ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.Справа № 915/701/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням голови суду № 1971 від
19.08.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Павленко І.В., за
довіреністю № 1009 від 06.06.2014р.;

від відповідача - Петровський Д.О., за
довіреністю № 364 від 28.12.2011р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
„Сільськогосподарське підприємство
„Нібулон"

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 25.07.2014р.

по справі № 915/701/14

за позовом Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України" в особі філії „Дельта-лоцман"
Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
„Сільськогосподарське підприємство
„Нібулон"

про стягнення 180 718,40 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року Державне підприємство
„Адміністрація морських портів
України" в особі філії „Дельта-лоцман"
Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України" звернулось до господарського
суду Миколаївської області з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю
„Сільськогосподарське підприємство
„Нібулон" про стягнення з останнього
178 851,50 грн. основного боргу та 1 866,90 грн. -
3% річних.

Обґрунтовуючи позовну заяву сторона
посилається на невиконання
відповідачем своїх зобов'язань в
частині сплати канального збору та
збору за послуги служби регулювання
руху суден (СРРС), нарахованих за
проходження
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом
(БДЛК) під час здійснення вантажних
комерційних рейсів за період
жовтень-грудень 2013 року суден (барж та
буксирів), що належать ТОВ СП «НІБУЛОН».

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 25.07.2014р.
(суддя Мавродієва М.В.) позов задоволено
у повному обсязі; стягнуто з Товариства
з обмеженою відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
«НІБУЛОН» на користь Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» в особі Філії
«Дельта-Лоцман» Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» 96 473,95 грн. канального
збору, 82 377,55 грн. вартості послуг служби
регулювання руху суден, 1 866,90 грн. - 3%
річних та 3 614,37 судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що
відповідач під час здійснення
вантажних комерційних рейсів суден
(барж та буксирів), що належать
останньому не здійснив своєчасну та
повну оплату канального збору та збору
за послуги служби регулювання руху
суден, нарахованих за проходження
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом
протягом жовтня - грудень 2013 року,
внаслідок чого має борг перед
позивачем по оплаті канального збору
та борг по оплаті за послуги служб
регулювання руху суден. Крім того
відповідач на підставі ст.625
Цивільного кодексу України повинний
сплатити не лише зазначену суму боргу а
ще й 1 689 грн. 59 коп. - 3% річних, а на
підставі ст. 49 ГПК України
відшкодувати понесені судові витрати
на сплату судового збору за подання
позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю
„Сільськогосподарське підприємство
„Нібулон" звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення та прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позову.
Витрати пов'язані з розглядом справи в
судах першої та апеляційної інстанції,
покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги
сторона посилається на порушення
судом попередньої інстанцій приписів
статті 115 Кодексу торговельного
мореплавства України, статті 8 Закону
України "Про захист інформації в
інформаційно - телекомунікаційних
системах", статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", статті 8, 181, 182, 319,
320, 322,331,322, 334, 901 Цивільного кодексу
України, ст. 1 Податкового кодексу
України, ст. 22 Закону України «Про
морські порти України», ст.ст. 2,4,5
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», п. 1.2, 1.3, 3.1
Порядку справляння та розмірів ставок
портових зборів, пунктів 3.1.18, 3.1.25
Правил плавання і лоцманського
проведення суден у північно-західній
частині Чорного моря,
Бузько-Дніпровсько-лиманському та
Херсонському морському каналах, затв.
Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 01.08.2007 року № 655 та
статей 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України.

Крім того, обґрунтовуючи апеляційну
скаргу відповідач посилається на те,
що:

- позивач не є власником каналу, а
тому у нього відсутні підстави для
справляння канального збору на користь
позивача, оскільки єдиною
уповноваженою особою справляння
канального збору, у відповідності до
приписів Закону України "Про морські
порти України" є власник каналу.
Позивачем не надано доказів реєстрації
його права власності на
Бузько-Дніпровсько-лиманський канал,
який на думку відповідача є об'єктом
нерухомого майна та підлягає
реєстрації в Державному реєстрі
речових прав;

- усі судна відповідача, які
здійснювали перевезення водними
шляхами зернових вантажів, мають
осадку (заглиблення) до 4,0 м, отже,
зазначені судна зобов'язані рухатись
за бровками каналу, тобто не
використовуючи канал, а тому відсутні
підстави вважати, що судна відповідача
здійснювали проходження
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом.
Пересікання суднами ТОВ СП "НІБУЛОН"
каналу здійснювалось поперечно, при
цьому проходження каналу в один кінець
не відбувалось;

