ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
УХВАЛА

21.08.2014
Справа № 16/42

За скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
„Об'єднання „Хорс", м. Київ

на дії державної
виконавчої служби у справі №16/42-2005

за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
„Об'єднання „Хорс", м. Київ

до відповідача закритого
акціонерного товариства „Фірма
„Свалява ЛХК", м. Свалява

про стягнення суми
77178,60 грн.

Суддя Васьковський О.В.

За участі представників:

від скаржника (стягувача) - Шабан Н.В.
(дов. від 08.08.14)

від боржника - не з'явився

від органу ДВС - Янович С.П. - заступник
начальника відділу (дов. від 21.08.14)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 12.04.2005 у
справі №16/42 позов товариства з
обмеженою відповідальністю
„Об'єднання „Хорс", м. Київ задоволено
частково та стягнуто з закритого
акціонерного товариства „Фірма
„Свалява "ЛХК,,, м. Свалява на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю „Об'єднання „Хорс",
м. Київ суму 76856,40 грн., у т.ч. 72000
грн. основного боргу, та 4586,40 грн. пені, а
також суму 756,86 грн. у відшкодування
сплаченого державного мита та суму 117,09
грн. витрат на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу. На
виконання вказаного рішення 30.06.2009
господарським судом видано наказ, який
пред'явлено до відділу державної
виконавчої служби Свалявського
районного управління юстиції для
примусового виконання.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Об'єднання „Хорс",
м. Київ звернулося в господарський суд
Закарпатської області із скаргою на
дії органу державної виконавчої
служби, у якій просить визнати
недійсною постанову заступника
начальника відділу державної
виконавчої служби Свалявського
районного управління юстиції Янович
С.П. про закінчення виконавчого
провадження від 14.07.2009 (ВП №13602006) з
примусового виконання наказу
господарського суду Закарпатської
області №16/42 виданого 30.06.2009 р.

Скаржник (боржник) скаргу мотивує
тим, що оскаржувана постанова про
закриття виконавчого провадження була
винесена з порушенням норм
законодавства. Свої доводи обґрунтовує
положеннями п.п.3, 7 ч.1 ст.37, ч.1 ст.38, ст. 65
Закону України „Про виконавче
провадження", ст. 33 Закону України „Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців", ч.2 ст.104
Цивільного кодексу України. Боржник з 6
травня 2009 року за рішенням власника
перебуває в стані ліквідації. Скаржник
стверджує, що при ліквідації за
рішенням власника дія мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
передбачена на відміну від ліквідації
в порядку встановленому Законом
України „Про відновлення
платоспроможності або визнання
боржника банкрутом", а тому виконавче
провадження зупиненню та закінченню не
підлягає і виконавчі дії повинні
вчинятися до настання обставин
передбачених п.3 ч.1 ст.37 Закону України
„Про виконавче провадження"
(ліквідації юридичної особи).

У судовому засіданні
представником органу ДВС подано
письмові пояснення по суті скарги, в
якому орган ДВС просить суд відмовити у
задоволенні скарги повністю. Вважає, що
постанова про закінчення виконавчого
провадження винесена правомірно, а
скарга є безпідставною. У
відповідності до ч.2 ст.65 Закону „Про
виконавче провадження", у випадку
ліквідації боржника - юридичної особи,
в тому числі внаслідок визнання
боржника банкрутом, виконавчий
документ передається ліквідаційній
комісії або арбітражному керуючому для
вирішення питання про подальший
порядок виконання рішення у
встановленому законодавством порядку.
У зв'язку з цим, відповідно до п.7 ч.1 ст.37
Закону України „Про виконавче
провадження" виконавче провадження
підлягає закінченню. Оскільки, згідно
протоколу загальних зборів акціонерів
ЗАТ „Фірма „Свалява ЛХК" від 24.04.2009 р.
створено ліквідаційну комісію,
виконавче провадження за наказом №16/42
було закінчено, виконавчий документ
передано ліквідаційній комісії.

Проаналізувавши подані матеріали
та заслухавши пояснення представників
стягувача та органу ДВС, суд дійшов
наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.65 Закону
України „Про виконавче провадження"
(чинного в редакції на момент
винесення постанови), у випадку
ліквідації боржника- юридичної особи, в
тому числі, внаслідок визнання
боржником банкрутом, виконавчий
документ передається ліквідаційній
комісії або арбітражному керуючому для
вирішення питання про подальший
порядок виконання рішення у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.37 Закону
України „Про виконавче провадження"
(чинного в редакції на момент
винесення постанови), виконавче
провадження підлягає закінченню у
зв'язку з передачею виконавчого
документа ліквідаційній комісії у разі
ліквідації боржника - юридичної особи
або арбітражному керуючому у разі
визнання боржником банкрутом.

Водночас, ст.37 Закону України
„Про виконавче провадження"
встановлює, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва (п.3 ч.1).

Вищеприведені положення ст.37
Закону України „Про виконавче
провадження" встановлюють дві різні
підстави закінчення виконавчого
провадження щодо юридичних осіб - які є
стороною виконавчого провадження і
перебувають в стані ліквідації. Для
випадків коли ліквідація юридичної
особи здійснюється за рішенням
власника, не може одночасно або на
вибір, застосовуватися п.3 ч.1 ст.37 та п.7
ч.1 ст.37 Закону України „Про виконавче
провадження".

Частина 1 ст. 110 ЦК України (у
редакції чинній на момент винесення
спірної постанови) встановлює, що
юридична особа ліквідується: 1) за
рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документами; 2) за рішенням
суду про визнання судом недійсною
державної реєстрації юридичної особи
через допущені ри її створенні
порушення, які не можна усунути, а також
в інших випадках, встановлених
законом.

Правове регулювання ліквідації
юридичної особи за рішенням власника
здійснюється у порядку встановленому
ст.ст. 110-112 ЦК України. Положення
зазначених норм містить умов щодо
зупинення або закінчення виконавчих
проваджень, які здійснюються щодо
таких боржників.

При здійсненні ліквідаційної
процедури юридичної особи у порядку
встановленому ст.ст. 110-112 ЦК України,
виконавче провадження не обмежується
вимогою про його зупинення або
закінчення, а виконавчі дії повинні
здійснюватися до настання обставин,
встановлених п.3 ч.1 ст.37 Закону України
„Про виконавче провадження", тобто до
моменту ліквідації юридичної особи,
який визначено ч.5 ст.111 ЦК України та
ст.33 Закону України „Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців".

Системний аналіз положень ст.ст.37,
65 Закону України „Про виконавче
провадження" вказує на те, що
виконавчий документ надсилається до
ліквідаційної комісії чи до
арбітражного керуючого того боржника
(банкрута), лише в тому випадку, коли
юридична особа - сторона виконавчого
провадження перебуває в ліквідаційній
процедурі у порядку встановленому
Законом України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

За таких обставин, суд прийшов до
висновку задоволити скаргу повністю та
визнати недійсною постанову
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Свалявського районного управління
юстиції Янович С.П. про закінчення
виконавчого провадження від 14.07.2009 з
примусового виконання наказу
господарського суду Закарпатської
області №16/42 виданого 30.06.2009 р.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задоволити повністю.

Визнати недійсною постанову
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Свалявського районного управління
юстиції Янович С.П. про закінчення
виконавчого провадження від 14.07.2009 з
примусового виконання наказу
господарського суду Закарпатської
області №16/42 виданого 30.06.2009 р.

Ухвалу надіслати скаржнику (боржнику),
стягувачу та органу ДВС.

Суддя
О.В. Васьковський