ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р.
Справа № 922/1874/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов
О.О. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Деркач Ю.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну
скаргу відповідача (вх. №2075Х/2) на
рішення господарського суду
Харківської області від 14.07.14 р. у
справі №922/1874/14,

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Кам'янка-Дніпровська,
Запорізька область,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Харків,

про стягнення 25 795,09 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою, в якій просить стягнути з ФОП
ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 25795,09 грн., з
яких: 24630,71 грн. сума основного боргу,
351,57 грн. пені, 812,81 грн. інфляційних
втрат. Витрати по сплаті судового збору
та оплаті послуг адвоката позивач
просить покласти на відповідача.

17.06.14 позивач подав до господарського
суду заяву про збільшення позовних
вимог, в якій просить стягнути з
відповідача кошти у розмірі 27300,45 грн., з
яких: 24630,71 грн., сума основного боргу,
890,08 грн. пені, 1779,66 грн. інфляційних
втрат. Також позивач просить стягнути з
відповідача витрати по сплаті судового
збору та послуги адвоката.

11.07.14 позивачем подано заяву про
залучення документів та стягнення
судових витрат, в якій заявник просив
стягнути з відповідача судові витрати
(судовий збір у розмірі 1827,00 грн. та
витрати на правову допомогу у розмірі
5000,00 грн.).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 14.07.2014 р. (суддя
Суслова В.В.) позов задоволено. Стягнуто
з з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1
24630,71 грн. основного боргу, 351,57 грн. пені,
812,81 грн. інфляційних втрат, 1827,00 грн.
судового збору, витрати за послуги
адвоката у розмірі 5000,00 грн.

Тобто, як вбачається з матеріалів
справи, судом першої інстанції не
розглянуто всі вимоги позивача, а саме,
нерозглянутими залишилися вимоги щодо
стягнення пені та інфляційних втрат у
збільшеному розмірі (890,08 грн. та 1779,66
грн. відповідно).

Відповідач, ФОП ОСОБА_2, з рішенням суду
першої інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 14.07.2014р. та в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм чинного
законодавства.

Позивачем надано відзив на апеляційну
скаргу, в якому ФОП ОСОБА_2, посилаючись
на безпідставність доводів апелянта,
просить залишити оскаржуване рішення
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. Також позивачем
зазначено, що ФОП ОСОБА_1 подано до суду
першої інстанції заяву про прийняття
додаткового рішення в даній справі
(щодо стягнення відповідних сум пені та
інфляційних), ухвалою суду першої
інстанції від 07.08.14 вирішення даного
питання відкладено до повернення
матеріалів справи №922/1874/14 до
господарського суду Харківської
області.

Зважаючи на вказані обставини та на
приписи ч.3 ст.101 ГПК України, суд
апеляційної інстанції при перегляді в
апеляційному порядку справи №922/1874/14
враховує лише ті вимоги позивача, які
були предметом розгляду місцевого
господарського суду та стосовно яких
винесено оскаржуване рішення.

Сторони, повідомлені належним чином
про час та місце судового засідання
02.09.14, не направили своїх представників
для участі в даному засіданні.

Позивач звернувся до суду із
клопотанням (вх.№7028 від 27.08.14), в якому
просить розгляд справи здійснити за
його відсутності. Розглянувши вказане
клопотання та враховуючи, що правову
позицію позивача викладено у відзиві
на апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що воно підлягає задоволенню та
розгляд справи є можливим за
відсутності ФОП ОСОБА_1 або його
представника.

Направлену відповідачеві на зазначену
ним в апеляційній скарзі адресу
(АДРЕСА_2) копію ухвали Харківського
апеляційного господарського суду від
30.07.14 про призначення розгляду справи
на 02.09.14 було повернуто на адресу суду з
відміткою відділення зв'язку «за
закінченням строку зберігання». За
таких обставин, враховуючи приписи
ст.99, 64 ГПК України, а також правову
позицію Вищого господарського суду
України, викладену в ч.3 п.3.9.1 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.11 N18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», колегія суддів
дійшла висновку, що відповідач
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи судом, а тому
розгляд даної справи є також можливим
без участі ФОП ОСОБА_2 або його
представника.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України на підставі наявних у
справі доказів, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

28.02.14 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (Перевізник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (Замовник)
було укладено Договір № 01-28.02.2014 р. на
транспортне обслуговування при
перевезенні вантажів у міжнародному
автомобільному сполученні.

Відповідно до п. 1.1. Договору,
передбачено, що за цим Договором
Перевізник зобов'язується за
винагороду, від свого імені, але в
інтересах і за рахунок Замовника
організувати перевезення вантажів
Замовника у міжнародному
автомобільному сполученні, а також на
території СНД.

Згідно п. 2.2. Договору, на кожне окреме
перевезення оформлюється заявка, яка
містить опис умов і особливостей
конкретного перевезення і є
невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.3. Договору,
підтвердженням факту надання
Перевізником в повному обсязі
зазначеної в заявці послуги є оригінал
товарно-транспортної накладної
встановленого зразка з відмітками
вантажовідправника, перевізника,
одержувача вантажу та митних органів.

Пунктом 4.1.4 Договору передбачено, що
перевізник зобов'язаний забезпечити
доставку довіреного Замовником
вантажу в пункт призначення і передати
його уповноваженій особі
вантажоодержувача, згідно з
товарно-транспортною накладною (CMR).

Відповідно до п. 5.1. Договору, Замовник
сплачує послуги надані Перевізником за
перевезення вантажу шляхом
безготівкового перерахування грошових
коштів на розрахунковий рахунок
Перевізника, грошових коштів у сумі сто
відсоткової вартості послуги з
перевезення, що вказана в Заявці.

Оплата послуг, наданих Перевізником
проводиться Замовником протягом 3
(трьох) банківських днів шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський розрахунковий рахунок
Перевізника за безготівковим
розрахунком, якщо інше не указано в
Заявці. При цьому всі витрати по
переказу грошових коштів несе
Замовник. Підставою для оплати є копія
рахунку-фактури, виставленого
Перевізником, копія
товарно-транспортної накладної (CMR) з
відміткою вантажоодержувача про
приймання вантажу в одному екземплярі
і копії інших документів, зазначених в
транспортному замовленні тобто Заявці,
якщо інше не вказано в Заявці, з
обов'язковим надсиланням Замовнику
оригінальних документів зазначених
вище (п. 5.2. Договору).

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що
днем оплати вважається дата списання
грошових коштів з розрахункового
рахунку Замовника, підтверджена
випискою з банку.

28.02.14 позивач (Перевізник) отримав та
погодив Заявку №01 до Договору №01-28.02.2014
р. на транспортне обслуговування при
перевезенні вантажів у міжнародному
автомобільному сполученні. Відповідно
до Заявки позивач здійснив доставку
вантажу по маршруту с. Золочів
Харківська область - Італія кВ.10081
Кастелламонте.

Також слід зауважити, що відповідно до
Заявки №01 сума послуг склала 24630,71 грн.
(1650 євро по курсу НБУ на день
підписання Заявки).

Як встановлено місцевим господарським
судом, підтверджується матеріалами
справи та не заперечується апелянтом,
позивач повністю виконав свої
обов'язки за договором та адресу
відповідача надав документальне
підтвердження виконання послуг
відповідно до п. 4.1.4. Договору.

Так, 09.04.14 на адресу відповідача
позивачем засобами електронного
зв'язку надіслано для проведення
розрахунку за виконану роботу
електронні копії СMR А №000083, акту
виконаних робіт від 09.04.14,
рахунку-фактури №09.04.14 від 09.04.14 на
загальну суму 24630,71 грн. 12.04.14 на поштову
та юридичну адресу відповідача
позивачем цінним листом з описом
вкладення направлено оригінали
вищевказаних документів.

Однак зобов'язання, взяті відповідачем
згідно з укладеним між сторонами
договором виконані не були,
відповідачем порушений порядок і
строки розрахунків, встановлені
вказаним Договором. На дату подання
позову рахунок-фактура №09.04.2014 року від
09.04.14 на загальну суму 24630,71 грн.
залишився не сплаченим.

Вказана обставина також не
заперечується відповідачем в
апеляційній скарзі. Апелянтом лише
зазначено, що суд першої інстанції не
врахував факт наявності двох заявок -
від 28.02.14 та від 28.03.14. Разом з тим,
відповідачем не обґрунтовано, яким
чином вказаний факт впливає на
правомірність висновків суду щодо
стягнення суми боргу і може бути
підставою для звільнення ФОП ОСОБА_2
від виконання договірних зобов'язань
щодо оплати послуг перевізника згідно
з заявкою №01 від 28.02.14. Тому колегія
суддів не приймає зазначене твердження
апелянта про неповне з'ясування
обставин справи як належний аргумент
та вважає, що він не є підставою для
скасування оскаржуваного рішення.
Окрім того, апелянтом не надано доказів
наявності заявки від 28.03.14.

За таких обставин, на думку колегії
суддів, місцевим господарським судом
обґрунтовано, із посиланням на ст. ст.11,
509, 526, 530, 901 ЦК України, ст. 174, 193 ГК
України, ч. 2 ст. 64 Закону України "Про
автомобільний транспорт", п. 1 ст. 1 та п. 1
ст. 9 Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів від 19 травня 1956
року (зі змінами та доповненнями,
внесеними Протоколом від 05.07.1978 року), а
також - на відповідні норми укладеного
між сторонами договору, зроблено
висновок, що з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню сума
основного боргу 24630,71 грн.