- позивачем не надано жодних доказів
застосовування ним п.3.1.25 Правил
плавання і лоцманського проведення
суден у північно-західній частині
Чорного моря,
Бузько-Дніпровсько-лиманському та
Херсонському морському каналах,
затверджених наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від
01.08.2007р. №655, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 05.10.2007р.
за №1150/14417 (далі - Правила плавання), при
організації плавання суден ТОВ СП
"НІБУЛОН", зокрема, не надано доказів
складання та узгодження схеми
буксирування морською лоцманською
службою позивача, організації
особливого режиму плавання для
вказаних суден, а також затвердження
схеми буксирування капітаном
відповідного порту;

- між сторонами відсутній договір з
приводу використання БДЛК для
проходження суден відповідача або
будь-який інший правочин, який би
передбачав обов'язок відповідача
сплачувати канальний збір, при цьому
відсутні нормативно-правові акти, на
підставі яких у відповідача виник
обов'язок сплачувати канальний збір;

- позивач не довів того, що замовлення
та отримання послуг СРРС є
обов'язковим, і що без отримання цих
послуг плавання суден відповідача було
б неможливим, а також не уточнив, які
саме послуги СРРС надавались кожному
судну відповідача в кожному окремому
випадку. Крім того, на момент
виникнення спірних правовідносин
відсутні нормативно-правові акти,
якими встановлені розмір та порядок
справляння збору за послуги СРРС, та
які відповідають вимогам, передбаченим
ст.115 Кодексу торгового мореплавства
України;

- позивачем не надано доказів отримання
відповідачем рахунків на сплату
канального збору та збору за послуги
СРРС, а також претензій про сплату
заборгованості з вказаних платежів;

- судна ТОВ СП "Нібулон" здійснювали
внутрігосподарські перевезення та не
здійснювали комерційну діяльність.
Основними ознаками комерційного
вантажного рейсу є отримання
судновласником плати або наявність
договору перевезення, а також
виконання перевезення на замовлення
третіх осіб, а за відсутності таких
ознак немає підстав вважати
перевезення вантажів водним
транспортом комерційним вантажним
рейсом;

- судна, про які йдеться у даному позові
відносяться до суден групи В, а відтак
згідно пункту 20 Положення про портові
збори звільняються від сплати
канального збору;

- портові збори згідно пункту 23 частини
1 статті 2 Бюджетного кодексу України
відносяться до неподаткових
надходжень бюджету, в зв'язку з чим
відповідно пункту 39 частини 1 вказаної
статті Бюджетного кодексу України
перерахування їх на рахунки
господарюючого суб'єкта є
неправомірним та свідчить про
необґрунтованість позовних вимог.

Більш детальніше доводи зазначені у
скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просить залишити рішення без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши наявні матеріали
справи на предмет їх юридичної оцінки
господарським судом Миколаївської
області, проаналізувавши застосування
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла наступних
висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з 01.10.2013р. по 31.12.2013р. судна (баржі
та буксири), що належать відповідачу,
проходили
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом
під час здійснення вантажних
комерційних рейсів, за що відповідно до
вимог чинного законодавства позивачем
був нарахований канальний збір, а також
під час проходження каналом цим суднам
надавались послуги служби регулювання
руху суден, за що нарахований збір за
послуги служби регулювання руху суден.

Факт проходження суднами відповідача
каналом та надання відповідачу послуг
підтверджується наявними в матеріалах
справи квитанціями СРРС, виписками та
копіями з вахтового журналу, записами
радіолокаційного контролю за рухом
суден відповідача Автоматизованої
інформаційної обчислювальної системи
підтримки регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор", виписками з
радіопереговорів між ЦРРС та
капітанами суден, поясненнями сторін.

На оплату нарахованих зборів позивач
виставив відповідачу рахунки:

- за жовтень 2013 року: №МР-00002098 від 24.10.2013;
№МР-00002194 від 30.10.2013; №МР-000018851, №МР-00001886,
№МР-00001887, №МР-00001888, №МР-00001889, №МР-00001890,
№МР-00001891, №МР-00001892, №МР-00001893, №МР-00001894,
№МР-00001895, №МР-00001896, №МР-00002215, №МР-00002216,
№МР-00002217, №МР-00002218, №МР-00002219, №МР-00002220,
№МР-00002221, №МР-00002222, №МР-00002223, №МР-00002224,
№МР-00002225, №МР-00002228, №МР-00002230, №МР-00002234
від 31.10.2013;

- за листопад 2013 року: №МР-00002284,
№МР-00002284, №МР-00002286, №МР-00002289, №МР-00002290,
№МР-00002610, №МР-00002798, №МР-00002799, №МР-00002800,
№МР-00002801, №МР-00002802, №МР-00002803, №МР-00002804,
№МР-00002805, №МР-00002806, №МР-00002807, №МР-00002837,
№МР-00002838, №МР-00002839, №МР-00002841, №МР-00002842,
№МР-00002843, №МР-00002844, №МР-00002845, №МР-00002846,
№МР-00002847, №МР-00002848, №МР-00002849, №МР-00002850,
№МР-00002868 від 30.11.2013;

