ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2014 р.
Справа № 903/398/14

За позовом: Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна», с. Баїв
Луцького району Волинської області

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»,
м. Львів

про: визнання недійсним Кредитного
договору № 44/11 від 02.12.2011 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Кошовий О.С.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Шев’як О.В.
(довіреність № 6962 від 23.12.2013 р.)

Представнику відповідача роз'яснено
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Заяв про відвід судді не
подавалось. У судовому засіданні 27.08.2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Україна»
до Публічного акціонерного товариства
«Кредобанк» про визнання недійсним
Кредитного договору № 44/11 від 02.12.2011
року.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 03.06.2014 року
справу № 903/398/14 передано за
підсудністю до господарського суду
Львівської області. Ухвалою
господарського суду Львівської
області від 23.06.2014 року справу №903/398/14
прийнято до розгляду, розгляд справи
призначено на 08.07.2014 року. Ухвалами суду
від 08.07.2014 року та від 14.08.2014 року
розгляд справи відкладався на 14.08.2014
року та 27.08.2014 року відповідно.

Позивач явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив. 27.08.2014 року на адресу суду
надійшло клопотання вх.№36341/14 позивача,
відповідно до якого останній позовні
вимоги підтримав повністю, просив
справу розглянути за наявними в ній
матеріалами без участі повноважного
представника позивача. Також
повідомив, що у провадженні
господарських судів України, або
іншого органу, який в межах своєї
компетенції вирішує спір, немає справи
зі спору між тими ж сторонами, про той
же предмет і з тих же підстав, та немає
рішення цих органів з такого спору.
Зазначив, що Кредитний договір № 44/11
від 02.12.2011 р. був укладений колишнім
генеральним директором СГТзОВ
«Україна» ОСОБА_2 з порушенням ч.ч. 1, 2
ст. 203 та ч. 1, абз. 1 ч. 3 ст. 92 ЦК України, а
саме всупереч п.15.14.3 Статуту СГТзОВ
«Україна» з перевищенням
встановленого статутом товариства
ліміту суми договору (не більше 100 000,00
грн.), без відома та згоди загальних
зборів учасників товариства, з
використанням підробного протоколу
загальних зборів учасників СГТзОВ
«Україна», в подальшому Кредитний
договір № 44/11 від 02.12.2011 р. загальними
зборами учасників СГТзОВ «Україна» не
схвалювався, в зв'язку з чим, на думку
позивача, підлягає визнанню недійсним.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти задоволення
позову заперечив повністю з підстав,
наведених у поданому 27.08.2014 р. через
канцелярію суду поясненні (відзиві)
вх.№36344/14 на позовну заяву. Зокрема,
зазначив, що Кредитний договір № 44/11
від 02.12.2011 року підписаний
уповноваженими представниками сторін,
зокрема з боку позивача генеральним
директором ОСОБА_2, а підпис останнього
скріплений печаткою юридичної особи -
СГТзОВ «Україна». Після укладення
кредитного договору сторони
виконували його умови, про що відомо
позивачу. Про фактичне взаємне
виконання сторонами умов кредитного
договору свідчить як погашення
кредитної заборгованості (повернення
суми отриманого кредиту, оплата
процентів комісій, розмір яких
визначений змістом договору, тощо), так
і укладення для забезпечення виконання
взятих на себе зобов'язань за вказаним
кредитним договором, Договору застави
від 02.12.2011 року, який було посвідчено
приватним нотаріусом Луцького
районного нотаріального округу ОСОБА_3
(р.№5563).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, повно та об'єктивно
дослідивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

02.12.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством «Кредобанк» (Банк) та
Сільськогосподарським Товариством з
обмеженою відповідальністю «Україна»
(Позичальник) укладено Кредитний
договір №44/11 (Договір), відповідно до п.1
якого Банк зобов'язався надати у
власність Позичальникові грошові
кошти (надалі - Кредит) у розмірі та на
умовах, обумовлених цим Договором, а
Позичальник зобов'язався повернути
Кредит і сплатити проценти та комісії
за користування ним.

За умовами п.п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4 Договору,
Банк надає Товариству кредит в сумі 710
000,00 (сімсот десять тисяч грн. 00 коп.) грн.
на придбання сільськогосподарської
техніки під процентну ставку 16,5%
річних, а у разі невиконання умов
договору чи незастрахування предмету
забезпечення зобов'язань - під 18,5%
річних.

