ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2014 р.Справа № 922/2271/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Аквафор-Центр", м. Київ
до Підприємства об'єднання громадян
"Всесвіт-2" Харківського обласного
благодійного фонду соціальної
допомоги інвалідам війни та потерпілим
від аварії на Чорнобильській АЕС
"Всесвіт", м. Харків про стягнення
3956575,67 грн. за участю представників
сторін:

позивача - Грищука Ю.Г., довіреність № 7
від 14.01.2014 р.; Жукова І.М., довіреність №
б/н від 18.08.2014 р.;

відповідача - Коробка А.Б., довіреність
б/н від 15.01.2014 р.; Лозко О.С., довіреність
б/н від 15.01.2014 р.; Спіцина В.М.,
довіреність № б/н від 15.01.2014 р.:

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Аквафор-Центр", м.
Київ, звернулось до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з Підприємства
об'єднання громадян "Всесвіт-2"
Харківської обласної громадської
організації "Союз інвалідів ЧАЕС та
Афганістану", м. Харків, 3639973, 64 грн.
основного боргу, 60497,65 грн. 3% річних,
256104,38 грн. інфляційних витрат, та 73080
грн. судового збору, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що відповідач в
порушення умов договору № 271008/4 від
27.10.2008 р. не виконав свої зобов"язання
щодо оплати продукції.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13 червня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 01 липня 2014
року.

26 червня 2014 року представник позивача
надав письмові пояснення, в яких
пояснив помилкове зазначення дати
договору 01.01.2008 р. замість 27.10.2008 р.
механічною помилкою при введенні даних
в бухгалтерській програмі, а також
повідомив про те, що інших договорів в
усній чи письмовій формі, окрім
договору № 271008/4 від 27.10.2008 р., між
сторонами не укладалось, поставка
товарів здійснювались саме на
виконання умов вказаного договору.
Також позивач зазначив, що не може
надати докази надання та погодження
заявок, оскільки вони надавались та
узгоджувались в електронному вигляді,
підтвердженням погодження заявки, на
його думку, є факт отримання товару за
накладними, а також не може надати
докази виставлення рахунків - фактур на
оплату товару, оскільки вони
виписувалися та надавалися
відповідачу разом з комплектом
документів.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 01 липня 2014 року
було відкладено розгляд справи на 15
липня 2014 року.

15 липня 2014 року позивач надав заяву про
зменшення позовних вимог, в якій
повідомив про часткове погашення
боргу, у зв*язку з чим просив суд
стягнути з відповідача 3955065,67 грн. боргу
та судовий збір.

Судом прийнято заяву про зменшення
позовних вимог до судового розгляду та
розгляд справи продовжено з її
урахуванням.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 15 липня 2014 року
було відкладено розгляд справи на 05
серпня 2014 року.

04 серпня 2014 року відповідач надав
відзив на позовну заяву, в якому проти
позову заперечував, з посиланням на те,
що між сторонами була укладена
додаткова угода б/н від 27.11.2008 р., в якій
сторони змінили строк оплати - після
реалізації поставленої продукції, та
на момент звернення позивача до суду
строк для оплати не настав, оскільки
продукція реалізована повністю не
була, а за реалізовану частину була
проведена оплата на підставі платіжних
доручень № 111 від 10.06.2014 р. та № 14 від
14.07.2014 р.

05 серпня 2014 року представник
відповідача звернувся до суду з заявою
№ 922/2271/14 про продовження строку
розгляду спору на 15 днів та просив суд
відкласти розгляд справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 05 серпня 2014
року було продовжено строк розгляду
справи та її розгляд відкладено на 21
серпня 2014 р.

20 серпня 2014 року позивач надав заяву
про повернення надмірно сплаченого
судового збору та клопотання про
витребування у відповідача для огляду
в судовому засіданні оригіналів
документів.

21 серпня 2014 року представники позивача
у судовому засіданні підтримали
зменшені позовні вимоги.

Представники відповідача проти позову
заперечували, з підстав наведених у
відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи,
повно та всебічно дослідивши обставини
та докази на їх підтвердження,
вислухавши уповноважених
представників сторін, судом
встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Аквафор-Центр", м.
Київ, (позивач) та Підприємством
об'єднання громадян "Всесвіт-2"
Харківської обласної громадської
організації "Союз інвалідів ЧАЕС та
Афганістану", м. Харків (відповідач),
27.10.2008 р. був укладений договір № 271008/4,
у відповідності до умов якого позивач
зобов"язується поставити відповідачу
продукцію, відповідно до поданої у
встановленому даним договором порядку
заявки позивача, а відповідач, в свою
чергу, оплатити поставлену партію
продукції, у встановленому даним
договором порядку, з метою подальшої
оптової та роздрібної реалізації даної
продукції в межах території збуту.

