ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року Справа № 925/505/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді
Коробенка Г.П.,

суддів
Данилової Т.Б., Шаргала В.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Вакуленка О.М. дов. №211 від
11.05.2014,

від відповідача: ОСОБА_2 договір №09-04-14
від 09.04.2014,

від 3-тьої особи: не з'явився,

прокурора: Гудименко Ю.В. - прокурора
відділу Генпрокуратури України,

розглянувши касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 03.07.2014

у справі №925/505/14 Господарського суду
Черкаської області

за позовом Золотоніського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі Державного
підприємства "Златодар"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "ГерДем"

про стягнення 206 748 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Золотоніський міжрайонний прокурор в
інтересах держави в особі Державного
підприємства "Златодар" звернувся до
Господарського суду Черкаської
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за поставлений
відповідачеві відповідно до умов
укладеного між сторонами договору
товар - хлібобулочну продукцію.

Ухвалою Господарського суду
Черкаської області від 29.04.2014 в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, залучено
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ГерДем".

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 20.05.2014 (суддя
Швидкий В.А.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 03.07.2014 (судді:
Шапран В.В., Андрієнко В.В., Буравльов
С.І.), позов задоволено повністю.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь Державного
підприємства "Златодар" 206748,00 грн.
боргу.

Судові рішення мотивовані посиланням
на норми ст. 193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 32, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України та на
встановлення факту існування
заборгованості відповідача перед
позивачем за поставлений за договором
товар.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішенням та постановою, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ч.3 ст. 203
Господарського кодексу України, ст. 601
Цивільного кодексу України, ст.ст. 41, 105
Господарського процесуального кодексу
України, просить їх скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
позові. В обґрунтування вимог
касаційної скарги заявник вказує на те,
що його зобов'язання з оплати за
отриманий товар є припиненим шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог, крім того, господарським судом
неправомірно відхилено клопотання про
призначення судово-економічної
експертизи.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
апеляційним господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
Вищий господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами встановлено:

01.02.2013 року між Державним підприємством
"Златодар" (Виробник або Продавець) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
(Дилер) був укладений дилерський
договір №16-7.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 1.3. договору
Виробник зобов'язується виготовити та
поставити хліб та хлібобулочні вироби,
а також всі необхідні документи на
даний товар у власність Дилера, з
наданням йому права на продаж та
рекламу товару на товарному ринку по
території України, в тому числі пошуки
клієнтів (покупців), а Дилер
зобов'язується прийняти та своєчасно
оплатити товар на умовах даного
договору. Під товаром в цьому договорі
мається на увазі хліб та хлібобулочні
вироби виробництва Державного
підприємства "Златодар", асортимент,
кількість та ціна на який зазначаються
в товарних накладних, та додатках до
даного Договору, які є невід'ємною його
частиною.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що
розрахунки за кожну партію
поставленого товару здійснюється на
умовах 100% оплати кожної партії
впродовж п'яти банківських днів з
моменту поставки товару.

Договір діє до 31 грудня 2013 року, а в
частині виконання грошових зобов'язань
- до повного їх виконання.

На виконання умов договору за
відповідними накладними Державним
підприємством "Златодар" передано
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 товар
на суму 206748 грн., за яку остання не
розрахувалась, претензію позивача на
вказану суму залишила без відповіді, що
стало причиною виникнення спору.

Заперечуючи проти позову, відповідач
послався на те, що ставив питання перед
позивачем про зарахування зустрічних
вимог на підставі договору про
відступлення права вимоги №10 від 11.04.2013
року, укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю "ГерДем",
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та
Державним підприємством "Златодар",
відповідно до умов якого первісний
кредитор - Товариство з обмеженою
відповідальністю "ГерДем" передав
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3
майнові вимоги у розмірі 250 000 грн., що
належать Товариству з обмеженою
відповідальністю "ГерДем" за договором
№10 від 11.05.2013 року, який укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ГерДем" та Державним
підприємством "Златодар". Суду була
надана копія вказаного договору.

Однак, прокурор та позивач
заперечували існування договору про
відступлення права вимоги, тому суд
першої інстанції витребував оригінал
названого договору, який не був наданий
суду, у зв'язку з чим суд відхилив
вищезазначені доводи відповідача.

Клопотання відповідача про
призначення судово-економічної
експертизи також було відхилено судом.

З огляду на встановлення факту
порушення відповідачем зобов'язання з
оплати за поставлений відповідно до
умов укладеного між сторонами
договору товар, з урахуванням норм,
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України,
ст. 193 Господарського кодексу України
господарські суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується і суд
касаційної інстанції, про задоволення
позову щодо стягнення суми
заборгованості.

Стосовно посилань касаційної скарги на
неврахування судами попередніх
інстанцій договору про відступлення
права вимоги та відхилення клопотання
про призначення судово-економічної
експертизи, то в силу ст.1117 ГПК України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази, тому
доводи касаційної скарги, які
потребують переоцінки доказів у
справі або додаткового їх збирання, до
уваги не приймаються.

Касаційна інстанція, перевіривши
відповідно до ч. 2 ст. 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у оскаржених
рішенні та постанові, дійшла висновку
про відсутність підстав для їх
скасування.

Керуючись ст.ст. 85, 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного господарського суду від
03.07.2014 р. у справі №925/505/14 - без змін.

Головуючий суддя Коробенко Г.П.
Судді Данилова Т.Б. Шаргало В.І.