Згідно з п.15.14.3 Статуту позивача в
редакції, що діяла на момент укладення
кредитного договору, генеральний
директор товариства має право без
довіреності укладати договори на суму,
що не перевищує 100000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Волинської області від 02.10.2013 р. у
справі №903/928/13 визнано недійсним
рішення загальних зборів учасників
СГТзОВ «Україна», оформлене протоколом
№ 26 від 01.09.2011 р., про укладення з ОСОБА_2,
як з генеральним директором СГТзОВ
«Україна», трудового контракту.

Разом з тим, постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
27.05.2014 р. у справі №903/139/14 встановлено,
що на виконання умов Договору Позивач
надав Відповідачу кредитні кошти в
сумі 710 000,00 грн., що підтверджується
меморіальним ордером №32111084 від
08.12.2011р.; Кредитний договір фактично був
схвалений і виконувався сторонами:
позичальник прийняв кредитні кошти,
частково повернув їх і лише з вересня
2009р. припинив оплати.

З поданих відповідачем копій
банківських виписок по рахунку
вбачається, що позивач здійснював
перерахунок грошових коштів
відповідачу по 05.12.2013 р. включно з
призначенням платежу «погашення
кредитної заборгованості згідно
договору № 44/11 від 02.12.11 р.».

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають до задоволення, з огляду на
наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

З матеріалів справи вбачається, що з
моменту укладення Договору 02.12.2011р. між
сторонами виникли кредитні відносини,
оскільки взаємовідносини сторін
підпадають під дефініцію статті 1054 ЦК
України, коли за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Статтею 345 ГК України передбачено, що
кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Підставою для визнання Кредитного
договору № 44/11 від 02.12.2011 року недійсним
позивач вказує те, що Кредитний договір
№ 44/11 від 02.12.2011 р. був укладений
колишнім генеральним директором
СГТзОВ «Україна» з перевищенням
встановленого статутом товариства
ліміту суми договору (не більше 100 000,00
грн.), без відома та згоди загальних
зборів учасників товариства, з
використанням підробного протоколу
загальних зборів учасників СГТзОВ
«Україна»; Кредитний договір № 44/11 від
02.12.2011 р. в подальшому загальними
зборами учасників СГТзОВ «Україна» не
схвалювався, в зв'язку з чим, на думку
позивача, підлягає визнанню недійсним.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 02.10.2013 р. у
справі №903/928/13 визнано недійсним
рішення загальних зборів учасників
СГТзОВ «Україна», оформлене протоколом
№ 26 від 01.09.2011 р., про укладення з ОСОБА_2,
як з генеральним директором СГТзОВ
«Україна», трудового контракту.

У відповідності до статті 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Пунктом 3.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 р. (із змінами і доповненнями)
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
визначено, що наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Відтак, суд відхиляє доводи СГТзОВ
«Україна» стосовно укладення
кредитного договору від імені
Товариства особою, яка не мала на це
відповідних повноважень, оскільки
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014 р. у
справі №903/139/14 встановлено, що
кредитний договір фактично був
схвалений і виконувався сторонами:
позичальник прийняв кредитні кошти,
частково повернув їх і лише з вересня
2009р. припинив оплати.

Про наступне схвалення СГТзОВ
«Україна» Кредитного договору
свідчать також долучені до матеріалів
справи копії банківських виписок по
рахунку, з яких вбачається, що позивач
здійснював перерахунок грошових
коштів відповідачу по 05.12.2013 р. включно
з призначенням платежу «погашення
кредитної заборгованості згідно
договору № 44/11 від 02.12.11 р.».

Відповідно до п.3.5. згаданої Постанови
Пленуму ВГСУ якщо господарським судом
буде з'ясовано, що статутом товариства
з обмеженою відповідальністю право
виконавчого органу цього товариства на
укладення договору не обмежено, тобто
такий орган уклав договір без
порушення наданих йому повноважень, то
сам лише факт не затвердження договору
після його підписання не може бути
підставою для визнання договору
недійсним.

У відповідності до ч. 3 ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Пунктом 2.6 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 (із змінами і доповненнями) «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме обставинам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), а не правовій оцінці таких
обставин, здійсненій іншим судом.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
у відповідності до статті 49 ГПК України
судовий збір слід покласти на нього у
повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, Цивільним
кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49,
66, 67, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на
позивача у повному обсязі.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 29.08.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А