ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р.
Справа № 911/3012/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю „РН-КАРТ
Україна" до Товариства з обмеженою
відповідальністю „УКР ТРАНС ГРУП" про
стягнення боргу,

представники:

позивача: Рубаник Ю.В. (дов. № 89 від
16.01.2014);

відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „РН-КАРТ Україна" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „УКР ТРАНС ГРУП" про
стягнення боргу.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки №
03431К від 11.04.2013.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.07.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 12.08.2014.

В судовому засіданні 12.08.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги
у повному обсязі. Відповідач в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції")

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 12.08.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

Установив:

11.04.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТНК-Транс»
(Товариство з обмеженою
відповідальністю „РН-КАРТ Україна")
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю „УКР ТРАНС
ГРУП" (покупець) було укладено договір
поставки № 03431К.

Крім того, 12.04.2013 сторонами було
укладено додаткову угоду № 1 до
договору поставки № 03431К від 11.04.2013,
якою було змінено умови договору, тож
положення останнього цитуються судом у
їх кінцевій редакції.

Так, відповідно до п. 2.1. договору
постачальник протягом строку дії цього
договору зобов'язується здійснювати
постачання палива та/або надавати
послуги покупцю на умовах EXW за
місцезнаходженням АЗС, а покупець,
зобов'язується приймати такі паливо
та/або послуги та оплачувати їх на
умовах цього договору. Умови поставки
палива та/або надання послуг
визначаються сторонами у договорі та
відповідних додатках до нього.

Передача/отримання палива та/або
надання/отримання послуг здійснюється
виключно з використанням смарт-карток.
З метою визначення (уточнення) розмірів
виконаних зобов'язань за договором
сторони зобов'язані оформлювати
видаткові накладні або акти
приймання-передачі палива та/або
послуг за звітний період. Фактична
кількість, асортимент і ціна
поставленого покупцю палива та/або
отриманих послуг визначається
виходячи з даних, що міститься в
електронних базах даних про
використання відповідної смарт-картки,
а саме в програмному апаратному
комплексі Реtгоl (виробником даного
програмного забезпечення є «ДП центр
автоматичної ідентифікації» дочірнє
підприємство фірми «Нові комп'ютерні
технології» м. Москва) та фіксується в
інформаційних чеках наданих
відповідною АЗС. В разі виникнення
спірних моментів щодо положень
відповідної видаткової накладної або
акту приймання-передачі палива та/або
послуг, сторони визнають і
погоджуються з даними, що фіксуються
вищезазначеним програмним
забезпеченням, автентичність даних,
яких гарантується компанією
виробником зазначеного програмного
забезпечення та/або даними, що
міститься у інформаційних чеках
наданих відповідною АЗС. Відсутність у
покупця інформаційного чеку на
отримане паливо/послуги чи не
підписання пред'явником смарт-картки
інформаційоного чеку у відповідності
до п. 5.5. договору не є підставою для
відмови покупця від оплати отриманого
палива/послуг, зазначених в реєстрі
операцій по смарт-картам (п.п. 2.2, 2.3, 2.4
договору).

Відповідно до п. 4.1. договору покупець
зобов'язується своєчасно оплачувати
постачальнику вартість палива/послуг
на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 5.2. договору паливо
вважається поставленим, а послуги
наданими з моменту фактичного
отримання палива/послуг та оформлення
інформаційного чеку (або іншого
документу, що підтверджує отримання
палива/послуг).

За отримані паливо/послуги протягом
відповідного періоду, який складає 7
календарних днів, в межах ліміту,
визначеного п. 6.4.3. договору, покупець
зобов'язаний провести повний
розрахунок за отримане паливо/послуги
за зазначений період, не пізніше
третього календарного дня, наступного
за періодом в я кому покупець отримав
паливо/послуги. Розмір ліміту, що
налається покупцеві не може
перевищувати 50000,00 грн. В разі
досягнення/перевищення розміру ліміту,
покупець зобов'язаний провести повний
розрахунок за поставлене паливо/надані
послуги протягом одного банківського
дня з моменту досягнення/перевищення
визначеного в п. 6.4.3. ліміту (п.п. 6.4.2.,
6.4.3., 6.4.4. договору).

Так, відповідно до накладних за період
з квітня 2013 року по березень 2014 року
позивачем було передано відповідачу
товар на загальну суму 1797592,89 грн (копії
погоджених сторонами накладних
містяться в матеріалах справи). Відтак,
судом встановлено, що позивач належним
чином виконав свої договірні
зобов'язання.

Відповідачем не надавалось суду жодних
скарг щодо якості товару або строків
поставки. Відтак, у відповідача виник
обов'язок сплатити його вартість у
повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 265 ГК України визначено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК
України, відповідно до якої за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 530, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком
є певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач неналежним чином виконував
свої грошові зобов'язання за договором
поставки № 03431К від 11.04.2013. Прийнятий
товар був ним оплачений лише частково у
сумі 1758170,00 грн, внаслідок чого у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем у сумі 39422,89 грн. Вказаний
факт підтверджується наданими суду
платіжними дорученнями, що завірені
банківською установою та містяться в
матеріалах справи.

У гарантійному листі № 58 від 15.04.2014
відповідач визнавав наявність в нього
боргу та зобов'язався погасити
останній у п'ятиденний термін (копія
міститься у матеріалах справи).

Крім того, позивач звертався до
відповідача з претензією № 0508 від
04.06.2014, в якій просив погасити існуючу
заборгованість. Вказана претензія
залишена відповідачем без відповіді та
задоволення.

Суд зазначає, що в ухвалі про порушення
провадження у справі відповідачу
пропонувалось надати відзив на позовну
заяву з документальним обґрунтуванням
його доводів, проте останній не надав
суду ані відзиву, ані доказів сплати
боргу.

За таких обставин, суд вважає вимогу
позивача про стягнення з відповідача
39422,89 грн боргу обґрунтованою,
підтвердженою належними та
допустимими доказами, відповідачем не
спростованою, а відтак такою, що
підлягає задоволенню.

Також у позовній заяві позивач просить
стягнути з відповідача 311,06 грн 3% річних
та 3272,10 грн втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та
втрат від інфляції, наданий позивачем,
суд дійшов висновку, що він є
арифметично вірним, а відтак вимога
позивача про стягнення з відповідача
311,06 грн 3% річних та 3272,10 грн втрат від
інфляції підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст.ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю „УКР ТРАНС
ГРУП" () на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю „РН-КАРТ Україна"
() 39422,89 грн боргу, 311,06 грн
3% річних, 3272,10 грн втрат від інфляції, а
також 1827,00 грн судового збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 18.08.2014.

Суддя
А.Ф. Черногуз