ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р.Справа № 923/1647/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, С.В. Таран (на
підставі розпорядження в.о. голови суду
від 08.08.2014р. № 1852)

при секретарі судового засідання: І.М.
Станковій

за участю представників сторін:

від позивача - М.В. Новацький

від відповідача 1- І.О. Даніна

від відповідача 2 - О.Л. Щербина

на підставі постанови Вищого
господарського суду України від 17.06.14 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора Херсонської
області

на рішення господарського суду
Херсонської області від 24.12.2013 року

по справі № 923/1647/13

за позовом: прокурора м. Нова Каховка

до 1) Райської сільської ради;

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тачанка»

про визнання недійсною угоди

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 р. прокурор м. Нова
Каховка звернувся до місцевого
господарського суду з позовом до
Райської сільської ради, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Тачанка»
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
Херсонської облдержадміністрації,
Державної інспекції сільського
господарства в Херсонській області про
визнання недійсною угоди від 01.08.09 р. №
26, укладеної між відповідачами (а.с. 2-5,
52-55).

Позовні вимоги обґрунтовані
невідповідністю зазначеної угоди
вимогам чинного земельного
законодавства.

ТОВ «Тачанка» у відзиві на позов
зазначило про його необґрунтованість
(а.с. 30-31).

Ухвалою суду першої інстанції від 10.12.13
р. відмовлено у допуску до участі у
справі, в якості третіх осіб без
самостійних вимог - Херсонську
облдержадміністрацію та Державну
інспекцію сільського господарства (а.с.
48-49).

24.12.13 р. прокурор звернувся із заявою
про уточнення позовних вимог, якою
фактичною змінив підстави позову, яка
судом першої інстанції відхилена,
оскільки подана після початку розгляду
справи по суті (а.с. 52-55).

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 24.12.13 р. (суддя
Клепай З.В.) у задоволенні позову
відмовлено з мотивів його
недоведеності (а.с. 59-61).

Не погодившись з вищезазначеним
рішенням, заступник прокурора
Херсонської області 02.01.14 р. звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просив
його скасувати, позов задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права
(а.с. 74-79).

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 04.03.14р. та
додатковою постановою від 04.04.14 р.
апеляційну скаргу задоволено, рішення
суду скасовано, позов задоволено,
визнано недійсною угоду від 01.08.09 р. № 26,
укладену між відповідачами, стягнуто в
Державній бюджет України з кожного
відповідача судовий збір у сумі 913,50
грн. (а.с. 100-106, 117-118).

Постановою Вищого господарського суду
України від 17.06.14 р. скасовано постанову
суду апеляційної інстанції від 04.03.14 р.,
справу направлено на новий розгляд до
Одеського апеляційного господарського
суду, з тих мотивів, що апеляцією не
надана оцінка висновкам
господарського суду про відмову в
задоволенні клопотання про уточнення
позовних вимог і не обґрунтована
наявність підстав для розгляду
вказаних вимог, розглянула уточненні
позовні вимоги прокурора, які не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції (а.с. 142-146).

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 04.07.14 р. скаргу
прийнято до провадження у складі
колегії суддів: головуючого судді
Бєляновського В.В., суддів Мишкіної М.А.,
Будішевської Л.О. (а.с. 149).

У зв'язку з перебуванням судді
Бєляновського В.В. у відпустці,
розпорядженням про проведення
повторного автоматичного розподілу
справ від 05.08.14р. № 90 справа розподілена
на розгляд судді - Туренко В.Б.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від
08.08.14 р. справа прийнята до провадження
у складі колегії суддів: головуючого
судді Туренко В.Б., суддів Поліщук Л.В.,
Таран С.В.

Райська сільська рада просила
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги (а.с. 171).

Заслухавши прокурора, представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія зазначає наступне.

Розпорядженням Херсонської
облдержадміністрації від 05.03.07 р. № 183
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення ТОВ
«Тачанка» в оренду строком на 25 років
земельних ділянок загальною площею 229,0
га (20,9 га - під господарськими шляхами
та прогонами; 50,0 га - ліси та лісовкриті
площі; 46,8 га - під виробничими будівлями
та дворами; 6,6 га - забудовані землі; 12,6
га - канали та ставки; 15,6 га - відкриті
землі; 76,5 га - пасовища) для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, із складу земель запасу
Райської сільської ради м. Нова
Каховка; зобов'язано ТОВ «Тачанка»
забезпечити проведення нормативної
грошової оцінки зазначених земельних
ділянок (а.с. 14).

