ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2014 р.
Справа № 914/2646/14

За позовом: Приватного підприємства
«Торгівельно-логістичний центр», м.
Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «П.Г.С.- Україна», м.
Львів,

про стягнення пені, індексу інфляції та
3% річних в сумі 63' 589,03 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Гелеш Г.

Представники:

від позивача: Майстришин С.Р.,

від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду
Приватним підприємством
«Торгівельно-логістичний центр»
подано позов до Товариства з обмеженою
відповідальністю «П.Г.С. - Україна» про
стягнення пені, індексу інфляції та 3%
річних в розмірі 45' 224,43 грн.

Ухвалою суду від 23.07.2014р. порушено
провадження у справі, яку призначено до
розгляду на 12.08.2014р. Розгляд справи
відкладався на 09.09.2014 р. У судовому
засіданні 09.09.2014 р. оголошувалася
перерва.

03.09.2014 р. представником позивача подано
через канцелярію суду уточнення до
позовної заяви, у якому просить
стягнути з позивача 31' 134,86 грн. пені, 32'
454,17 грн. - інфляційних втрат з 3% річних,
111' 241,59 грн. - штрафу.

09.09.2014 р. позивач подав заяву, в якій
просить стягнути з відповідача 31' 134,86
грн. пені, 32' 454,17 грн. - інфляційних втрат
з 3% річних.

Щодо поданого позивачем уточнення
позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.3.11 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., ГПК,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.

Розглянувши подані позивачем заяви,
суд оцінює їх як заяви про збільшення
позовних вимог. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення.

У судовому засіданні 09.09.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві та заяві від 09.09.2014 р..
Позовні вимоги обґрунтовуються
наступним. Рішенням суду від 08.04.2014 р. у
справі №914/726/14 стягнуто з відповідача
на користь позивача заборгованість за
договором розмірі 226' 932,84 грн. Оскільки
відповідачем так і не погашено
основної суми боргу, позивачем
нараховано 31' 134,86 грн. пені, 32' 454,17 грн. -
інфляційних втрат з 3% річних.

У судові засідання 12.08.2014 р. та 09.09.2014р.
відповідач явки повноважного
представника не забезпечив, хоча
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце судового засідання,
відзиву на позовну заяву не подав,
проти позову не заперечив, вимог ухвал
суду не виконав. Поштовий конверт із
ухвалою про порушення провадження у
справі, надісланий відповідачу на
адресу, вказану у Витязі з ЄДРЮОФОП та
позовній заяві, повернувся на адресу
суду з відміткою на конверті «вибули».

Відповідно до ч.1 ст.64 ГПК України,
суддя, прийнявши позовну заяву, не
пізніше трьох днів з дня її надходження
виносить і надсилає сторонам,
прокурору, якщо він є заявником, ухвалу
про порушення провадження у справі, в
якій вказується про прийняття позовної
заяви, призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення, необхідні дії
щодо підготовки справи до розгляду в
засіданні. Ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
зазначеним особам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Згідно п.3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від
26.12.2011р. № 18 із змінами та доповненнями
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» за змістом
зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відтак, суд виконав умови
Господарського процесуального кодексу
України щодо належного повідомлення
відповідача про час і місце розгляду
справи. Зважаючи на наведене, суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника відповідача та
його відзиву на позов, в порядку статті
75 ГПК України, за наявними у справі
доказами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно, всебічно і об'єктивно
з'ясувавши усі обставини справи в їх
сукупності, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, судом
встановлено таке.

Між Приватним підприємством
«Торгівельно-логістичний центр»
(орендодавець, позивач у справі) та ТзОВ
«П.Г.С. Україна» (орендар, відповідач у
справі) було укладено було укладено
договори про спільне використання
технологічних мереж основного
споживача № 26/09/01 від 26.09.2012р., №01/0313 від
13.03.2013р. та №1/14 від 03.01.2014р.

Рішенням господарського суду від 08.04.2014
р. у справі №914/726/14 позов задоволено,
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «П.Г.С. - Україна» на
користь Приватного підприємства
«Торгівельно-логістичний центр» 222'
483,18 грн. основного боргу та 4' 449,66грн.
судового збору.

Постановою ВП №43253991 від 08.05.2014 р.
відкрито виконавче провадження про
примусове стягнення наказу №914/726/14 від
25.04.2014 р. Крім того, постановою
державного виконавця від 08.05.2014 р.
накладено арешт на кошти та майно
боржника та оголошено заборону на його
відчуження.