- за грудень 2013 року: №МР-00002974, №МР-00002975,
№МР-00002976, , №МР-00002978, №МР-00002979 від
12.12.2013; №МР-00002973, №МР-00002977 від 13.12.2013;
№МР-00003075, №МР-00003076, №МР-00003077, №МР-00003078,
№МР-00003079, №МР-00003080, №МР-00003081, №МР-00003082,
№МР-00003083, №МР-00003084, №МР-00003085, №МР-00003086,
№МР-00003087 від 18.12.2013; №МР-00003269, №МР-00003270,
№МР-00003271, №МР-00003278, №МР-00003280, №МР-00003281,
№МР-00003282, №МР-00003285, №МР-00003286, №МР-00003287,
№МР-00003303 від 31.12.2013.

Загальна сума виставлених рахунків
склала 178 851,50 грн., з яких: 99 473,95 грн.
канального збору, 82 377,55 грн. вартості
послуг СРРС.

Вищезазначені рахунки рекомендованими
листами були направлені на адресу
відповідача. Їх отримання
підтверджується зворотними
повідомленнями про отримання поштової
кореспонденції, які містяться в
матеріалах справи (т.1 а.с.44-62).

Проте, відповідач вказані рахунки не
оплатив, у зв'язку з чим позивач
направляв на адресу відповідача
претензії № 2168 від 05.11.2013, №2623 від
26.11.2013, №3221 від 24.12.2013, №343 від 23.01.2014, № 942
від 26.02.2014, №1429 від 21.03.2014 (т.1 а.с.63-114),
які були залишені відповідачем без
відповіді та задоволення, що стало
підставою для звернення позивача до
суду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 3 Кодексу
торговельного мореплавства України
(далі - КТМ України) держава здійснює
регулювання торговельного
мореплавства через центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сферах морського і
річкового транспорту, інші центральні
органи виконавчої влади та національну
комісію, що здійснює державне
регулювання у сфері транспорту. Згідно
з цим Кодексом, іншими актами
законодавства та міжнародними
договорами України центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
транспорту, в межах своїх повноважень
за участю заінтересованих центральних
органів виконавчої влади розробляє та
затверджує нормативні документи з
питань торговельного мореплавства,
інструкції, правила перевезень
вантажів, пасажирів, пошти і багажу,
правила перевезень у прямому змішаному
та прямому водному сполученні, які є
обов'язковими для всіх юридичних та
фізичних осіб.

Згідно зі ст. 4 КТМ України до цивільних,
адміністративних, господарських та
інших правовідносин, що виникають із
торговельного мореплавства і не
врегульовані цим Кодексом, відповідно
застосовуються правила цивільного,
адміністративного, господарського та
іншого законодавства України.

Статтею 84 КТМ України
встановлено, що у морському порту
справляються такі цільові портові
збори: корабельний, причальний,
якірний, канальний, маяковий,
вантажний, адміністративний та
санітарний. Інші види зборів можуть
встановлюватися законодавчими актами
України. Розмір портових зборів
установлюється Кабінетом Міністрів
України. Використання портових зборів
допускається виключно за їх цільовим
призначенням.

Процедура справляння портових зборів
та розміри ставок портових зборів
встановлені Порядком справляння та
розмірами ставок портових зборів,
затвердженим наказом Міністерства
інфраструктури України від 27.05.2013 №316,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 12.06.2013р. за №930/23462 (надалі -
Порядок №316).

За п.1.2 Порядку №316 згідно з частинами
третьою - п'ятою статті 22 Закону України
"Про морські порти України" портові
збори сплачуються адміністрації
морських портів України, крім випадків,
визначених цим Законом, а саме:
канальний збір справляється на користь
власника каналу.

Відповідно до п.1.3 Порядку №316, портові
збори (корабельний, причальний,
якірний, канальний, маяковий,
адміністративний та санітарний)
справляються в морських портах із
суден і плавучих споруд, що плавають
під Державним Прапором України та
іноземними прапорами, за групами
згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2., 3.4., 3.5. Порядку №316:

- канальний збір за проходження суден
каналом Дунай - Чорне море на баровій
частині гирла Новостамбульське
(Бистре), Бузько-Дніпровсько-лиманським
каналом (далі - БДЛК), Херсонським
морським каналом (далі - ХМК),
Керч-Єнікальським каналом (далі - КЄК)
справляється на користь суб'єкта,
визначеного пунктом 1.2 розділу I цього
Порядку;

- нарахування канального збору
здійснюється за кожне проходження
каналу судном в один кінець і кожне
проходження каналу судном транзитом в
один кінець за одиницю умовного об'єму
судна (за 1 куб.м об'єму судна) за
ставками, наведеними в додатку 3 до
цього Порядку;

- судно, яке здійснює перехід між
морськими портами (морськими
терміналами), що розташовані на БДЛК,
канальний збір за прохід по БДЛК
сплачує на користь суб'єкта,
визначеного пунктом 1.2 розділу I цього
Порядку, за ставкою, що дорівнює
різниці між розмірами ставок,
установленими для відповідних ділянок
БДЛК (додаток 3). За проходження БДЛК і
ХМК без заходження в зазначені морські
порти (морські термінали) канальний
збір справляється на користь суб'єкта,
визначеного пунктом 1.2 розділу I цього
Порядку, за ставками, які встановлені
згідно з додатком 3 до цього Порядку, за
прохід БДЛК 1 - 12 колін та морського
порту Херсон (прохід БДЛК і ХМК)
відповідно;

- для суден, що згідно з обмірним
свідоцтвом з повним вантажем мають
осадку не більш як 4,5 метра, ставки
канального збору застосовуються з
коефіцієнтом 0,38, крім морського порту
Білгород-Дністровський та каналу
Прорва.

Пунктом першим наказу Міністерства
транспорту України від 15.04.2004 № 312 "Про
забезпечення лоцманського проведення
і регулювання руху суден у
територіальних, внутрішніх водах та на
внутрішніх водних шляхах України"
покладено на державне підприємство
"Дельта-лоцман" з 00 годин 00 хвилин 01.05.2004
функції з забезпечення лоцманського
проведення та регулювання руху суден
на судноплавних шляхах у
територіальних водах, на фарватерах,
каналах, на акваторіях, підхідних
каналах, внутрішніх і зовнішніх рейдах
портів та терміналів усіх форм
власності за рахунок зборів за послуги
лоцманських служб і постів (служб)
регулювання руху суден.

Портові збори є обов'язковими
цільовими платежами, встановленими
законодавством і обов'язок з їх оплати
відповідно до ст. 174 ГК України, ст.ст. 1,
3, 84 КТМ України виникає безпосередньо
із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
діяльність з торгового мореплавства на
підставі фактів проходження судном
каналом.

Що ж стосується послуг СРРС, то вони
надаються з єдиною метою - забезпечення
безпеки судноплавства, під якою
розуміється збереження людського
здоров'я і життя, довкілля та майна на
морі й на внутрішніх водних шляхах;
відсутність неприпустимого ризику,
пов'язаного із загибеллю або
травмуванням людей, заподіянням шкоди
довкіллю або матеріальних збитків.
Відтак, для сплати канального збору та
послуг СРРС встановлена обов'язковість
їх сплати та не потрібно укладати
окремі договори, а достатньо
підтвердженого документально факту
проходження судами відповідача каналу
та користування послугами служби СРРС,
що й було правомірно встановлено
місцевим судом в ході розгляду справи
по суті.

Зазначені обставини спростовують
доводи апелянта щодо недоведеності
обов'язку сплачувати канальний збір.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що позивач не є власником каналу,
а тому у нього відсутні підстави для
справляння канального збору у зв'язку
з відсутністю реєстрації права
власності на гідротехнічну споруду не
приймаються до уваги у зв'язку з таким.

Наказом Міністерства інфраструктури
України від 19.03.3013 №163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (надалі - Наказ №163)
реорганізовані державні підприємства
морського транспорту за переліком
згідно з додатком 1 шляхом виділу
стратегічних об'єктів портової
інфраструктури, іншого майна, прав та
обов'язків стосовно них відповідно до
розподільчих балансів та утворено
внаслідок виділу Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України".

Відповідно до Додатку 1 до Наказу №163
реорганізації підлягало також і
Державне підприємство "Дельта-лоцман".

Згідно з п.3 Наказу №163 Адміністрація
морських портів України є
правонаступником державних
підприємств морського транспорту,
зазначених у пункті 1 цього наказу, у
частині майна, прав та обов'язків
відповідно до розподільчих балансів.

Актом приймання-передачі майна,
майнових прав та зобов'язань від 13.06.2013,
затвердженим Міністерством
інфраструктури України,
Бузько-Дніпровсько-лиманський канал
передано до ДП "Адміністрація морських
портів України".

Актом приймання-передачі майна,
майнових прав та зобов'язань від 13.06.2013
№14 ДП "Адміністрація морських портів
України" передало
Бузько-Дніпровсько-лиманський канал до
філії "Дельта-лоцман" ДП "Адміністрація
морських портів України".

Наказом Міністерства інфраструктури
України від 18.02.13 № 91, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 06 березня
2013 р. № 363/22895 затверджено порядок
ведення Реєстру гідротехнічних споруд
морських портів України.

Згідно з даними зазначеного
нормативного акту в Реєстрі
гідротехнічних споруд щодо власника
БДЛК міститься наступна інформація : ДП
"Адміністрація морських портів України
" ( Філія Дельта - лоцман); акт приймання
- передачі майна від 13.06.13 р.,
розподільчий баланс майна від 13.06.13 р.

Таким чином, реєстрація права
власності на гідротехнічну споруду за
позивачем у Реєстрі спростовує доводи
апеляційної скарги відносно
неправомочності позивача щодо
стягнення канального збору. Довід про
відсутність державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно є хибним
з огляду на те, що БДЛК як споруда, що не
пов'язана з фундаментом із землею не
підлягає державної реєстрації і право
на це майно є дійсним через те, що на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень на підставі ч.4 ст.3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Посилання апеляційної скарги на те, що
зарахування портових зборів на
розрахунковий рахунок господарюючого
суб'єкта є порушенням Бюджетного
кодексу України, на думку апеляційної
інстанції є помилковим, оскільки
суперечить ст. 22 Закону України "Про
морські порти України".

Доводи апеляційної скарги про
відсутність підстав для стягнення
канального збору у зв'язку з
здійсненням судами поперечного
проходу каналу а не впродовж довжини
каналу є безпідставними, оскільки
нарахування канального збору не
ставиться в залежність від того, чи
йшло судно каналом весь час, чи
частково, чи пересікало його один або
кілька разів. Канальний збір
нараховується з 1 куб м. об'єму судна за
визначеними ставками.

Ці висновки ґрунтуються на
матеріалах справи, нормах чинного
законодавства України та сформованій
судовій практиці, зокрема, постановах
Вищого господарського суду України від
19.08.2013 р. у справі №17/212/10, від 01.10.2013 р. у
справі №5024/1862/2011 та від 19.11.2013 р. у
справі №923/89/13-г.

Доводи про незначність осадку суден
відповідача, що унеможливлює сплату
збору також є неспроможними з огляду
на таке.

Відповідно до паспорту
Бузько-Дніпровсько-лиманського каналу,
він слугує для підходу до Очаківського
портопункту, Очаківського морського
рибного порту, Дніпро-Бузького порту,
порту Ніка-Тера, спеціалізованому
порту Октябрьськ, Миколаївському
річковому і морським торговельним
портам, терміналу НІБУЛОН,
Херсонському морському та річковому
портам. Траса каналу проходить по
Дніпро-Бузькому лиману та річці
Південний Буг. Характерною рисою цього
є його мілководність.

Зі змісту п.3.1.18 Правил плавання
вбачається, що на колінах
Бузько-Дніпровсько-лиманського каналу
є ділянки, на яких зони забровкового
плавання взагалі відсутні, окрім того,
зони забровкового плавання на різних
колінах каналу знаходяться то справа,
то зліва.

Згідно з п.3.1.19 Правил плавання на
ділянках каналу, де зони забровкового
плавання відсутні, судна зобов'язані
рухатись каналом.

Таким чином, судна відповідача при
здійсненні ними перевезень до/від
причалу ТОВ СП "НІБУЛОН" до Херсонських
портів (терміналів), не зважаючи на
осадку цих суден, за будь-яких яких умов
мали рухатись каналом. Незначна осадка
судна не є підставою для звільнення
від канального збору а є підставою для
застосування меншого розміру портових
ставок, що передбачено п.3.5 розділу ІІІ
Порядку справляння та розмірів ставок
портових зборів, а саме із
застосуванням коефіцієнту 0,38.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про
безпідставність нарахувань у зв'язку з
тим, що судна відповідача при
пересіченні каналу не мали ознаків
комерційного рейсу та належать до
групи В. з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач є підприємством, яке
здійснює діяльність, спрямовану на
виготовлення та реалізацію продукції
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Зазначене підприємство
спеціалізується на продажі зернової
продукції.

Відповідно до п. 2 ст. 3 ГК України
господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Таким чином, відповідач здійснює
комерційну господарську діяльність
(господарська діяльність з метою
одержання прибутку).

Відповідно до п. 1 Положення про портові
збори до групи А віднесено вантажні
судна, що заходять у порти для
виконання вантажних операцій, та
плавучі споруди.

