ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року Справа № 904/9739/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В.
(доповідач),суддів :Глос О.І., Коробенка
Г.П.розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали касаційної
скаргиКриворізької міської радина
постановувід 08.07.2014 Дніпропетровського
апеляційного господарського суду у
справі№ 904/9739/13господарського суду
Дніпропетровської областіза
позовомКриворізької міської
радидоФізичної особи - підприємця
ОСОБА_4третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет
споруКриворізька Північна міжрайонна
державна податкова інспекція ДПС
Дніпропетровської
областіпростягнення збитків в розмірі
279 275,04 грнв судовому засіданні взяли
участь представники :від позивача: від
відповідача:не з'явились не
з'явилисьвід третьої особи:не
з'явилисьВ С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області (головуючий
суддя - Мартинюк С.В., судді - Ліпинський
О.В., Красота О.І.) від 12.05.2014, залишеним
без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду (головуючий суддя -
Бахмат Р.М., судді - Євстигнеєв О.С.,
Кощеєв І.М.) від 08.07.2014, у справі № 904/9739/13
в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалені по справі судові
акти та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст.22 ЦК України, ст.ст.152, 156, 157
Земельного кодексу України, ст.21 Закону
України "Про оренду землі".

Відзиву на касаційну скаргу відповідач
не надіслав.

Сторони не скористалися наданим
процесуальним правом на участь у
засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в постанові
апеляційного господарського суду,
колегія суддів Вищого господарського
суду України приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Криворізька міська рада звернулася до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 про стягнення
збитків (неодержаного доходу у вигляді
орендної плати за землю) в розмірі 279
275,04 грн, завданих використанням
відповідачем з липня 2010 по грудень 2013
земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею
1886м2 (надалі земельна ділянка) з
порушенням земельного законодавства
та законодавства про плату за землю без
оформлення документів, що посвідчують
право на земельну ділянку. Нормативно
позов обґрунтовано посиланням на
ст.ст.125, 126, 152, 157 Земельного кодексу
України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили із того, що позивачем не
доведено наявності в обставинах справи
елементів складу цивільного
правопорушення, які є обов'язковими для
задоволення позовних вимог, оскільки
позивач не вжив усіх, передбачених
законом, заходів до недопущення
спричинення збитків, тоді як
відповідач після закінчення строку дії
договору оренди земельної ділянки від
23.03.2003 звертався до позивача з листами
від 07.08.2012, 22.02.2013, 27.03.2013 з метою
укладення договору оренди земельної
ділянки, в задоволенні яких позивачем
було відмовлено та зазначено, що для
вирішення питання поновлення
зазначеного договору оренди слід
погасити заборгованість з орендної
плати за землю та надати довідку
Криворізької північної МДПІ
Дніпропетровської області про
відсутність заборгованості з орендної
плати за землю. Враховуючи той факт, що
виконкомом Криворізької міської ради
при прийнятті рішення від №242 від 10.07.2013
"Про затвердження акту комісії з
визначення розміру збитків, заподіяних
власникам землі та землекористувачам"
не враховано сплати відповідачем
орендної плати та земельного податку ,
суд критично поставився до останнього
та не застосував його з огляду на
приписи ч.2 ст.4 ГПК України. Іншого
рішення компетентного органу про
затвердження дійсного розміру збитків,
яке є необхідним відповідно до порядку
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 19.04.1993 №284,
прийнято не було. Позивачем не доведено
факту спричинення відповідачем
збитків в сумі 279 275,04 грн внаслідок
використання земельної ділянки без
правовстановлюючих документів, а також
не доведено вчинення дій щодо
спонукання відповідача до оформлення
права користування земельною ділянкою,
оскільки саме позивач безпідставно
відмовив відповідачу в оформленні
права користування.