Крім того, на підставі наданих
позивачем обґрунтованих розрахунків, у
відповідності до приписів ст.ст. 610, 611,
625 ЦК України, ст.549 ГК України, п.5.6
договору №01-28.02.2014 р., судом першої
інстанції також правомірно стягнуто з
відповідача на користь позивача 351,57
грн. пені та 812,81 грн. інфляційних втрат.

Обґрунтованість здійснення
вищевказаних нарахувань на суму боргу
та їх розмір перевірено судом
апеляційної інстанції. Колегія суддів
також зазначає, що апелянтом не надано
жодних заперечень або
контррозрахунків щодо вищевказаних
сум.

Крім того, що стосується нерозглянутих
сум інфляційних та пені, які заявлені
позивачем додатково, то, як уже
встановлено вище, позивачем подано до
суду першої інстанції заяву про
прийняття додаткового рішення в даній
справі (щодо стягнення відповідних сум
пені та інфляційних), ухвалою суду
першої інстанції від 07.08.14 вирішення
даного питання відкладено до
повернення матеріалів справи №922/1874/14
до господарського суду Харківської
області.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 5000,00 грн. судових
витрат на оплату послуг адвоката - суд
апеляційної інстанції зазначає, що і в
цій частині позовні вимоги також
задоволено правомірно, у відповідності
до підтвердженого матеріалами справи
фактичного обсягу виконаних адвокатом
робіт та отриманої ним оплати, з
урахуванням принципів розумності та
співрозмірності, згідно з правовою
позицією, викладеною в Інформаційному
листі Вищого господарського суду
України № 01-8/973 від 14.12.07 "Про деякі
питання практики застосування у
вирішенні спорів окремих норм
процесуального права", у п. 12 роз'яснень
президії Вищого арбітражного суду
України від 04.03.98 №02-5/78 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" (з наступними
доповненнями і змінами). В апеляційній
скарзі заявником також не було
висловлено заперечень щодо розміру та
підстав стягнення з ФОП ОСОБА_2 витрат
на оплату послуг адвоката.

Стосовно тверджень відповідача в
апеляційній скарзі про порушення
місцевим господарським судом
процесуальних прав відповідача,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме - з описів вкладення до поштових
відправлень, а також чеків відділення
зв'язку (а.с. 9,10) позивачем було
направлено відповідачеві копії
позовної заяви та додатків до неї на
дві адреси: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2. Даними
доказами спростовуються твердження
апелянта про нібито недотримання
позивачем вимог ст.56 ГПК України та
ненадання цьому факту належної оцінки
місцевим господарським судом в
порушення вимог п.6 ч.1 ст.63 ГПК України.

Апелянт також посилається на те, що
місцевим господарським судом не було
задоволено його клопотання про
відкладення розгляду справи та
прийнято рішення у справі за
відсутності представника відповідача.

Однак з матеріалів справи вбачається,
що копію ухвали місцевого
господарського суду від 14.05.14 про
призначення справи до розгляду на 05.06.14
було направлено відповідачеві на дві
адреси, наявні в матеріалах справи:
АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2. Однак обидва
поштові відправлення були повернуті
відділенням зв'язку з відміткою «за
закінченням строку зберігання» (а.с.36,
93).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 05.06.14, із
посиланням на ст.69, 77 ГПК України та на
принцип змагальності сторін,
враховуючи неявку відповідача у
призначене судове засідання, розгляд
справи було відкладено на 19.06.14,
зобов'язано відповідача надати до суду
письмовий відзив на позовну заяву та
інші документи, які суд вважав за
необхідне витребувати. Однак
направлені відповідачеві копії даної
ухвали також були повернуті
відділенням зв'язку з відміткою «за
закінченням строку зберігання» (а.с.141,
147).

У судове засідання 19.06.14 представник
відповідача також не з'явився, у зв'язку
з чим розгляд справи було вдруге
відкладено - на 01.07.14; зобов'язано
відповідача виконати вимоги
попередніх ухвал суду. Разом з тим, 19.06.14
представником відповідача було подано
нарочним до канцелярії суду заяву про
ознайомлення з матеріалами справи
(а.с.65). Зазначена обставина дає
підстави для висновку, що в день
судового засідання 19.06.14 представник
відповідача перебував у суді, однак у
судове засідання, призначене на
вказану дату, не з'явився та не
повідомив суд про причини неявки.

