КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р. Справа№ 910/4291/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Смірнової Л.Г.

при секретарі Громак В.О.

за участю представників сторін: від
позивача - не з'явився;

від відповідача - Євченко В.Є
(представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Коровай»

на рішення господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 р.

по справі № 910/4291/14 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Коровай»

до публічного акціонерного товариства
«Кредит Європа Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача товариство з обмеженою
відповідальністю «Лотуре Агро»

про визнання договору поруки №26/08-S1 від
13.06.2008р. недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 р. в позові відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
публічне акціонерне товариство
«Коровай» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 13.05.2014р. у справі
№910/4291/14 та визнати договір поруки
№26/08-S1 від 13.06.2008р. недійсним.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.05.2014р.
апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Коровай»
прийнято до провадження.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 06.08.2014р.,
враховуючи перебування судді
Смірнової Л.Г. у відпустці, змінено
склад колегії та сформовано колегію у
складі: головуючий суддя Чорна Л.В.,
судді Кропивна Л.В., Сітайло Л.Г.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 27.08.2014р.,
враховуючи перебування судді
Кропивної Л.В. у відпустці, змінено
склад колегії та сформовано колегію у
складі: головуючий суддя Чорна Л.В.,
судді Сітайло Л.Г., Смірнова Л.Г.

Публічне акціонерне товариство
«Кредит Європа Банк» заперечує проти
апеляційної скарги та просить
відмовити у її задоволенні, з підстав
викладених у відзиві.

Від публічного акціонерного
товариства «Коровай» вдруге надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи. Враховуючи те, що фактичне
місцезнаходження позивача є м.
Луганськ, підприємство тимчасово
зупинило роботу з метою збереження
життя працівників, з причин
Антитерористичної операції, що
унеможливлює направлення
представника.

Представник відповідача заперечує
проти задоволення зазначеного
клопотання.

Як вбачається з позовної заяви та
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ТОВ «Коровай»
знаходиться у місті Києві, що
спростовує доводи викладені у
клопотанні про відкладення.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лотуре Агро» своїх
представників в судове засідання не
направило, про причини неявки суд не
повідомило, про час та місце розгляду
справи належним чином повідомлено.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що
законодавство України, в тому числі
Господарський процесуальний кодекс
України, не зобов'язує й сторону у
справі, зокрема позивача, з'ясовувати
фактичне місцезнаходження іншої
сторони (сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011
р. Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Разом з цим, мають місце заявлення
численних необґрунтованих відводів
суддям господарських судів,
нез'явлення представників учасників
судового процесу в судові засідання
без поважних причин та без
повідомлення причин, подання
необґрунтованих клопотань про
вчинення судом процесуальних дій,
подання зустрічних позовів без
дотримання вимог Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК), одночасного оскарження судових
рішень в апеляційному і в касаційному
порядку, подання апеляційних та
касаційних скарг на судові акти, які не
можуть бути оскаржені, тощо.

Подібна практика, спрямована на
свідоме невиправдане затягування
судового процесу, порушує права інших
учасників судового процесу та
суперечить вимогам статті 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Водночас згідно з частиною третьою
статті 22 ГПК сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Зловживанням процесуальними правами
слід вважати також і подання
учасниками судового процесу клопотань
(заяв) про вчинення господарським судом
не передбачених ГПК процесуальних дій,
а так само подання апеляційних та
касаційних скарг щодо процесуальних
документів, яких взагалі не існує.

З урахуванням обставин справи
господарський суд може залишити
відповідне клопотання (заяву, скаргу)
без розгляду, приєднавши його (її) до
матеріалів справи і зазначивши про це в
описовій частині рішення, прийнятого
по суті справи (або в ухвалі, якою
закінчується розгляд справи).
(зазначене знайшло своє відображення у
інформаційному листі Вищого
господарського суду України від 15.03.2010
р. № 01-08/140 «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві»).

За таких обставин клопотання позивача
про відкладення розгляду справи
задоволенню не підлягає, а справа
розглядається за відсутності
представників сторін, які належним
чином повідомлені.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

13.06.2008 р. між закритим акціонерним
товариством «Кредит Європа Банк»,
правонаступником якого є відповідач,
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Агро»
(позичальник) укладено договір про
надання фінансових послуг №26/08, за
умовами якого відповідач відкрив
позичальнику лінію з лімітом 1 000 000
доларів США, яка може
використовуватися позичальником для
здійснення запозичень у формі
строкових кредитів з максимальним
строком використання 365 днів для
надання можливості позичальнику
здійснювати ділову комерційну
діяльність.

13.06.2008 р. між закритим акціонерним
товариством «Кредит Європа Банк» (банк)
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Агро»
(клієнт), відкритим акціонерним
товариством «Коровай» (поручитель),
правонаступником якого є позивач,
укладено договір поруки №26/08-Sl,
відповідно до умов якого поручитель
зобов'язується відповідати в повному
обсязі перед банком за своєчасне та
повне виконання клієнтом своїх
грошових зобов'язань за договором
кредитування. /а.с. 19-23/.