01.08.09 р. між Райською сільрадою
(Землевласник) та ТОВ «Тачанка»
(Землекористувач) укладено угоду № 26
про відшкодування збитків від
недоотримання коштів Райською
сільрадою за фактичне
землекористування ТОВ «Тачанка»,
відповідно до якої ТОВ «Тачанка», що
користується земельною ділянкою
загальною площею 170,23 га (19,51 га - під
господарськими шляхами та прогонами;
46,02 га - полезахисні лісосмуги; 12,6 га -
під каналами та ставками; 15,60 га -
відкриті землі невкриті рослинністю
або з незначним рослинним покровом; 76,5
га - пасовища), згідно розпорядження
Херсонської облдержадміністрації від
05.03.07 р. № 183, зобов'язався платити в
місцевий бюджет с. Райське щорічно 2042,76
грн. за фактичне землекористування в
розмірі податку за період від 05.03.07 р. до
оформлення правовстановлюючих
документів на земельну ділянку; після
оформлення земельної ділянки в оренду
Землекористувач зобов'язаний протягом
30 календарних днів з моменту держаної
реєстрації договору оренди виплатити
різницю між орендною платою та
податком на землю за земельну ділянку,
на підставі виданого спеціалістом
Райської сільради рахунку. Дана угода
укладена відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 19.04.93 р.
№ 284 «Про призначення та відшкодування
збитків власниками та
землекористувачами» (а.с. 15).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що заява про зміну підстав
позову була подана прокурором після
початку розгляду господарським судом
справи по суті, а тому обґрунтовано
відхилена судом першої інстанції,
згідно зі ст. 22 ГПК України. Судом
позовні вимоги прокурора про визнання
угоди недійсною розглянуті в первинній
редакції, а саме: перевищення Райською
сільрадою, передбачених ст. 19
Конституції України повноважень,
оскільки повноваження щодо надання
земельної ділянки у власність із
земель державної власності за межами
населених пунктів належить
облдержадміністраціям (ч. 5 ст. 122
Земельного кодексу України), тобто у
даному випадку - Херсонській
облдержадміністрації; порушення
порядку надання земельної ділянки в
оренду, визначеного, зокрема ст. 123
Земельного кодексу України.

З такими доводами прокурора погодитись
не можна з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Земельного
кодексу України земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави.

Згідно ст. 2 Закону України «Про плату
за землю» (чинного на момент виникнення
спірних правовідносин) використання
землі в України є платним.

За приписами ст. 5 цього Закону
суб'єктом плати за землю (платником) є
власник земельної ділянки, земельної
частки (паю) і землекористувач, у тому
числі орендар.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
плату за землю» власники землі та
землекористувачі сплачують земельний
податок, а також орендну плату за
земельні ділянки державної та
комунальної власності з дня виникнення
права власності або права користування
земельною ділянкою.

Згідно ст. 20 означеного Закону платежі
за землю підлягають зарахуванню до
відповідних місцевих бюджетів.

У відповідності до ст. 290.1 Податкового
кодексу України плата за землю
зараховується до відповідних місцевих
бюджетів у порядку, визначеному
Бюджетним кодексом України для плати
за землю.

Згідно п. 3 ст. 3 Цивільного Кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства є, зокрема
свобода договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Цивільного
кодексу України сторони мають право
укласти договір, який не передбачений
актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства.

При розгляді апеляційної скарги
з'ясовано, що спірну угоду було
укладено на вимогу вищезазначених норм
Закону України «Про плату за землю»,
постанови Кабінету Міністрів України
від 19.04.93 р. № 284 «Про призначення та
відшкодування збитків власниками та
землекористувачами» та у зв'язку з тим,
що на деяких частинах земельної
ділянки, якою користується ТОВ
«Тачанка» знаходиться нерухоме майно,
що належить останньому на праві
власності.

Тобто, укладена угода спрямована на
виконання вимог чинного на той час
законодавства в частині внесення плати
за землекористування. Плата за
земельну ділянку, яка зараховувалась
до місцевого бюджету це сплата податку,
а не сплата орендної плати, а відтак
укладена угода не є тотожною з
правочином, спрямованим на набуття
права оренди земельної ділянки, що в
свою чергу спростовує доводи прокурора
щодо ідентичності спірної угоди з
договором оренди земельної ділянки, а
відтак посилання прокурора на норми
Земельного кодексу України, які
регулюють порядок передачі земельних
ділянок, не мають відношення до
предмету спору, оскільки Райська
сільська рада не надавала в оренду ТОВ
«Тачанка» земельні ділянки, а ТОВ
«Тачанка» в свою чергу не приймала від
Райської сільради земельні ділянки в
оренду, а тому застосування ст. ст. 116,
122-124 ЗК України у даному випадку
неможливо.

За приписами ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 цього Кодексу передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Прокурором не доведено з яких саме
підстав має бути визнана недійсною
спірна угода та у чому саме полягає
порушення інтересів держави, його
посилання на ненадходження до
обласного бюджету коштів не
відповідають чинному законодавству.

Крім того, слід зазначити, що у даному
випадку органом уповноваженим
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах є
Херсонська облдержадміністрація, але
прокурор звернувся з позовом як
позивач, а Херсонську
облдержадміністрацію визначив третьою
особою без самостійних вимог на
предмет спору.

З урахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Херсонської області від 24.12.2013 р. у
справі № 923/1647/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання постанови
законної сили.

Повний текст постанови складено 01.09.2014
р.

Головуючий суддя
В.Б. Туренко

Суддя
Л.В. Поліщук

Суддя
С.В. Таран