ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.
Справа № 911/3399/14

за позовом Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Київській області

до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

про стягнення 1133,45грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Лабутіна О.А.
(довіреність № 13/1-1-8 від 08.01.2014);

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Управління Державної
служби охорони при ГУ МВС України в
Київській області (далі - УДСО)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(далі - ФОП ОСОБА_1) про стягнення
1133,45грн, з яких:

- 955,35грн основного боргу за надані
послуги за період липень-вересень 2013
року;

- 61,58грн пені за період з 06.09.2013 по
05.03.2014:

- 116,52грн збитків від інфляції за
період з вересня 2013 року по червень 2014
року.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на порушення
відповідачем зобов'язань за договором
№246/11 від 26.01.2011 в частині оплати
наданих послуг з охорони за
липень-вересень 2013 року у встановлений
строк (а.с.2-4).

Відповідач у справі - ФОП ОСОБА_1
відзиву по суті заявлених вимог не
надав.

Розгляд справи здійснювався без
повноважного представника
відповідача, за відсутності його
відзиву на позовну заяву, за наявними у
справі документами відповідно до ст.75
ГПК України з наступних пістав:

- копія ухвали від 11.08.2014
господарського суду Київської області
про порушення провадження у даній
справі направлена відповідачу за
адресою, яка вказана у спеціальному
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 12.08.2014
(а.с.37-38), та отримана відповідачем
14.08.2014, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №262 (а.с.41);

- клопотань про відкладення
розгляду справи від відповідача не
надходило;

- матеріалів справи достатньо для
вирішення спору по суті.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

26.01.2011 між сторонами у справі - УДСО
(далі - охорона, позивач) та ФОП ОСОБА_1
(далі - замовник, відповідач) укладено
договір № 246/11 на централізовану
охорону майна на об'єкті підрозділом
Державної служби охорони при
Міністерстві внутрішніх справ України
(а.с.11-14, далі - договір).

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань в
силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 2.1 договору, за цим
договором замовник доручає, а охорона
зобов'язується здійснювати охорону
майна замовника на об'єкті та
обслуговування сигналізації на цьому
об'єкті; за цим договором охорона не
приймає майно замовника на зберігання
і не вступає у володіння ним.

Згідно п. 2.2 договору передбачено, що
охорона майна, яке знаходиться на
об'єкті, здійснюється позивачем у дні і
години, вказані у дислокації.

В силу п. 3.1 договору, ціна охоронних
послуг за цим договором є договірною і
визначається сторонами у розрахунку та
протоколі узгодження договірної ціни
(додатки №№2, 3 до договору), які є
невід'ємною частиною цього договору; у
разі зміни норм витрат охорони на
виконання заходів охорони по договору,
у тому числі при проведенні державної
індексації доходів населення, інших
заходів, що викликають зміну суми
витрат на утримання охорони, договірна
ціна та вартість охоронних послуг по
договору змінюється сторонами на
основі наданого охороною письмового
подання замовнику без переоформлення
договору, шляхом підписання сторонами
додатків №№ 2, 3 до договору у новій
редакції.

Відповідно до п. 3.2 договору, вартість
охоронних послуг по договору за кожний
окремий місяць розраховується
сторонами на підставі дислокації та
розрахунку (додатки №№ 1, 2 до договору),
відповідно до кількості годин надання
цих послуг у кожному окремому місяці та
їх вартості; оплата за послуги охорони
здійснюється замовником шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок позивача.

За умовами договору, перший платіж по
договору у сумі вартості послуг
охорони за перший місяць здійснюється
замовником впродовж 2-х банківських
днів після підписання сторонами
договору.

Зазначений договір укладено сторонами
на один рік і він розпочав свою

дію з 01.02.2011, при цьому, договором
передбачено, що, якщо за один місяць до
закінчення строку дії договору жодна
із сторін не повідомить іншу сторону
про припинення дії договору, дія
договору вважається продовженою за
згодою обох сторін на кожний наступний
рік (п. 13.1 договору).

Додатком №1 до вказаного договору
сторонами визначено вартість кожного
виду послуг та кількість часу її
надання (а.с.15, зворот), а додатком № 3
(протокол узгодження договірної ціни
за здійснення заходів охорони)
договірну ціну, яка становить: 0,55грн, у
т.ч. ПДВ-20% за одну годину утримання ГЗ
ПЦС; 0,55грн, у т.ч. ПДВ-20% за одну годину
спостереження за станом засобів ОПС
об'єкта; 300,00грн, у т.ч. ПДВ-20% у рік за
технічне обслуговування однієї
умовної установки сигналізації об'єкта
(а.с.13,15,16).

Як встановлено під час розгляду справи,
позивачем надано відповідачу послуги з
охорони за цим договором у період з
липня по вересень 2013 року, про що
складені акти на загальну суму 955,35грн
саме за:

- липень 2013 року № П-Х-001321 на суму
411,00грн;

- серпень 2013 року № П-Х--001518 на суму
411,00грн;

- вересень 2013 року № П-Х-001724 на суму
133,35грн (а.с.22-23).

Предметом спору у даній справі є
виконання відповідачем обов'язку щодо
оплати наданих позивачем послуг, а
також застосування до відповідача
відповідальності за порушення
відповідного обов'язку, яка
встановлена чинним законодавством.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено спеціальною нормою, яка
регулює відносини з надання послуг, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ст.901 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу у розмірі,
у строки та у порядку, що встановлені
договором.

Як визначено п.3.2 договору, оплата
послуг охорони проводиться до 5 числа
кожного місяця за цей місяць; датою
оплати вважається дата зарахування
коштів замовника на банківський
рахунок охорони.

Отже, останнім днем виконання
зобов'язання з оплати наданих послуг за
певний місяць є 4 число цього місяця
(також див.п.1.9 постанови Пленуму ВГСУ
№14 від 17.12.2013 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» ).

Між тим, в порушення зобов'язань за
відповідним договором, відповідачем
надані послуги з охорони за вказаний
період у встановлений договором строк
не оплачені.

Відповідно до акту звірки взаємних
розрахунків за вищевказаним договором,
заборгованість відповідача перед
позивачем за надані послуги становить
955,35грн (а.с.24).

Відповідачем не надано суду доказів
оплати заборгованості за надані
послуги з охорони.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Оскільки відповідачем не виконані
взяті на себе зобов'язання, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення
основного боргу в сумі 955,35грн
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Втрати від інфляції нараховані
позивачем з вересня 2013 року по червень
2014 року на суму боргу у розмірі 955,35грн.

Однак, позивачем розраховано розмір
збитків від інфляції не за кожним актом
прийому-здачі виконаних робіт/послуг, а
на загальну суму заборгованості
починаючи з вересня 2013 року, тобто без
врахування встановленого строку
виконання зобов'язання з оплати
наданих послуг за кожним місяць (у т.ч. з
урахуванням місяців у періоді
прострочення індекс інфляції у яких
був меншим одиниці, тобто мала місце
дефляція), що є неправильним (див. абз.3
п. 3.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).За розрахунком
суду, з урахуванням періодів
прострочення у яких індекс інфляції
становив менше одиниці (тобто мала
місце дефляція), розмір збитків від
інфляції становить 115,30грн, а саме:

- за актом за липень 2013 року №
П-Х-001321 на суму 411,00грн за період
прострочення з 05.07.2013 по 30.06.2014 у розмірі
48,91грн;

- за актом за серпень 2013 року №
П-Х-001518 на суму 411,00грн за період
прострочення з 05.08.2013 по 30.06.2014 у розмірі
49,32грн;

- за актом за вересень 2013 року №
П-Х-001724 на суму 133,35грн за період
прострочення з 05.09.2013 по 30.06.2014 у розмірі
17,07грн.

З урахуванням зазначеного, заявлені
вимоги в частині стягнення збитків від
інфляції підлягають задоволенню у сумі
115,30грн, а у задоволенні вимог про
стягнення 1,22грн збитків від інфляції
суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимоги
щодо стягнення з відповідача 61,58грн
пені за період з 06.09.2013 по 05.03.2014.

Відповідно до п. 8.2 договору у випадку
несвоєчасної (неповної) оплати послуг
по договору, замовник сплачує позивачу
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ (що діяла в період, за який
нараховується пеня) від суми
простроченої плати за кожний день
прострочення платежів у межах
трьохрічного строку позовної давності.

Однак, позивачем обраховано розмір
пені без врахуванням розміру боргу на
відповідні дати за кожним актом окремо,
а також без застосування положень ч.6
ст.232 ГК України, відповідно до якої
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Таким чином, за розрахунком суду розмір
пені за кожним актом прийому-здачі
виконаних робіт/послуг, з врахуванням
положень ч.6 ст.232 ГК України, за
визначений позивачем період - з 06.09.2013
по 05.03.2014, становить 48,51грн, а саме:

- за актом за липень 2013 року №
П-Х-001321 на суму 411,00грн за період з 06.09.2013
(заявлена дата початку періоду
нарахування) по 04.01.2014 (оскільки
нарахування припинилось 04.01.2014 в силу
ч.6 ст.232 ГК України) у розмірі 17,86грн;

- за актом за серпень 2013 року №
П-Х-001518 на суму 411,00грн за період з 06.09.2013
по 04.02.2014 (оскільки нарахування
припинилось 04.02.2014 в силу ч.6 ст.232 ГК
України) у розмірі 22,25грн;

- за актом за вересень 2013 року №
П-Х-001724 на суму 133,35грн за період 05.09.2013
по 04.03.2014 (оскільки нарахування
припинилоось 04.03.2014 згідно ч.65 ст.232 ГК
УКораїи) у розмірі 8,55грн.

З урахуванням зазначеного, заявлені
вимоги в частині стягнення пені
підлягають задоволенню у сумі 48,51грн, а
у задоволенні вимог про стягнення
13,07грн пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати, понесені позивачем у зв'язку з
оплатою позову судовим збором,
підлягають частковому відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог та становлять 1803,97грн.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення; повне
рішення складено 15.09.2014.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 на користь
Управління Державної служби охорони
при ГУ МВС України в Київській області
955,35грн заборгованості, 115,30грн збитків
від інфляції, 48,51грн пені, а також
1803,97грн в рахунок відшкодування витрат,
понесених на оплату позову судовим
збором.

3. В частині стягнення 1,22грн збитків від
інфляції та 13,07грн пені відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Ейвазова А.Р.