Договір поруки №26/08-Sl від 13.06.2008р. від
відкритого акціонерного товариства
«Коровай» був укладений та підписаний
заступником голови правління Дубіною
Раїсою Олексіївною на підставі
довіреності, посвідченої ОСОБА_5
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу 11.06.2008
року за реєстровим №1870.

Згідно п.12.1 Статуту відкритого
акціонерного товариства «Коровай»
затвердженого загальними зборами
акціонерів відкритого акціонерного
товариства «Коровай» протокол №13 від
23.11.2005 року (в редакції, що діяла на
момент укладання договору), Наглядова
рада є органом управління товариства,
що представляє інтереси акціонерів у
перерві між проведенням Загальних
зборів і в межах компетенції,
визначеної цим статутом товариства,
внутрішніми нормативними актами
(Положеннями) товариства, контролює та
регулює діяльність правління
товариства.

Згідно з п.12.2.30 Статуту до компетенції
Наглядової ради належить: надання
згоди на укладення, зміни чи припинення
значних договорів (угод) товариства:

12.2.30.1 угод, в тому числі щодо постачання
сировини, комплектуючих та збуту
виготовленої товариством продукції,
отримання кредитів, отримання та
видачу позичок, субсидій, гарантій,
здійснення капіталовкладень на суму,
що по кожній угоді окремо перевищує 10 000
000 (десять мільйонів) гривень (будь-яка
угода, кредит, позичка, субсидія,
гарантія, капіталовкладення на таку
суму, що укладена, отримана, видана без
отримання попередньої згоди
Наглядової ради, є недійсною як така, що
вчинена за відсутності необхідних
повноважень);

12.2.20.2 про відчуження, надання у
користування, заставу нерухомості на
суму, що по кожній угоді окремо
перевищує 200 000 (двісті тисяч) гривень,
транспортних та інших основних засобів
на сум, що по кожній угоді окремо
перевищує 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень,
обладнання, земельних ділянок -
незалежно від суми угоди.

Наглядова рада ВАТ «Коровай»
відповідно до пункту 12.3 статуту,
прийняла рішення про делегування
строком на один рік до 16.03.2009 року
включно Правлінню ВАТ «Коровай»
повноважень, що відносяться до
компетенції Наглядової ради та
передбачені пп.12.2.30 розділу 12 статуту,
що підтверджується випискою із
протоколу засідання Наглядової ради
відкритого акціонерного товариства
«Коровай» №176 від 17.03.2008 р. /а.с. 78/.

Як вбачається з виписки з протоколу №220
засідання правління ВАТ «Коровай» від
23.05.2008р. вирішено укласти з ЗАТ «Кредит
Європа Банк» договір поруки за ТОВ
«Лотуре-Агро» для отримання кредиту в
сумі 5,0 млн. USD строком на 3 роки та
надати повноважень на підписання
договору поруки від імені ВАТ
«Коровай» з банком голові правління
Лимарю Володимиру Васильовичу.

В свою чергу, відкрите акціонерне
товариство в особі голові правління
Лимаря Володимира Васильовича
уповноважило заступника голови
правління ВАТ «Коровай» Дубіну Раїсу
Олексіївну укласти від імені
відкритого акціонерного товариства
«Коровай» із ЗАТ «Кредит Європа Банк»
договір поруки за ТОВ «Лотуре-Агро» для
відкриття відновлювальної
мультивалютної кредитної лінії у сумі
до 5 000 000,00 грн., що підтверджується
довіреністю, посвідченої ОСОБА_5
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу 11.06.2008 р.
за реєстровим №1870. /а.с. 77/.

Згідно до частини 2 статті 16 Цивільного
кодексу України одним із способів
захисту цивільного права може бути
зокрема, визнання правочину недійсним.

В силу статті 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного
кодексу України. Недійсним також є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За статтею 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (п. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009р. № 9, судам необхідно
враховувати, що згідно із статтями 4, 10
та 203 ЦК зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим законам України,
які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.
Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).
Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Крім того, згідно п. 2.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до частини 2 статті 207
Цивільного кодексу України правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюються печатками.

Таким чином, враховуючи наявність
повноважень заступника Голови
правління на укладення договору,
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог.

Щодо протоколу загальних зборів
учасників №176 від 17.03.2008р., то доказів
оскарження або визнання недійсним у
встановленому законодавством порядку,
як до суду першої, так і до суду
апеляційної інстанції не надано.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
господарським судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
повно з'ясовано та доведено обставини,
що мають значення для справи, зроблені
висновки відповідають дійсним
обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі
колегією суддів до уваги не
приймаються з огляду на те, що вони є
необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові
обставин, колегія суддів дійшла
висновку, що відсутні підстави для
зміни чи скасування рішення
господарського суду міста Києва від
13.05.2014 р. у справі № 910/4291/14.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 р. у справі №910/4291/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

2. Матеріали справи №910/4291/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у
справі.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Л.В. Чорна

Судді
Л.Г. Сітайло

Л.Г. Смірнова