ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2014 р.
Справа № 922/2045/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О.,

суддя Барбашова С.В., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників:

позивача - Останін К.Ю.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
(вх.№2203Х/3-9) на рішення господарського
суду Харківської області від 23.07.14 у
справі № 922/2045/14

за позовом ТОВ "Інтелла", м.Харків

до ТОВ "Астан", м.Мерефа

про стягнення 207 727,56 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтелла" звернулося
до господарського суду Харківської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Астан" про
стягнення з відповідача на користь
позивача суми основного боргу у
розмірі 197084,99 грн., пені у розмірі 3586,94
грн., 6503,80 грн. інфляційних втрат, 551,83
грн. 3% річних за користування чужими
грошовими коштами, з посиланням на
невиконанням відповідачем умов
договору поставки № И-9 від 01.04.2013 р.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 23.07.2014 року по
справі №922/2045/14 ( суддя Доленчук Д.О.)
позов задоволено повністю, стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астан" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтелла" суму
основного боргу у розмірі 197084,99 грн.,
пеню у розмірі 3586,94 грн., 6503,80 грн.
інфляційних втрат, 551,83 грн. 3% річних за
користування чужими грошовими коштами
та суму судового збору у розмірі 4154,56
грн., з посиланням на невиконання умов
договору в частині оплати.

Відповідач з рішенням господарського
суду першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права
при його прийнятті, просить скасувати
рішення господарського суду повністю
та припинити провадження у справі.

У апеляційній скарзі зазначив, що
договором передбачена оплата після
реалізації товару третім особам,
позивач не надав доказів реалізації,
тому строк оплати не настав.

Позивач вважає рішення суду законним
та обґрунтованим, прийнятим відповідно
до норм матеріального та
процесуального права, надав
заперечення на апеляційну скаргу, в
якому просить рішення залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

У запереченнях на апеляційну скаргу
зазначив, що відповідач ані під час
вирішення спору у господарському суді
Харківської області, ані під час
розгляду його апеляційної скарги не
надав жодного належного матеріального
доказу обґрунтованості та
правомірності своїх заперечень, не
надано доказів того, що товар не
реалізований та про об'єми реалізації.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду апеляційної скарги,
нез'явлення представника відповідача
не перешкоджає розгляду скарги.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду
встановила, що 01 квітня 2013 року між
сторонами був укладений договір
поставки № И-9, відповідно до якого
позивач зобов'язувався, в порядку на
умовах визначених договором
поставляти та передавати у власність
відповідача визначений договором
товар, а відповідач приймати цей товар
та своєчасно здійснювати його оплату.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
поставка товару здійснюється
позивачем на підставі зробленої заявки
відповідача (направленої по факсу чи
електронною поштою) протягом 5
календарних днів з моменту її
отримання.

У п. п. 4.2., 4.3 договору зазначено, що ціна
товару, яка входить у партію поставки,
підтверджується у заявці покупця та
вказується у видатково - прибуткових
накладних; сума договору складається з
вартості партій товарів, поставлених
позивачем протягом строку дії
договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
оплата за кожну поставлену партію
товару здійснюється покупцем по мірі
реалізації, один раз в 14 днів після
реалізації поставленого товару третім
особам.

У п.5.4 договору зазначено, що покупець
надає постачальнику звіт про
реалізований товар кожні 30 днів після
чого він направляється постачальнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що позивач належним чином
виконував свої обов'язки за договором,
протягом часу дії договору здійснював
поставки замовленого товару на
загальну суму 377046,99 грн., що
підтверджується видатковими
накладними (а.с. 26 - 78).

Як свідчать матеріали справи, станом на
31.03.2014 року відповідачем частково
сплачена за поставлену продукцію сума
179962,00 грн., що підтверджується довідкою
ПАТ "УкрСиббанк" від 06.06.2014 р.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що загальна сума основної
заборгованості відповідача перед
позивачем склала 197084,99 грн., що
підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків за договором
складеним між сторонами станом на
31.03.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін);
якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи
відповідач в порушення умов договору
не надавав звіти про реалізований
товар, який зобов'язаний був надавати
кожні 30 днів.

В зв'язку з тим, що неможливо було
встановити дати реалізації товару та
визначити дату оплати позивач 08.04.2014р.
направив відповідачу претензію про
перерахування боргу, а 18.04.2014р направив
вимогу про направлення звіту про
реалізований товар та зазначив,що у
випадку не виконання вимоги весь товар
буде вважатися реалізованим.

Отже, з урахуванням норм діючого
законодавства та вимоги позивача
відповідач повинен був оплатити
заборгованість до 16.04.2014р., що їм не
виконано.

Посилання відповідача на не реалізацію
товару та не настання строку оплати
необґрунтоване та не підтверджується
матеріалами справи.

Як свідчать матеріали справи
відповідач не надавав звітів про
реалізацію товару та доказів,
підтверджуючих не реалізацію товару
та залишки спірного товару та
безпідставно вважав , що зазначені
докази повинен надавати позивач.

Суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позов в частині стягнення
основної заборгованості у розмірі
197084,99 грн.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
стягнення неустойки.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у
випадку прострочення оплати товару
постачальник має право вимагати, а
покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діє на момент
виконання зобов'язання, від суми
заборгованості за кожний день
прострочення платежу.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позов в частині стягнення
з відповідача на користь позивача пені
у розмірі 3586,94 грн., 6503,80 грн.
інфляційних втрат, 551,83 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, що
відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи, а мотиви
відповідача не можуть бути підставою
для його скасування, керуючись ст.ст. 193,
217, 218, 231, 232, 238, 317 ГК України, ст.ст. 525, 530,
610-611, 712 ЦК України, ст.ст. 101- 105 ГПК
України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 23.07.14 у справі
№ 922/2045/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції: Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписаний
05.09.14

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Плужник О.В.