої ним
води здійснюється з урахуванням
показань всіх лічильників,
зареєстрованих за абонентом.

У відповідності до п. 2.1.4. Договору
кількість стічних вод, які надходять у
міську каналізаційну мережу,
визначається за показаннями
лічильників стічних вод, або за
кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання згідно з
показаннями лічильників води та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків у відповідності до розділу 21
Правил користування та місцевих правил
приймання.

Пунктами 2.2.1. та 2.2.2. Договору сторони
погодили, що постачальник щомісячно
направляє до банківської установи
абонента розрахункові документи для
оплати за поставлену воду та прийняті
стічні води відповідно до встановлених
тарифів.

У розрахункових документах
зазначаються вартість та кількість
наданих послуг за відповідний період, а
також розмір діючих тарифів. Оплата
вартості послуг здійснюється
абонентом щомісячно у безготівковій
формі у десятиденний термін з дня
направлення постачальником
розрахункового документу до
банківської установи абонента.

Позов мотивовано тим, що відповідач не
виконує належним чином умови Договору,
в результаті чого у відповідача перед
позивачем утворилась заборгованість,
яка станом на дату подання позову
складає 935 065,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Правила користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України, затверджені
наказом Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27 червня 2008 р. N 190 (далі -
Правила), визначають порядок
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення
населених пунктів України. Ці Правила є
обов'язковими для всіх юридичних осіб
незалежно від форм власності і
підпорядкування та фізичних осіб -
підприємців, що мають у власності,
господарському віданні або
оперативному управлінні об'єкти,
системи водопостачання та
водовідведення, які безпосередньо
приєднані до систем централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення і з якими виробником
укладено договір на отримання питної
води, скидання стічних вод (п. 1.1.
Правил).

Положеннями п. 3.7 Правил передбачено, що
розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються усіма
споживачами щомісячно відповідно до
умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем не заперечується факт
отримання послуг від позивача, однак
відповідач зазначає, що у останнього
відсутній обов'язок оплачувати
позивачу вартість питної води, яка йде
на підігрів.

У відповідності до п. 3.13 Правил суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі або
яким вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення. Обсяг питної води,
поданої до теплових пунктів (котелень),
фіксується засобами обліку, які
встановлені на межі балансової
належності.

З матеріалів справи вбачається, що на
балансі відповідача відсутні теплові
пункти, в свою чергу,
балансоутримувачем теплових пунктів,
що знаходяться в межах території, яку
обслуговує відповідач, є Публічне
акціонерне товариство «Київенерго»
(третя особа - 1), що підтверджується
наявними у матеріалах справи копіями
листа філіалу «Теплові розподільчі
мережі Київенерго» Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
№ 043/02/439 від 04.03.2013 р. та листа б/н б/д,
який було направлено директору СВП
«Київські теплові мережі» Публічного
акціонерного товариства «Київенерго».

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про питну воду та питне
водопостачання» послуги з питного
водопостачання надаються споживачам
підприємством питного водопостачання
на підставі договору.

Оскільки Договір не регулює відносин
постачання питної води для
виготовлення гарячої, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що вимоги про стягнення з відповідача
заборгованості за Договором за
поставлену позивачем воду, яка йде на
підігрів та обліковується за кодом
1-51589, задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення заборгованості за
водопостачання та водовідведення за
кодами 1-1589, 1-1713, 1-1714, 1-51589 (тільки
водовідведення), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України
«Про питну воду та питне
водопостачання» споживачі питної води
зобов'язані, зокрема, своєчасно вносити
плату за використану питну воду
відповідно до встановлених тарифів на
послуги централізованого
водопостачання і водовідведення.

Отже, відповідач зобов'язаний
оплачувати надані послуги з постачання
питної води та її водовідведення, а
також за водовідведення обсягів води,
яка обліковувалась позивачем за кодом
1-51589.

Тобто, незалежно від того, для яких
потреб використовувалась вода,
облікована позивачем за кодом 1-51589, за
умовами Договору та наведених вище
положень чинного законодавства,
відповідач повинен оплачувати її
стоки. Доводи позивача, про
правомірність набуття ним коштів як
таких, що сплачені населенням за обсяги
води для підігріву, є необґрунтованими,
оскільки суперечать вимогам статті 13
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», яка не передбачає такого виду
комунальних послуг, як вода для
підігріву. Також позивачем не доведено
факту того, що він є виробником
комунальної послуги з
централізованого постачання гарячої
води.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 11.10.2012 р. у справі №
5011-67/2568-2012, від 21.08.2012 р. у справі №
5011-67/2753-2011, від 21.08.2012 р. у справі №
5011-67/3006-2012, від 22.07.2013 р. у справі №
5011-65/18027-2012, від 06.06.2013 р. у справі №
5011-26/4471-2012-67/485-2012.

Враховуючи, що Договір не регулює
відносин постачання питної води для
виготовлення гарячої, кошти, які були
сплачені за поставлену питну воду, що
йде на підігрів, та були віднесені
позивачем у рахунок оплати за
Договором, і не повертались останнім як
безпідставно набуті, підлягають
зарахуванню як оплата за надані
позивачем послуги з водопостачання та
водовідведення за кодами 1-1589
(водопостачання та водовідведення), 1-1713
(водопостачання та водовідведення), 1-1714
(водопостачання та водовідведення),
1-51589 (водовідведення).

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів погоджується з розрахунками
суми заборгованості здійсненим судом
першої інстанції, а заборгованість
відповідача перед позивачем за послуги
з постачання питної води та приймання
стічних вод за період з 01.09.2011 р. по
31.03.2013 р. складає 134 205,63 грн.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Положеннями з ч. 1 ст. 550 Цивільного
кодексу України передбачено, що право
на неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 4.2 Договору у разі
порушення строків виконання
зобов'язання по оплаті за надані
послуги, абонент сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу. Нарахування пені припиняється
через один рік від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи наявність та розмір
заборгованості відповідача перед
позивачем, колегія суддів зазначає, що
відповідно до арифметично правильного
розрахунку з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 30 347,05 грн.
пені.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до розрахунку суду вимоги в
частині стягнення 3 % річних та
інфляційних втрат підлягають
стягненню в частині: 3 % річних в розмірі
6 044,77 грн. та інфляційні втрати в
розмірі 398,85 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача штраф за неналежне
виконання умов Договору в розмірі 46 753,45
грн.

Відповідно до п. 4.6 Договору за
безпідставну відмову оплатити
направлений рахунок, або вимогу щодо
оплати, абонент сплачує постачальнику
штраф у розмірі 5 % від суми, яку
відмовився сплатити.

З огляду на те, що розмір
заборгованості відповідача перед
позивачем становить 134 205,63 грн., штраф,
який підлягає стягненню з відповідача,
складає 6 710,28 грн.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду першої інстанції
по даній справі обґрунтованим та таким,
що відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається, апеляційна скарга
позивача є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 18.06.2014 року по
справі № 910/12488/13 залишити
без змін.

2. Матеріали справи № 910/12488/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін