Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "16" вересня 2014 р.
Справа № 906/1025/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Маріщенко Л.О. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Данилюк Р.П., довіреність
№250 від 16.09.2014р.;

від відповідача: Кузьменко В.О.,
довіреність №4206 від 15.09.2014р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інко-Фуд Україна" (м.
Бердичів)

до Державного підприємства
"Підприємство Бердичівської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області №70" (м.Бердичів,
Житомирська область)

про стягнення 217607,44 грн.

Позивачем пред'явлено позов до ДП
"Підприємство Бердичівської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області №70" про стягнення
217607,44грн., з яких: 180359,49грн. основної
заборгованості за отриманий але
неоплачений товар, 11755,49грн. пені,
21282,42грн. інфляційних та 4210,04грн. 3%
річних.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача надав
письмовий відзив на позовну заяву, в
судовому засіданні повідомив, що
визнає наявність боргу перед позивачем
у розмірі 180359,49грн., просив суд
відмовити в позові в частині стягнення
пені.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі усної домовленості в період з
03.08.2011р. по 19.04.2012р. Товариство з
обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд
Україна" (позивач) передало Державному
підприємству "Підприємство
Бердичівської виправної колонії
управління державної пенітенціарної
служби України в Житомирській області
(№70)" (відповідач ) товар на загальну
суму 180359,49грн.

Факт поставки товару підтверджується
видатковими накладними №ІФ-0000486 від
03.08.2011р., №ІФ-0000677 від 07.09.2011р., №ІФ-0000716
від 12.09.2011р., №ІФ-0000964 від 20.10.2011р.,
№ІФ-0001058 від 01.11.2011р., №ІФ-0001144 від
15.11.2011р., №ІФ-0001220 від 23.11.2011р., №ІФ-0001234
від 28.11.2011р., №ІФ-0001328 від 14.12.2011р.,
№ІФ-0001406 від 26.12.2011р., №ІФ-0000016 від
06.01.2012р., №ІФ-0000129 від 26.01.2012р., №ІФ-0000392
від 02.03.2012р., №ІФ-0000447, ІФ-0000448 від
19.03.2012р., №ІФ-0000480 від 09.04.2012р., №ІФ-0000485
від 19.04.2012р.(а.с.10-26).

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
товару не виконав. Внаслідок
неналежного виконання зобов'язань, за
останнім утворилась заборгованість у
розмірі 180359,49грн. , яка на час розгляду
справи не змінилась.

Позивач направляв на адресу ДП
"Підприємство Бердичівської виправної
колонії управління державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області (№70)" лист-вимогу
від 03.10.2013р., в якій просив у семиденний
строк перерахувати кошти за
поставлений товар на рахунок позивача
(а.с.27).

У відповіді на претензію відповідач
повідомив, що визнає суму претензії.
Проте, у зв'язку з важким фінансовим
становищем відсутня можливість
сплатити заборгованість (а.с.28).

За вказаних обставин, позивач
звернувся до господарського суду
Житомирської області з позовною заявою
про стягнення заборгованості за
поставлений згідно накладних товар.

Дослідивши в сукупності всі обставини
та матеріали справи, проаналізувавши
вимоги чинного законодавства,
господарський суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню частково з
огляду на наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст.205 ЦК України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

За своєю правовою природою
правовідносини, що склалися між
позивачем та відповідачем, є
позадоговірними (заснованими на усних
домовленостях) правовідносинами з
купівлі-продажу, згідно яких у другого
відповідача, внаслідок передання йому
позивачем товару на загальну суму
180359,49грн., виник кореспондуючий
обов'язок оплатити його.

Отже, згідно приписів ст.ст.173, 174 ЦК
України між позивачем та відповідачем
виникло майново-господарське
зобов'язання, в силу якого відповідач
повинен оплатити отриманий товар, а
позивач має право вимагати від
відповідача виконання його обов'язку.

Приписами ч.1 ст.692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Тобто, прийнявши від позивача товар по
накладним, у другого відповідача
відповідно до вищенаведених приписів
ст.692 ЦК України виник кореспондуючий
обов'язок одразу оплатити його.

Відповідач своє зобов'язання належним
чином не виконав (в матеріалах справи
відсутні докази, що свідчать про
протилежне), розрахунків з позивачем за
поставлений товар не провів.

Наявність заборгованості в сумі
180359,49грн. (станом на 12.09.2014р.) не
заперечується відповідачем, що
вбачається із акту звірки розрахунків,
підписаного представниками та
скріпленого печатками обох сторін
(а.с.43).

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги в частині стягнення з
другого відповідача 180359,49грн.
основного боргу обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач за порушення строків
оплати нарахував 11755,49грн. пені.

Згідно приписів ч.1 ст.546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання (ч.1
ст.549 ЦК України).

Статтею 547 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. Правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Оскільки чинним законодавством, що
регулює правовідносини між сторонами,
не передбачено відповідальності
покупця за невиконання договірних
зобов'язань у вигляді пені , враховуючи
відсутність між сторонами правочину
щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчиненого у письмовій
формі, вимога позивача про стягнення з
ДП "Підприємство Бердичівської
виправної колонії управління
державної пенітенціарної служби
України в Житомирській області (№70)"
11755,49грн. пені є безпідставною та
задоволенню не підлягає.

Також позивач просить господарський
суд на підставі ст.625 ЦК України
стягнути з відповідача за прострочення
грошового зобов'язання 21282,42грн.
інфляційних та 4210,04грн. 3% річних.

Приписами частини 2 ст.625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Наведені норми свідчать, що за
порушення грошового зобов'язання
боржник на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням індексу інфляції та
нараховані 3% проценти річних.

Перевіривши розрахунок 3% річних та
інфляційних (а.с.4), суд вважає його
обґрунтованим, оскільки 3% річних у
розмірі 4210,04грн. та інфляційні у
розмірі 21282,42грн. нараховані відповідно
до вимог чинного законодавства
України.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів сплати
заборгованості за поставлений не
надав. В судовому засіданні визнав
наявність заборгованості перед
позивачем.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені відповідно до
вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
наявними в матеріалах справи та
підлягають задоволенню на суму
205851,95грн., з яких: 180359,49грн. основної
заборгованості, 21282,42грн. інфляційних
та 4210,04грн. 3% річних.

В частині стягнення 11755,49грн. пені
господарський суд відмовляє в позові.

Судовий збір покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, оскільки
він спонукав позивача звернутись з
позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Підприємство Бердичівської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області №70" ( 13306,
Житомирська область, м.Бердичів,
вул.Низгірецька, 1, код 08679988)

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інко-Фуд Україна"
(13300, м. Бердичів, вул.Білопільська, 131,
код 35976986)

- 180359,49грн. основного боргу;

- 21282,42грн. інфляційних;

- 4210,04грн. 3% річних;

- 4117,04грн. судового збору.

3. В позові відмовити в частині
стягнення 11755,49грн. пені.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.09.14

Суддя
Маріщенко Л.О.

Віддрукувати: 1 прим.