ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року Справа № 904/1720/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого судді
Демидової А.М.,

суддів
Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

Прокопанич Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"на
рішеннягосподарського суду
Дніпропетровської області від 03.06.2014 р.
(суддя Загинайко Т.В.) та на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.07.2014 р. (судді: Прудніков В.В., Орєшкіна
Е.В., Широбокова Л.П.)у справі№ 904/1720/14
господарського суду Дніпропетровської
областіза позовомДержавного
підприємства "Придніпровська
залізниця"доПублічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний
комбінат"простягнення 101 722 грн. 92 коп.за
участю представників: від
позивачаОвчинніков Б.С., довіреність
№29 01.01.2014 р.від відповідача Матвєєва
Т.В., довіреність №52-16/45 від 23.01.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від
03.06.2014 р. у справі №904/1720/14 задоволено
позов Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" (далі - ДП
"Придніпровська залізниця") до
Публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" (далі - ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат").
Стягнуто з відповідача 53 152 грн. 08 коп.
плати за користування вагонами, 48 570
грн. 84 коп. збору за зберігання вантажу,
2 034 грн. 46 коп. витрати по сплаті
судового збору.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.07.2014 р. у справі №904/1720/14 апеляційну
скаргу ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
залишено без задоволення, вказане
рішення залишено без змін.

Не погодившись з прийнятими
господарськими судами попередніх
інстанцій судовими актами ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат", звернулось з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.07.2014 р. та рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 03.06.2014 р.
у справі №904/1720/14,прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що
місцевим та апеляційним
господарськими судами при винесені
оскаржуваних судових рішень порушено
норми матеріального та процесуального
права, зокрема:

1) встановлено наявність вини ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" у затримці вагонів на
підставі актів загальної форми, які не
підписані уповноваженими
представниками відповідача, що
суперечить п. 8 Правил користування
вагонами та контейнерами, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №113 від 25.02.1999 р. та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України за №165/3458 від 15.03.1999 р. (далі -
Правила користування вагонами та
контейнерами);

2) визнано ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
винним у затримці вагонів при
наявності вільних залізничних колій в
момент такої затримки, що порушує ст. 119
Статуту залізниць України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1998 р. №457 (далі
- Статут залізниць України) та п. 9
Правил користування вагонами та
контейнерами.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 19.08.2014 р., колегією суддів у
складі: головуючий суддя - Демидова А.М.,
судді - Волік І.М.,
Ємельянов А.С. (доповідач у справі)
касаційну скаргу ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 09.09.2014 р.

Розпорядженням Секретаря першої
судової палати від 03.09.2014 р.
№02-05/397, у зв'язку з перебуванням судді
Воліка І.М. у відпустці, сформовано
колегію суддів у наступному складі:
головуючий суддя - Демидова А.М., судді
- Ємельянов А.С. (доповідач у справі),
Прокопанич Г.К.

В судове засідання 09.09.2014 р. з'явились
представники позивача та відповідача.

Крім того, 09.09.2014 р. через відділ
документального забезпечення
діяльності судових палат Вищого
господарського суду України
представником ДП "Придніпровська
залізниця" подано відзив на касаційну
скаргу.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи викладені в
касаційній скарзі, просив скасувати
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.07.2014 р. та рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 03.06.2014 р.
у справі №904/1720/14, прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти касаційної
скарги, просив залишити без змін
оскаржувані судові акти.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, заслухавши представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.11.2008 р. між ДП "Придніпровська
залізниця" та ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
(власник колії), правонаступником якого
є ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" було
укладено договір №ПР/М-08-2/11-2476аНЮдч про
експлуатацію залізничної під'їзної
колії відповідача, яка примикає до
станції Кривий Ріг Придніпровської
залізниці. Зазначений договір регулює
взаємовідносини позивача та
відповідача щодо подачі та забирання
вагонів.

За умовами п. 6 даного договору вагони
для під'їзної колії подаються
локомотивом залізниці на одну з
приймально-здавальних колій станції
Допоміжна. Подальший рух вагонів
виконується локомотивом власника
колії. Здавання вагонів провадиться на
одній з приймально-здавальних колій
станції Допоміжна.

На виконання умов договору
№ПР/М-08-2/11-2476аНЮдч від 06.11.2008 р.
ДП "Придніпровська залізниця" прийняті
порожні вагони, що належать
ТОВ "ЄвразТрансУкраїна", до
перевезення на адресу одержувача - ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат".

На станціях Мусіївка, Новоблочна,
Кривий Ріг-Головний дані вагони були
затримані на підставі наказів №504 від
18.09.2013 р., №505 від 18.09.2013 р., №508 від 21.09.2013
р. через зайнятість колій на станції
призначення Кривий Ріг, у зв'язку з
неприйняттям вантажу одержувачем на
свою під'їзну колію.

За вказаним фактом станціями складено
акти про затримку вагонів форми ГУ-23а
№107 від 18.09.13р., №21 від 18.09.13 р., №42 від
21.09.13 р. та акти загальної форми ГУ-23 №107
від 18.09.13р., №3 від 18.09.13 р., №3137 від 21.09.13
р. у порядку передбаченому п.п. 9,10
розділу III Правил користування
вагонами та контейнерами, на підставі
чого залізницею було нараховано 53 152
грн. 08 коп. плати за користування
вагонами, 48 570 грн. 84 коп. збору за
зберігання вантажу.

Статтями 46, 47 Статуту залізниць України
передбачено, що одержувач зобов'язаний
прийняти і вивезти зі станції вантаж,
що надійшов на його адресу. Терміни
вивезення і порядок зберігання
вантажів установлюються Правилами.
Вантажі, що прибули, зберігаються на
станції безкоштовно протягом доби. Цей
термін обчислюється з 24-ої години дати
вивантаження вантажу (контейнера)
засобами залізниці або з 24-ої години
дати подачі вагонів під вивантаження
засобами одержувача. За зберігання
вантажу на станції понад зазначений
термін справляється плата, встановлена
тарифом.

У разі прибуття вантажу на адресу
одержувача, поставка якого йому не
передбачена планом (договором,
контрактом, замовленням, нарядом та
ін.), останній зобов'язаний прийняти
такий вантаж від станції на
відповідальне зберігання.

За користування вагонами і
контейнерами залізниці
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами підприємницької
діяльності вноситься плата. Порядок
визначення плати за користування
вагонами (контейнерами) та звільнення
вантажовідправника від зазначеної
плати у разі затримки забирання
вагонів (контейнерів), що виникла з вини
залізниці, встановлюється Правилами,
передбачено ст. 119 Статуту залізниць
України.

Порожні власні або орендовані вагони,
які перевозяться за повними
перевізними документами зі сплатою
провізної плати, мають статус "вантажу",
що залізниця зобов'язана доставити на
станцію призначення у цілості та
збереженості і видати їх одержувачу,
зазначеному в накладній, а одержувач
має щодо залізниці права та обов'язки,
передбачені Статутом залізниць
України, зокрема, обов'язок отримати їх
від залізниці, а у разі несвоєчасного
приймання вагонів - сплатити плату за
користування вагонами, які знаходяться
на коліях залізниці, та збір за
зберігання у розмірах, встановлених
Тарифним керівництвом №1.

Відповідно до п. 13 Правил користування
вагонами і контейнерами плата за
користування стягується з
вантажовласника також у разі затримки
вагонів (контейнерів) під час
перевезення в усіх випадках, крім тих,
які залежать від залізниці.

Враховую зміст вищевикладених
правових норм, колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про наявність
підстав для стягнення з відповідача
плати за користування вагонами та
збору за зберігання вантажу за період
затримки вагонів.

При цьому, посилання скаржника на
недоведеність його вини через дефекти
форми актів, а саме їх підписання не
уповноваженими на це особами, судова
колегія Вищого господарського суду
України вважає безпідставними та
такими, що суперечать нормам чинного
законодавства, з огляду на наступне.

Як встановлено в ст. 129 Статуту
залізниць України , обставини, що
можуть бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

У разі затримки вагонів на станції з
причин, які залежать від
вантажовласника, складається акт
загальної форми, який підписується
представниками станції і
вантажовласника. В акті вказується час
(у годинах та хвилинах) початку та
закінчення затримки вагонів і їх
номери, що передбачено п. 8 Правил
користування вагонами і контейнерами.

Згідно з п. 3 Правил складання актів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 28.05.2002 №334, акт
загальної форми підписується особами,
які беруть участь у засвідченні
обставин, що стали підставою для
складання акта, але не менше як двома
особами.

Бланк акту загальної форми ГУ-23 є
додатком №6 до Правил користування
вагонами і контейнерами та містить
примітку: "Акт підписують особи, які
беруть участь у засвідченні обставин,
що стали підставою для складання акта,
але не менше ніж дві особи".

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що акти
загальної форми підписані особами, які
брали участь у засвідченні обставин, що
стали підставою для складання актів, а
саме черговими по залізничній станції,
до посадових обов'язків яких, зокрема,
відноситься здійснення операцій з
підготовки маршрутів, приймання і
відправка, пропуск потягів та
маневрових складів.

За таких обставин, місцевий та
апеляційний господарські суди
правомірно визнали, що вказані акти
підписані двома особами які брали
участь у засвідченні обставин, що стали
підставою для складання акта, а, отже, є
належними та допустимими доказами вини
відповідача в затримці вагонів.

Доводи заявника касаційної скарги на
наявність вільних залізничних колій в
момент затримки вагонів також є
необґрунтованими, оскільки, в
матеріалах справи містяться пояснення
поїздних диспетчерів, що свідчать про
неможливість подачі спірного вантажу,
у зв'язку з зайнятісттю колій станції
призначення, у тому числі і з вини
вантажоотримувача, яким не забирались
раніше подані на його адресу вагони.
Вказані пояснення досліджені
господарськими судами попередніх
інстанцій, їм надана належна правова
оцінка.

Інші доводи, викладені в касаційній
скарзі, відхиляються колегією суддів
як необґрунтовані.

Отже, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає
висновки господарського суду першої та
апеляційної інстанцій такими, що
відповідають дійсним правам і
обов'язкам сторін, наданим ними
доказам, нормам матеріального та
процесуального права.

Касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду, що
закріплено в ч. 2 ст. 1115 вказаного
кодексу.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувані судові
акти у даній справі прийняті судами
попередніх інстанцій при повному
з'ясуванні фактичних обставин справи у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права, у зв'язку з чим
підстав для їх зміни чи скасування не
вбачається.

За таких обставин, доводи, викладені у
касаційній скарзі, судова колегія
вважає непереконливими та такими, що
спростовуються наявними доказами та
матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право залишити рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції без змін, а
скаргу без задоволення.

З огляду на приписи статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати за подання
касаційної скарги покладаються на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.07.2014 р. та рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 03.06.2014 р.
у справі №904/1720/14 залишити без змін.

Головуючий суддя
А.М. Демидова

Судді:
А.С. Ємельянов

Г.К. Прокопанич