м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діемер-Україна"
до Приватного підприємства
"Компанія "Світ юридичних послуг"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДЕЛЬТА"
про стягнення 19 608,81 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Від позивача Краснов І.В.
(дов. № 19/06 від 19.06.14)
Від відповідача 1 не прибув
Від відповідача 2 не прибув
В судовому засіданні 20.08.2014 відповідно
до положень ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв`язку з неналежним
виконанням умов договору поставки
товару № 04-12 від 02.01.2012 в розмірі 19 608, 81
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 11.07.2014 порушено провадження у
розгляду на 23.07.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 23.07.2014, надав пояснення по
суті справи та подав додаткові докази
по справі.
Представники відповідачів в судове
засідання 23.07.2014 не з'явилися, причин
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
Представник відповідача-1 23.07.2014 через
канцелярію господарського суду м.
Києва подав клопотання про розгляд
справи за відсутності представника.
Ухвалою суду 23.07.2014 розгляд справи
відкладено на 20.08.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 20.08.2014, надав пояснення по
суті справи та подав додаткові докази
по справі.
Представники відповідачів в судове
засідання 20.08.2014 не з'явилися, причин
неявки суд не повідомили, хоча про час
та місце розгляду справи, були належним
Ухвала суду, позовна заява надсилались
відповідачу на юридичну адресу
підприємств згідно відомостей єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (довідка з ЄДРПОУ
наявна в матеріалах справи). У
відповідності з положеннями п. 3.6
Роз'яснення Вищого арбітражного суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України" від
18.09.1997 особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. (2.04.2009р.)" передбачено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб
-учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачі повідомленні про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
України.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувся з урахуванням
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2012р. між товариством з обмеженою
відповідальністю «Діемер-Україна»
(далі - Позивач) та товариством з
обмеженою відповідальністю «Дельта»
(далі - Відповідач 2) був укладений
Договір поставки товару № 04-12
(додається, далі - Договір), згідно умов
якого Позивач (Постачальник)
зобов'язався поставити та передати у
власність Відповідачу 2 (Покупець)
товар (миючі і дезінфікуючі засоби), а
Відповідач 2 зобов'язався прийняти цей
товар та здійснити його оплату на
умовах Договору.

Відповідно до п. 2.1 та 2.2 Договору,
сторони домовилися, що Позивач
здійснює поставки товару Відповідачу 2
відповідно до специфікацій, окремими
партіями. Строк поставки, асортимент,
кількість та ціна товару обумовлюється
у специфікаціях і накладних, які
підписуються сторонами. Відвантаження
товару відбувається на складі Позивача
в м. Києві.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу
України продавець повинен передати
покупцеві товар, якість якого
відповідає умовам договору
купівлі-продажу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 названого
кодексу).

Згідно п. 3.4 Договору, Сторони
домовились, що розрахунки за товар
здійснюється протягом 20 календарних
днів з моменту поставки.

Відповідно до п. 2.6 Договору, моментом
поставки вважається день передачі
товару Позивачем та приймання його
Відповідачем 2 на підставі накладної.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного Кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Позивачем належним чином виконувались
умови Договору про що свідчать
підписані обома Сторонами накладні на
поставлений товар, а саме: № 43 від
22.04.2013р., № 64 від 17.06.2013 р., № 97 від 30.09.2013
р.

Таким чином судом встановлено факт
наявності порушень відповідачем-2
взятих на себе господарських
зобов'язань.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Статтею 193
Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином та відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи,
свого обов'язку щодо здійснення оплати
за поставлений товар відповідачем-2
виконано частково, внаслідок чого в
останнього утворилась заборгованість
у розмірі 16 250 грн.

З урахуванням наведених положень
укладеного сторонами Договору,
виходячи з факту отримання товару
покупцем за видатковими накладними,
строк виконання зобов'язання щодо
оплати поставленого і отриманого
товару станом на час вирішення спору є
таким, що настав.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Доказів погашення заборгованості в
добровільному порядку відповідачем не
надано.

За таких обстави, суд дійшов висновку,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача-2 основної заборгованості
за Договором поставки № 04-12 від 02.01.2012 у
розмірі 16 250 грн. є обґрунтованими,
документально підтвердженими та
підлягають задоволенню.

Окрім того позивач просить стягнути з
відповідача-2 1 029,20 грн. пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочки, що встановлено
п. 6.3 Договору.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача-2 на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
1 029,20 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просить суд
стягнути з відповідача-2 на свою
користь 640,03 грн. трьох відсотків річних
та інфляційні втрати в сумі 1 689,58 грн.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача-2 індексу
інфляції нарахованого на суму боргу та
3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних та індексу інфляції
нарахованого на суму боргу підлягають
задоволенню відповідно до наведеного в
позовній заяві розрахунку. При
здійсненні перевірки розрахунку 3%
річних та індексу інфляції,
нарахованих позивачем, судом
встановлено, що ним правильно
здійснено вказаний розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача до відповідача-2
підлягають задоволенню повністю.

Окрім того, 15.03.2014 між Позивачем
(Кредитор) та приватним підприємством
«Компанія «Світ юридичних послуг»
(Поручитель, далі - Відповідач 1) був
укладений Договір поруки, згідно умов
якого, Відповідач 1 поручається перед
Позивачем за виконання Відповідачем 2
свого обов'язку за Договором в обсязі,
що не перевищує 200,00 грн. Таким чином,
Відповідач 1 став солідарним боржником
з Відповідачем 2 перед Позивачем в
межах 200,00 грн.

У зв'язку із порушенням Відповідачем 2
свого обов'язку по Договору, Позивач
також надавав Відповідачу 1 вимогу про
виконання останнім взятого на себе
грошового зобов'язання. Натомість
вимога залишилась без задоволення, а
сума боргу не погашена.

Оскільки, згідно умов Договору поруки,
Відповідач 1 поручився перед Позивачем
за виконання Відповідачем 2 свого
грошового зобов'язання по Договору, а
матеріалами справи підтверджений факт
неналежного виконання відповідачем-2
взятих на себе за Договором поставки
обов'язків, із відповідача-1 підлягає
стягненню заборгованість в сумі 200 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідачів.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Компанія "Світ юридичних послуг" (02081, м.
Київ, Дарницький район, вулиця Олени
Пчілки, будинок 2-Б, кімната 501;
ідентифікаційний код: 35851158) з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діемер-Україна" (02660,
м. Київ, бульвар Верховної Ради, будинок
34, офіс 630; ідентифікаційний код 36972076)
заборгованість в сумі 200 (двісті) грн. 00
коп. та 1 (одна ) грн. 02 коп. - судового
збору за подання позовної заяви.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДЕЛЬТА" (61017,
Харківська обл., місто Харків, вулиця
Пащенківська, будинок 11;
ідентифікаційний код: 31234651) з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діемер-Україна" (02660,
м. Київ, бульвар Верховної Ради, будинок
34, офіс 630; ідентифікаційний код 36972076) 16
050 (шістнадцять тисяч п'ятдесят) грн. 00
коп. - основного боргу, 1 029 (одна тисяча
двадцять дев'ять) грн. 20 коп. - пені, 640
(шістсот сорок) грн. 02 коп. - 3% річних та 1
689 (одна тисяча шістсот вісімдесят
дев'ять) грн. 58 коп. - інфляційні втрати
та 1 825 (одна тисяча вісімсот двадцять
п'ять) грн. 98 коп. - судового збору за
подання позовної заяви.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 26.08.2014

Суддя
Л.Д. Головатюк