Пунктом 6.1 вказаного договору
передбачені умови оплати, а саме
продукція оплачується відповідачем у
безготівковій формі шляхом
зарахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок позивача у
розмірі 100 % вартості замовлення
продукції, зазначеній в погодженій
останнім заявці відповідача, протягом
трьох банківських днів з моменту
погодження заявки позивачем.

Пунктом 10.1. договору передбачений
строк його дії, а саме до 31 грудня 2008
року. Якщо жодна зі сторін за тридцять
календарних днів не повідомить іншу
сторону про припинення цього договору,
його дія автоматично продовжується на
кожен наступний календарний рік.

Між сторонами були укладені додаткові
угоди про пролонгацію договору № 2 від
29.12.2009 р., № 3 від 29.12.2010 р., № 4 від 29.12.2011
р., № 5 від 28.12.2012 р. та № 6 від 11.10.2013 р., в
якій сторони домовились про
продовження дії договору до 31 грудня 2014
року.

На виконання умов вказаного договору
позивачем було поставлено відповідачу
продукцію на загальну суму 3639973,64 грн.,
що підтверджується видатковими
накладними, які підписані обома
сторонами та скріплені печатками
сторін (т. 1, арк. справи 25-69).

Відповідач продукцію отримав, проте
розрахувався за нього частково на суму
1510 грн., що підтверджується платіжними
дорученнями № 111 від 10.06.14 р., № 134 від
14.07.14 р., належним чином засвідчені
копії яких додані до матеріалів справи
( т. 2, арк. справи 52, 53).

Внаслідок неналежного виконання
прийнятих на себе зобов"язань щодо
повної та своєчасної оплати, у
відповідача виникла заборгованість у
сумі 3955065,67 грн. (сума основного боргу та
штрафних санкцій), що і стало підставою
позивачу для звернення до
господарського суду з відповідним
позовом.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що між сторонами
була укладена додаткова угода б/н від
27.11.2008 р., в якій сторони домовились про
те, що оплата буде здійснюватися після
реалізації поставленої продукції, тому
на момент звернення позивача до суду
строк для оплати не настав, оскільки
продукція повністю не реалізована, а за
реалізовану частину була проведена
оплата на підставі платіжних доручень
№ 111 від 10.06.2014 р. та № 134 від 14.07.2014 р.

Матеріали справи підтверджують те, що
відповідач листом № 20/11-08 від 20.11.2008 р.
звертався до директора товариства
позивача - Єгорова В.І. з проханням
дозволити працювати з відстрочкою
оплати реалізованої продукції та у
зв*язку з цим внести відповідні зміни
до договору.

У зв*язку з цим, між сторонами була
укладена додаткова угода б/н від 27.11.2008
р., яка є невід*ємною частиною договору
(т. 2, арк. справи 35), в якій сторони
змінили порядок оплати - після
реалізації поставленої продукції.
Вказана додаткова угода підписана
обома сторонами та скріплена печатками
сторін, належним чином засвідчена
копія якої залучена до матеріалів
справи.

В подальшому, у зв*язку зі зміною
керівництва позивача, відповідач
листами № 11/01-10 від 11.01.2010 р. № 07/06-13 від
07.06.2013 р. звертався до директорів
товариства позивача - Соловйова В.С. та
Бакшт В.В. та просив підтвердити раніше
узгоджену можливість оплати на умовах
відстрочки платежу за реалізовану
продукцію. Відмітки на вказаних листах
свідчать про схвалення директорами
можливості оплати на умовах
відстрочки, тобто після реалізації
поставленої продукції.

З наданої відповідачем довідки № б/н
від 20.08.2014 р. за підписом директора
Пальніченко С.М. вбачається, що
продукція, отримана від позивача, була
відпущена до виробництва для
комплектації та в подальшому
доставлена до кінцевого споживача на
реалізацію в м. Донецьк.

Як вже зазначалося вище, сторони
домовились про те, що оплата
проводиться після реалізації
поставленої продукції.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не надано належних
доказів щодо виникнення у відповідача
зобов'язання оплати поставленої
продукції відповідно до договору.

За загальним положенням цивільного
законодавства зобов'язання виникають з
підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
закріплено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Сутність свободи
договору розкривається насамперед
через співвідношення актів цивільного
законодавства і договору: сторони
мають право врегулювати ті відносини,
які не визначені у положеннях актів
цивільного законодавства, а також
відступати від положень, що визначені
цими актами, і самостійно врегулювати
свої відносини, крім випадків, коли в
актах законодавства міститься пряма
заборона відступів від передбачених
ними положень або якщо обов"язковість
сторін положень актів цивільного
законодавства випливає з їхнього
змісту чи суті відносин між сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов"язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Враховуючи те, що у відповідності до
умов укладеного між сторонами договору
та додаткової угоди до нього № б/н від
27.11.2008 р., а саме те, що відповідач
повинен здійснювати розрахунок після
реалізації поставленої продукції, суд
дійшов висновку, що позивач звернувся
до суду передчасно.