У відповідності до Додатку №1 до
Порядку №316 - вантажні судна, що
заходять для виконання вантажних
операцій, та плавучі споруди належать
до групи А; ліхтери, буксири,
буксири-штовхачі, штовхачі, баржі
(самохідні і несамохідні), річкові
самохідні судна, включаючи судна типу
"ріка - море" пароплавств, які є членами
Братиславської угоди, що заходять у
порти на р. Дунай, а також річкові
самохідні судна, що заходять для
подальшого перевантаження вантажів на
морські судна і навпаки - належать до
групи В.

Приміткою 2 до Додатку №1 до Порядку №316
визначено, що судна груп В (буксири та
баржі), Д та Е, що виконують комерційні
вантажні рейси, належать до групи А.

Таким чином, до групи "А" відносяться
судна, які заходять у порти для
виконання вантажних операцій. При
цьому, тип судна за його
класифікаційним свідоцтвом значення
не має.

Відповідно до п.1.1 Правил класифікації
та побудови морських суден Регістру
судноплавства України, під вантажним
судном розуміється будь-яке судно, що
не є пасажирським (суховантажні,
наливні, транспортні рефрижератори,
криголами, буксири, штовхачі,
рятувальні, технічного флоту, кабельні,
промислово-транспортні, спеціального
призначення та інші непасажирські
судна).

У коносаментах, які містяться в
матеріалах справи (т.10 а.с.140-303),
зазначено, що вантаж на відповідних
баржах направляється з відповідних
філій ТОВ СП "НІБУЛОН" на зовнішній рейд
ДП "Миколаївський міський торговельний
порт" для перевантаження, тобто для
виконання вантажних операцій, що є
підставою для віднесення цих суден до
групи "А".

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем здійснювались
перевезення зернових культур,
закуплених у третіх осіб, у зв'язку з
чим місцевий суд дійшов до
правомірного висновку про те, що
суднами відповідача здійснювались
вантажно-комерційні рейси, а тому такі
судна відносяться до групи А, а не до
окремих об'єктів групи В.

Відповідачем не надано доказів того, що
зазначені обсяги зернових культур було
перевезено ним для власного споживання
та не надано доказів що його буксири
здійснювали рейси не пов'язані зі
здійсненням комерційної діяльності
підприємства відповідача.

Крім того, відповідно до ст. 138
Податкового кодексу України до складу
витрат, що враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку, входять
витрати на збут, які включають витрати,
пов'язані з реалізацією товарів,
виконанням робіт, наданням послуг: у
тому числі і витрати на
транспортування готової продукції
(товарів) між складами підрозділів
підприємства.

Зазначена норма Податкового кодексу
надає підстави вважати, що
транспортування готової продукції
(товарів) між складами підрозділів
відповідача є одною із складових
господарської діяльності зазначеного
підприємства з метою реалізації
продукції (з метою отримання прибутку)
та зазначене переміщення не можна
вважати некомерційною діяльністю.

Будь-яких інших доказів, які б
спростовували вищенаведене, матеріали
справи не містять та їх, всупереч
вимогам ст. 33 ГПК України, скаржником
суду не надано.

Аналогічна правова позиція викладена і
у постановах Вищого господарського
суду України від 19.08.2013 р. у справі
№17/212/10, від 01.10.2013 р. у справі № 5024/1862/2011
та від 19.11.2013 р. у справі № 923/89/13-г.

Також, судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідачем не доведено, що належні
йому судна здійснювали технологічні
переміщення водними шляхами зернових
вантажів - товарно-матеріальних
цінностей відповідача, без мети на
досягнення економічних результатів та
одержання прибутку.

Аналогічна правова позиція викладена і
у постановах Вищого господарського
суду України від 16.10.2012 по справі
№17/212/10, від 19.08.2013 по справі №17/212/10, від
01.10.2013 по справі №5024/1862/2011, від 19.11.2013 по
справі №923/89/13-г та від 12.11.2013 по справі
915/219/13-г.

За таких обставин, колегія суддів
цілком погоджується з висновками суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог в частині стягнення 96
473,95 грн. боргу по оплаті канального
збору, внаслідок чого протилежні
твердження скаржника не можуть бути
прийняті до уваги.

Відносно доводів , викладених в
апеляційної скарзі про стягнення боргу
за послуги служби регулювання руху
суден, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 115 КТМ України із
суден, що користуються послугами
служби регулювання руху суден,
справляється збір, порядок справляння
і розмір якого встановлюються
центральним органом виконавчої влади в
галузі транспорту за погодженням з
центральним органом виконавчої влади з
питань економічної політики.

Відповідно до п. 4.1 Типового положення
про службу регулювання руху суден,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 28.05.2011 р. №340,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.06.2001р. за №545/, СРРС
створюються для надання послуг з
регулювання руху суден, які
перебувають у зоні дії СРРС, з метою
забезпечення безпеки мореплавства,
ефективності судноплавства, охорони
людського життя на морі, запобігання
забрудненню довкілля з суден.