Проте погодитись із такими висновками
не можна з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору є наявність чи
відсутність підстав для стягнення з
відповідача збитків (неодержаних
доходів, упущеної вигоди) з огляду на
неоформлення відповідачем права
оренди використовуваної ним земельної
ділянки, у зв'язку з чим земельна
ділянка використовується без
правовстановлюючих документів, що
підтверджують право користування
земельною ділянкою, та є порушенням
вимог ст.ст.125, 126 Земельного кодексу
України.

Відповідно до статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування; за статтею 224
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого було порушено.

Відтак, для правильного вирішення
спору, пов'язаного з відшкодуванням
збитків, судам належить встановити
складові цивільного правопорушення:
неправомірність поведінки, розмір
заподіяних збитків, зв'язок між
неправомірною поведінкою та
заподіяними збитками, вину особи, що
заподіяла збитки; при цьому за
приписами частини 4 статті 623
Цивільного кодексу України при
визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ч.2 ст.1166 Цивільного
кодексу України особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Особа є
невинуватою, якщо вона доведе, що вжила
всіх залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання (ч.ч.1, 2 ст.614
Цивільного кодексу України).

Отже в цивільному праві діє презумпція
вини особи, яка допустила порушення
зобов'язання, або завдавача шкоди. Це
означає, що така особа буде вважатися
винною у порушенні і сама має довести
відсутність своєї вини (у зв'язку із
наявністю вини іншої особи або у
зв'язку із дією об'єктивних обставин).

Також відповідно до принципів
здійснення господарського
судочинства, викладених у статтях 42, 43,
43 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
розглядає справу на засадах рівності
та змагальності сторін, оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судова колегія відзначає, що, всупереч
наведеному, господарські суди не
встановили повно та всебічно складові
цивільного правопорушення. Так,
посилаючись на те, що позивачем не
доведено вчинення дій щодо спонукання
відповідача до оформлення права
користування земельною ділянкою,
оскільки саме позивач безпідставно
відмовив відповідачу в оформленні
права користування, суди не врахували,
що: - договір оренди землі було укладено
на п'ять років і останній припинився у
2008; - що редакція статті 33 Закону
України "Про оренду землі" на момент
припинення договору оренди не надавала
відповідачеві права поновити договір
оренди землі комунальної форми
власності інакше, ніж способом
реалізації переважного права на
поновлення договору оренди, а тому не
встановили чи доведено відповідачем
факт дотримання ним порядку,
встановленого Земельним кодексом
України, отримання земельної ділянки в
оренду; не дали оцінки тому, що перше
звернення відповідача з проханням
поновити договір оренди, який
припинився 24.03.2008, відбулось лише 07.08.2012
року, тобто через чотири роки і чотири
місяці; не надали оцінки матеріалам
справи, які свідчать, що відповідачем
сплачено земельний податок без подання
декларацій (а.с.13), а також матеріалам
справи, які свідчать, що відповідач
зареєстрований у податковому органі як
платник орендної плати (а.с.82); - не
навели положень законодавства України,
якому не відповідає рішення
Криворізької міської від №242 від 10.07.2013
"Про затвердження акту комісії з
визначення розміру збитків, заподіяних
власникам землі та землекористувачам".

Обґрунтованим визнається рішення суду,
в якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскільки зазначеним вимогам
постановлені судові рішення не
відповідають, вони не можуть
залишатись в силі та підлягають
скасуванню, а справа - направленню на
новий розгляд.

Під час нового розгляду справи
господарському суду першої інстанції
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно встановити всі
фактичні обставини справи на підставі
об'єктивної оцінки наявних у ній
доказів, з'ясувати дійсні права та
обов'язки сторін, і залежно від
встановленого, правильно застосувати
норми матеріального права, що
врегульовують спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.3 ч.1 ст.1119,
ст.11111 ГПК України, Вищий господарський
суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Криворізької міської
ради задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
08.07.2014 та рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 12.05.2014 у
справі № 904/9739/13 скасувати.

Справу № 904/9739/13 направити на новий
розгляд до Господарського суду
Дніпропетровської області.

Головуючий-суддя С.Бакуліна

Судді
О.Глос

Г.Коробенко