В силу вимог п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України та ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України на
стороні, що подала позов лежить
зобов'язання доведення тих обставин, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог. Однак, позивачем не подано
на підтвердження своїх позовних вимог
належних доказів.

Зважаючи на вищевикладене, позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

Що стосується клопотання позивача від
20.08.2014 р. про витребування у відповідача
для огляду в судовому засіданні
оригіналів документів, воно задоволено
судом. У судовому засіданні 21 серпня 2014
року були витребувані у відповідача
оригінали наступних документів: листи
№ 20/11-08 від 20.11.2008 р., № 11/01-10 від 11.01.2010 р.,
додаткова угода б/н від 27.11.2008 р.,
належним чином засвідчені копії яких
залучені до матеріалів.

Суд, розглянувши клопотання позивача
від 21.08.2014 р. про витребування доказів у
відповідача, заслухавши думку
відповідача, виходить з наступного.

Згідно приписів ст. 38 ГПК України
сторона, прокурор, які заявляють
клопотання перед господарським судом
про витребування доказів, повинні
докладно зазначити про те, який доказ
витребовується; обставини, що
перешкоджають його наданню; підстави, з
яких випливає, що ці докази має
підприємство чи організація, і
обставини, які можуть підтвердити ці
докази. Покладення судом за
ініціативою однієї сторони обов'язку
на іншу сторону щодо надання доказів на
підтвердження своєї позиції є таким, що
суперечить принципу змагальності
(ст.ст. 4-3, 33 ГПК України). Згідно
положень цих норм судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Сторони та інші учасники процесу
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими господарському
суду доказами. Саме у цьому полягає
активність сторін та інших учасників
процесу у змагальності. Активність
суду в забезпеченні принципу
змагальності полягає в тому, що суд
створює необхідні умови для реалізації
прав сторін на повне та об'єктивне
з'ясування обставин справи. Сторони
компетентні самостійно вирішити це
питання, і самостійно несуть ризик
недостатності поданих ними доказів.

Суд, виходячи з вищевикладеного,
приймаючи до уваги те, що клопотання
подане після закінчення з*ясування
обставин та дослідження доказів,
відмовляє в його задоволенні.

Розглянувши клопотання позивача про
призначення судової експертизи, суд
враховує наступне.

У інформаційному листі від 18.03.2008 N 01-8/164
"Про деякі питання застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2007 році" ВГСУ зазначив що, за
змістом частини першої статті 41
Господарського процесуального кодексу
України, судова експертиза
призначається для роз'яснення не
будь-яких питань, що виникають при
вирішенні господарського спору, а лише
таких, які потребують спеціальних
знань (у відповідній галузі науки,
техніки, мистецтва тощо). Судова
експертиза повинна призначатися лише у
разі дійсної потреби у спеціальних
знаннях для встановлення фактичних
даних, що входять до предмета
доказування, тобто у разі, коли
висновок експерта не можуть замінити
інші засоби доказування.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, відповідно до норм
Господарського процесуального
кодексу, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Крім того, в силу статті ст. 42 ГПК
України висновок судового експерта для
господарського суду не є обов*язковим і
оцінюється господарським судом за
правилами, встановленими статтею 43
цього Кодексу.

Суд, дослідивши клопотання позивача,
враховуючи приписи статей 33, 38, 41 ГПК
України дійшов висновку про його
необґрунтованість, вважає його засобом
затягування судового процесу та таким,
що не підлягає задоволенню.

Стосовно заяви позивача про повернення
надмірно сплаченого судового збору в
сумі 6051,51 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ України
"Про судовий збір", сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України "Про
судовий збір", у випадках,
установлених пунктом 1 частини першої
цієї статті, судовий збір повертається
в розмірі переплаченої суми; в інших
випадках, установлених частиною
першою цієї статті, - повністю.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що судовий збір у
розмірі 6051,51 грн.., перерахований
згідно платіжного доручення № 1486 від
23.06.2014 р. до державного бюджету України,
підлягає поверненню Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Аквафор-Центр".

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ч. 1 ст. 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судовий
збір у даній справі покладається на
позивача

На підставі п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України, статей 11, 509, 626, 627, 629 Цивільного
кодексу України, статей 173, 174, ч. 7 ст.179
Господарського кодексу України,
керуючись статтями 1, 4, 12, 33, 44, 49, ст.ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повернути надмірно сплачений судовий
збір у розмірі 6051,51 грн., перерахований
згідно платіжного доручення № 1486 від
23.06.2014 р.р. до державного бюджету
України, Товариству з обмеженою
відповідальністю "Аквафор-Центр".

Повне рішення складено 26.08.2014 р.

Суддя О.В. Смірнова