За п. 3.6 цього Положення утримання СРРС
здійснюється за рахунок коштів від
збору за послуги СРРС.

Згідно п. 1 наказу Міністерства
транспорту України від 15.04.2004 р. № 312
"Про забезпечення лоцманського
проведення і регулювання руху суден у
територіальних, внутрішніх водах та на
внутрішніх водних шляхах України" саме
на державне підприємство
"Дельта-лоцман" покладено з 00 годин 00
хвилин 01.05.2004 функції з забезпечення
лоцманського проведення та
регулювання руху суден на судноплавних
шляхах у територіальних водах, на
фарватерах, каналах, на акваторіях,
підхідних каналах, внутрішніх і
зовнішніх рейдах портів та терміналів
усіх форм власності за рахунок зборів
за послуги лоцманських служб і постів
(служб) регулювання руху суден.

Згідно з п. 2.2.2 Правил плавання у районі
дії Правил рух суден цілодобово
регулюється службою регулювання руху
суден ДП "Дельта-Лоцман", до складу якої
входять: ЦРРС "Руська Коса", ПРРС
"Іллічівськ", "Одеса", "Южний", "Очаків" та
"Широка Балка". Рух суден у зоні дії
ЦРРС/ПРРС, вхід до зони дії, постановка
на якір, зняття з якоря, відхід від
причалу виконуються суднами тільки з
дозволу відповідного ЦРРС/ПРРС. Дозвіл
повинен бути отриманий не менш ніж за 30
хвилин до початку зазначеної дії.
Дозвіл анулюється і повинен бути
одержаний знову, якщо судно не почне
зазначені дії протягом 30 хвилин.

Пунктом 2.3.1 Правил плавання
встановлено, що кожне судно за 30 хвилин
до входу в район дії Правил повинно
встановити радіозв'язок з відповідним
ЦРРС/ПРРС (канали зв'язку і позивні ПРРС
та МЛС зазначені в додатку 2, канали
зв'язку з портами, портпунктами, ІДПН - у
додатку 3). Судна осадкою до 4,0 м,
капітани яких мають право на плавання
без лоцмана, які прямують до БДЛК по
РШ-59 та РШ-2, повинні завчасно
встановити радіозв'язок з ПРРС "Очаків"
та повідомити прізвище капітана.

Пунктом 1.3 Правил плавання визначено,
що послуги СРРС це інформаційні
послуги, навігаційна допомога
(радіолокаційне проведення),
радіолокаційний контроль за рухом та
стоянкою суден на якорі, організація
руху та регулювання руху суден.

Відповідно до п. п. 2.2.8, 2.2.3 Правил
плавання ЦРРС/ПРРС надають суднам такі
послуги: інформаційне обслуговування,
надання навігаційної допомоги
(радіолокаційне проведення),
регулювання руху суден. ЦРРС/ПРРС
зобов'язані надавати суднам
інформацію, рекомендації, вказівки
щодо безпеки судноплавства та
регулювання руху суден. Для кораблів і
суден Військово-Морських Сил Збройних
Сил України послуги ЦРРС/ПРРС у
північно-західній частині Чорного
моря, Бузько-Дніпровсько-лиманському
та Херсонському морському каналах
надаються безкоштовно. Усі судна, які
проходять через зони дії ЦРРС/ПРРС,
зобов'язані отримувати інформацію,
виконувати рекомендації та вказівки
ЦРРС/ПРРС.

У відповідності до п. п. 2.4.1, 2.4.2 Правил
плавання ЦРРС/ПРРС здійснюють такі
види обслуговування:

а) радіолокаційний контроль за
безпекою судноплавства, а також за
місцезнаходженням суден на якірних
місцях в очікуванні транзитного
проходу або проведення
перевантажувальних операцій;

б) регулювання руху суден;

в) радіолокаційне проведення суден
(надання навігаційної допомоги);

г) надання допомоги суднам під час
аварійно-рятувальних операцій;

ґ) інформування про рух суден, стан
засобів навігаційного облаштування,
гідрометеорологічні умови та інші
фактори, що впливають на безпеку
судноплавства;

д) надання суднам та стороннім
організаціям навігаційної та
комерційної інформації.
Радіолокаційний контроль за рухом
суден та стоянкою суден на якорі
здійснюється постійно.

У п. 3.2 Правил плавання визначена
організація руху суден на БДЛК і ХМК у
зоні дії РС РРС Дніпро-Бузького
регіону.

