ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2014 р.
Справа №917/1563/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Білоцерківський
завод будівельних виробів "Моноліт",
вул. Леваневського, 83Д, м. Біла Церква,
Білоцерківський район, Київська
область, 09108

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мека-Інвест-Україна",
вул. Свердлова, 9, м. Кременчук,
Полтавська область, 39600

про стягнення грошових коштів у сумі
117623,44 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: Лисенко З. В., довіреність
від 01.09.2014 р., Дученко С.М. (директор)
наказ від 19.10.2010 р.;

від відповідача: відсутній.

У судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
та повідомлено дату складання повного
рішення згідно ст.85 ГПК України.

Суть спору: розглядається позовна
заява про стягнення 117623,44 грн., з яких:
96710,00 грн. - сума основного боргу за
договором поставки товару № 83 від
18.06.2013 р., 6300,02 грн. - пені за період з
02.10.2013 р. по 02.04.2014 р., 2288,46 грн. - 3 % річних
за період з 02.10.2013 р. по 16.07.2014 р. та 12324,96
грн. інфляційних втрат за період з
02.10.2013 р. по 16.07.2014 р.

Позивач на задоволенні позовних вимог
наполягає з мотивів, зазначених у
позовній заяві, зокрема, посилається на
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором поставки
товару № 83 від 18.06.2013 р.

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, вимог
ухвали суду від 04.08.2014 р. про порушення
провадження у справі не виконав, причин
цього суду не повідомив. Останній був
належним чином та завчасно
повідомлений про час і місце
проведення судового засідання, про що
свідчить повідомлення про вручення
ухвали суду (в матеріалах справи).
Вказаною ухвалою відповідач був
попереджений про можливі наслідки від
вчинення дій, покладених на нього судом
(п.5 ухвали). З огляду на викладене, суд
не вбачає підстав для відкладення
розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, спір розглядається за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників позивача,
дослідивши та оцінивши наявні у
матеріалах справи докази, суд
встановив:

18.06.2013 р. між сторонами було укладено
договір поставки товару № 83 (арк.
справи 9, оригінал оглянуто у
засіданні), згідно якого позивач
(постачальник) на умовах даного
договору зобов'язується поставити
відповідачу (покупцю) товар (бетон,
розчин, фундаментальні блоки,
залізобетонні вироби, портландцемент,
інші будівельні матеріали), вказаний у
видаткових накладних. Відповідач
зобов'язується прийняти та
розрахуватися за поставлений товар (п.
1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, розрахунок
за кожну партію товару відповідач
проводить шляхом попереднього
перерахування грошових коштів на р/р
відповідача, протягом 3-х банківських
днів з дати виставлення рахунку для
оплати. За погодженням сторін можливе
відстрочення оплати поставленої
партії товару на узгоджений строк з
дати її поставки, згідно рахунка.

Пунктом 4.4 договору сторони
встановили, що за погодженням сторін
можлива доставка товару транспортом
позивача, що підтверджується
відповідним Актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) та
товаро-транспортною накладною.

Згідно п. 6.2 Договору, при порушенні
термінів виконання умов договору,
винна сторона сплачує пеню в розмірі 0,1%
від непроплаченої суми, або вартості
несвоєчасно відвантаженого товару за
кожен день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

Договір вступає в дію з дати його
підписання обома сторонами та діє до
31.12.2013 р. Договір вважається
продовженим на наступний календарний
рік, якщо за місяць до закінчення
терміну дії договору жодною стороною
не буде заявлено про припинення його
дії або перегляд його умов.

Як зазначає позивач у позовній заяві,
він на виконання умов договору, згідно
видаткових накладних (копії документів
- арк.11-38 справи, оригінали оглянуто у
засіданні) передав відповідачу товар
на загальну суму 721235,00 грн. та надав
послуги згідно актів №295 від 29.06.2013 та
№296 від 30.06.2013 р. здачі-прийняття робіт
(надання послуг) (а.с.- 65-66) на загальну
суму 22000,00 грн.

Факт отримання товару відповідачем
підтверджується також належним чином
оформленими довіреностями на
отримання його представником від
позивача товарно-матеріальних
цінностей згідно договору №83 від 18.06.2013
р. (арк. спр. 67, 71).