Листом від 11.08.2014 р. вих.№11/08/14 позивачем
підтверджено невиконання
відповідачем рішення суду від 08.04.2014 р.
у справі №914/726/14.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Між сторонами виникли взаємні права та
обов'язки на підставі укладеного
договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно ст.286 ГК України орендна плата -
це фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством.

Згідно ст.526 ЦК України та ст.193 ГК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином згідно
умов договору та актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Позивачем підтверджено в судовому
засіданні несплату відповідачем
заборгованості на основі укладеного
між сторонами договору оренди,
стягнутої на підставі рішення суду від
08.04.2014 р. у справі №914/726/14.

Відповідно до ст.8.2 договору №01/03/13 від
13.03.2013 р. за внесення платежів,
передбачених пунктом 4.1 цього договору,
з порушенням термінів, визначених
умовами договору, субспоживач сплачує
основному споживачу пеню у розмірі 1%
від суми заборгованості за кожний день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати.

У п.8.2 договору №1/14 від 03.01.2014 р. сторони
погодили відповідальність
субспоживача. Так, за внесення
платежів, передбачених п.4.1 цього
договору, з порушенням термінів,
визначених умовами цього договору суд
споживач сплачує основному споживачу
пеню у розмірі 2% від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати.

Позивачем відповідно до положень
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" нараховано відповідачу 31'
134,86 грн. пені. Суд, провівши перерахунок
суми пені, зазначає, що позивачем
неправильно проведено її нарахування.
Виходячи з поданого позивачем
уточнюючого розрахунку пені, ним
невірно визначено суми боргу, дату
виникнення обов'язку в періоді
прострочення, розмір подвійної
облікової ставки НБУ в спірний період,
дату початку нарахування пені, що
відповідно стало причиною невірного
визначення розміру пені. Здійснивши
розрахунок, суд встановив, що до
стягнення з відповідача підлягає 16' 738,35
грн. пені.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідачем порушено умови договору в
частині своєчасної сплати вартості
наданих послуг. Проте, суд звертає
увагу позивача, що ним у прохальній
частині позову об'єднано вимоги про
стягнення з відповідача 32' 454,17 грн.
інфляційних втрат та 3% річних. Варто
зазначити, що інфляційні втрати та 3%
річних є окремими спеціальними формами
цивільно-правової відповідальності за
порушення грошових зобов'язань і
визначаються по-різному. Індекс
інфляції є статистичною інформацією,
яка щомісячно надається Держкомстатом.
Розмір процентів річних визначається
сторонами в договорі. Якщо сторони в
договорі не передбачили сплату
процентів річних та їх розмір,
підлягають сплаті три проценти річних
від простроченої суми за весь час
прострочення. Тому такі суми повинні
визначатися окремо. Здійснивши
перерахунок, суд встановив, що
інфляційні втрати становлять 23' 097,85
грн., а 3% річних - 2' 769,66 грн.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо
в разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з
мотивів неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Відповідно до п.1ст.7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом. При зверненні з позовом
позивач сплатив 3' 496,61 грн., однак
судовий збір, враховуючи зменшення
позовних вимог, повинен становити 1'
827,00 грн., а тому зайво сплачену суму 1'
669,61 грн. судового збору необхідно
повернути позивачу.

У силу вимог ст.49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідача,
оскільки спір виник з його вини.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,
ст.ст. 193,283,286 Господарського кодексу
України, ст.ст.11, 526, 625 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 75,
82, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «П.Г.С.- Україна» (79015,
м. Львів, вул.Ліска, буд.15, кв. 2А,
ідентифікаційний ) на
користь Приватного підприємства
«Торгівельно-логістичний центр» (79053, м.
Львів, вул. Володимира Великого, буд 16,
ідентифікаційний ) 16'
783,35 грн. пені, 23' 097,85 грн. - інфляційних
втрат, 2' 769,66 грн. - 3% річних та 1' 827,00 грн. -
сплаченого судового збору.

3. Повернути Приватному підприємству
«Торгівельно-логістичний центр» (79053, м.
Львів, вул. Володимира Великого, буд 16,
ідентифікаційний ) 1' 669,61
грн. зайво сплаченого судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

5. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

У судовому засіданні 09.09.2014р.
судом проголошено вступну та
резолютивну частини рішення, повний
текст складений та підписаний 12.09.2014 р.

Суддя
Яворський Б.І.