Так, відповідно до п. п. 3.2.1, 3.2.7 Правил
плавання регіональна служба
регулювання руху суден Дніпро-Бузького
регіону ДП "Дельта-лоцман" організовує
суднопотік у зоні своєї дії шляхом
завчасного планування руху суден.
Кожне судно, яке прямує до БДЛК і/або
ХМК, повинно одержати дозвіл на
плавання в зоні дії РС РРС. Зона дії РС
РРС поділяється на сектори, які
закріплені за ЦРРС "Руська Коса", ПРРС
"Очаків" і "Широка Балка", що входять до
її складу. Судна, що постійно
здійснюють плавання в межах зони дії РС
РРС (буксири місцевого базування, судна
портового флоту портів регіону, судна
днопоглиблювальних караванів, що
ведуть роботи в зоні дії РС РРС та ін.),
подають заявку на рух не менш, ніж за 30
хвилин до передбачуваного часу початку
руху на робочому каналі радіозв'язку
ЦРРС/ПРРС, у зоні дії якого вони
перебувають.

Згідно п. 2.4.7 Правил плавання
радіообмін ЦРРС/ПРРС із суднами, а
також поточні навігаційні обставини
документально фіксуються.

Вищевикладене свідчить про те, що
регулювання руху суден здійснюється з
метою забезпечення безпеки
судноплавства, під якою розуміється
збереження людського здоров'я і життя,
довкілля та майна на морі й на
внутрішніх водних шляхах; відсутність
неприпустимого ризику, пов'язаного з
загибеллю або травмуванням людей,
заподіянням шкоди довкіллю або
матеріальних збитків. Отже,
проходження судном в зоні дії Правил
плавання є неможливим без користування
послугами служби регулювання руху
суден.

Надання позивачем послуг служб
регулювання руху суден
підтверджується квитанціями СРРС,
виписками та копіями з вахтового
журналу, записами радіолокаційного
контролю за рухом суден відповідача
Автоматизованої інформаційної
обчислювальної системи підтримки
регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор", виписками з
радіопереговорів між ЦРРС та
капітанами суден, з яких вбачається, що
судна відповідача користувались
послугами СРРС.

З аналізу п. п. 2.3.1. та 3.2.7. Правил
плавання слідує, що вихід капітана
судна на зв'язок з відповідним
ЦРРС/ПРРС вважається поданням заявки
на рух судна та є доказом того, що судно
користується послугами СРРС.

Також, на виконання вимог п. 2.4.7. Правил
плавання позивачем на підтвердження
обставин того, що судна відповідача
рухались саме каналом, до матеріалів
справи надані відтворення записів
радіолокаційного контролю за рухом
суден відповідача Автоматизованої
інформаційної обчислювальної системи
підтримки регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор" з яких видно
траєкторію руху суден.

На підставі цих даних, походження яких,
за вірною оцінкою суду першої
інстанції, не є сумнівним, факти
надання позивачем відповідачу послуг
служби регулювання руху суден судом
правомірно визнані доведеними.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи
до уваги наявні в матеріалах справи
документи, в т.ч. записи
радіолокаційного контролю за рухом
суден відповідача Автоматизованої
інформаційної обчислювальної системи
підтримки регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор", місцевий суд дійшов
до правомірного висновку, що судна
відповідача, здійснюючи рух по
Бузько-Дніпровсько-лиманському каналу,
дійсно користувались послугами СРРС,
які надавались позивачем та за умовами
законодавства вказані послуги мають
бути оплачені за встановленими
ставками.

Ці висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, матеріалах справи та
сформованій судовій практиці, зокрема,
постановах Вищого господарського суду
України від 19.08.2013 р. у справі №17/212/10,
від 01.10.2013 р. у справі №5024/1862/2011 та від
19.11.2013 р. у справі №923/89/13-г.

За таких обставин, колегія суддів
цілком погоджується з висновками суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
ТОВ на користь ДП 82 377,55 грн. боргу за
надані послуги служби регулювання руху
суден.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом, внаслідок чого
місцевий суд правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача 1 866,90
грн. - 3% річних та здійснений останнім
розрахунок 3% річних перевірений як
місцевим, так і апеляційним судом та є
правильним та вірним, а крім того не
спростований відповідачем відповідним
розрахунком ані в цілому, ані за його
складовими.

Судові витрати по справі відповідно до
вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України правильно
покладені судом першої інстанції на
відповідача.

На підставі зазначеного колегія суддів
вважає, що рішення місцевого суду
прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
відповідає фактичним обставинам і
матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для його
зміни чи скасування відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не підтверджуються
матеріалами справи, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
рішення - без змін.

Керуючись ст. 99, 101, 103 п.1, 105 ГПК України,
судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Сільськогосподарське підприємство
„Нібулон" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 25.07.2014р. по
справі № 915/701/14 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
11.09.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
Н.В. Ліпчанська