У судовому засіданні 01.07.14 через
відсутність представника відповідача
розгляд справи було втретє відкладено -
на 14.07.14; зобов'язано відповідача
виконати вимоги попередніх ухвал суду.
Як вбачається з відмітки представника
відповідача на заяві від 19.06.14 (а.с.65),
він ознайомився з матеріалами справи
04.07.14, тобто був повідомлений про час та
місце наступного судового засідання і
мав можливість вчасно надати
документи, витребувані ухвалами суду.

Однак 14.07.14 представником відповідача
було нарочним подано до суду
клопотання про відкладення розгляду
справи, мотивоване неможливістю участі
в даному судовому засіданні
представника ФОП ОСОБА_2, що пов'язано з
участю в іншій справі. При цьому
будь-яких доказів даного твердження
(копії ухвали суду про призначення до
розгляду іншої справи або судової
повістки) та обґрунтування підстав, з
яких розгляд іншої справи є
пріоритетним щодо присутності
представника ФОП ОСОБА_2 заявником
клопотання не надано. Також заявник не
звернувся до суду з клопотанням про
продовження встановленого статтею 69
ГПК України двохмісячного строку
розгляду справи, який закінчився 14.07.14
(враховуючи, що ухвалу про порушення
провадження у справі винесено 14.05.14).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом обґрунтовано, у відповідності до
обставин справи та норм чинного
процесуального законодавства, було
відмовлено в задоволенні
вищевказаного клопотання з підстав
його необґрунтованості. Натомість
твердження відповідача (із посиланням
на ст.104 ГПК України) про те, що
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню, оскільки справу розглянуто
за відсутністю його представника, не
повідомленого належним чином про час
та місце судового засідання - колегія
суддів вважає таким, що не відповідають
матеріалам справи.

А саме, як вбачається з матеріалів
справи, місцевим господарським судом, у
відповідності до приписів щодо
рівності учасників процесу (ст4-2 ГПК
України) а також здійснення
господарського судочинства на засадах
змагальності (ст.4-3 ГПК України) біло
створено сторонам необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Зокрема, розгляд справи тричі
відкладався судом з метою надання
відповідачеві можливості подати
обґрунтовані заперечення на позовні
вимоги. Однак відповідач вказаною
можливістю не скористався, вимог ухвал
суду не виконав. Направлені
відповідачеві на наявні у справі
адреси (правильність яких апелянтом не
заперечується) копії ухвал суду були
повернуті відділенням зв'язку з
відміткою «за закінченням строку
зберігання», що свідчить про небажання
відповідача отримувати надіслану
судом кореспонденцію.

Крім того, як уже зазначалося, 04.07.14
представник відповідача ознайомився з
матеріалами справи, тому твердження
ФОП ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо
неповідомлення його належним чином про
судове засідання 14.07.14 також
спростовується матеріалами справи.

Колегія суддів враховує, що суду
апеляційної інстанції відповідачем
також не надано жодних пояснень,
заперечень або контррозрахунків
стосовно суті спору, а лише викладено в
апеляційній скарзі безпідставні
твердження про порушення місцевим
господарським судом норм
процесуального права. Крім того, як уже
зазначалося, в судове засідання 02.09.14
представник відповідача не з'явився та
не повідомив суд про причини неявки, а
направлену на його адресу копію ухвали
Харківського апеляційного
господарського суду від 30.07.14 про
призначення розгляду справи на 02.09.14
було повернуто до суду з відміткою
відділення зв'язку «за закінченням
строку зберігання».

Тобто процесуальна поведінка
відповідача в судах першої та
апеляційної інстанції, на думку
колегії суддів, не узгоджується з
приписами ст.22 ГПК України, частиною 2
якої встановлено обов'язок сторін
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи. Натомість дії
відповідача свідчать про зловживання
своїми процесуальними правами з метою
затягування судового процесу та
ухилення від виконання своїх
договірних зобов'язань перед
позивачем, чим порушуються права та
охоронювані законом інтереси ФОП
ОСОБА_1

Отже, здійснивши апеляційний перегляд
оскаржуваного рішення, колегія суддів
вважає, що викладені в апеляційній
скарзі твердження зроблені при
довільному трактуванні обставин
справи та норм чинного законодавства,
аргументи заявника скарги ґрунтуються
на припущеннях, на їх підтвердження не
надано відповідно до статей 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України доказів з посиланням на
конкретні норми матеріального та
процесуального права, які б
спростовували висновки місцевого
господарського суду і могли б бути
підставою для скасування оскарженого
судового рішення.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 14.07.14 р. у
справі №922/1874/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 08.09.14

Головуючий суддя
Шевель О. В.

Суддя
Крестьянінов О.О.

Суддя
Хачатрян В.С.