Як зазначає позивач, відповідач в
порушення прийнятих на себе
зобов'язань за вказаним договором та
приписів ст. 692 Цивільного кодексу
України, прийнявши товар та послуги без
претензій щодо асортименту, якості,
кількості продукції чи відсутності
будь-якого документу, не оплатив його у
встановлені у договорі строки, в
зв'язку з чим заборгованість
останнього на момент подання позову та
розгляду даної справи складає 96710,00
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач неодноразово надсилав
відповідачу листи та претензії, вимоги
про сплату боргу. Так, зокрема,
позивачем була направлена вимога про
сплату боргу в сумі 99710,00 грн. вих. №243
від 24.09.2013 р. (а.с. - 81) Відповідач на цю
вимогу надав відповідь (а.с. -79), у якій
не заперечує проти існування боргу, але
вказує на неможливість розрахуватись у
зв'язку з скрутним матеріальним
становищем, та пообіцяв розрахуватись
частинами та, як зазначає позивач,
здійснив ще дві оплати, що свідчить про
визнання відповідачем боргу в
зазначеній сумі.

Крім того, на підставі п. 6.2 договору та
ст.625 ЦК України позивач нарахував та
просить стягнути з відповідача 6300,02
грн. - пені за період з 02.10.2013 р. по 02.04.2014
р., 2288,46 грн. - 3 % річних за період з 02.10.2013
р. по 16.07.2014 р. та 12324,96 грн. інфляційних
втрат за період з 02.10.2013 р. по 16.07.2014 р.

Таким чином, загальна сума, заявлена до
стягнення, становить 117623,44 грн.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
поставки, за яким в силу ст. 712 ЦК
України продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, договір №83 від 18.06.2013 р., а
саме пункт 4.4, містить елементи
договору надання послуг. За договором
про надання послуг, одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ст.. 901 ЦК
України).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

На підставі матеріалів справи, поданих
сторонами доказів, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу в сумі 96710,00
грн. є правомірними, обґрунтованими,
підтверджуються належними та
допустимими доказами (договір
поставки, видаткові накладні, які
містять всі необхідні реквізити,
передбачені ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", акти
здачі-прийняття виконаних робіт
(надання послуг), довіреності на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, докази часткової оплати) та
підлягають задоволенню.

В матеріалах справи є підписаний
сторонами акт звірки
взаєморозрахунків сторін за період з
01.06.2013 р. по 30.09.2013 р., який відповідно до
вимог статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
приймається до уваги судом не лише в
якості доказу проведення та
відображення сторонами певних
господарських операцій, а й доказом на
підтвердження факту поставки товару та
надання послуг позивачем та наявності
у відповідача боргу в зазначеній сумі.
Дані, що відображені в даному акті
звірки не спростовані відповідачем
належними доказами.

Відповідач своїми процесуальними
правами не скористався, жодних доказів,
які б спростовували факт наявності
заборгованості перед позивачем, не
надав.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського
кодексу, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Дослідивши матеріали справи, суд,
встановив, що позивач при нарахуванні
6300,02 грн. - пені за період з 02.10.2013 р. по
02.04.2014 р., 2288,46 грн. - 3 % річних за період з
02.10.2013 р. по 16.07.2014 р. та 12324,96 грн.
інфляційних втрат за період з 02.10.2013 р.
по 16.07.2014 р. посилається на вимогу до
боржника від 24.09.2013 р. та бере до уваги
положення ст. 530 ЦК України, відповідно
до яких, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Суд, з приводу визначення початку
періоду нарахування пені , 3% річних та
інфляційних втрат, зазначає наступне:

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 розділу 2
Наказу Мінінфраструктури від 28.11.2013 N 958
"Про затвердження Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень" нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - Д+4, де Д -
день подання поштового відправлення до
пересилання в об'єкті поштового зв'язку
або опускання простого листа чи
поштової картки до поштової скриньки
до початку останнього виймання;1, 2, 3, 4, 5
- кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.

Як зазначає позивач, перша вимога була
направлена відповідачу 24.09.2013 р. Факт її
отримання визнається відповідачем у
листі, який надісланий на адресу
позивача (копія в матеріалах справи,
а.с 79), в якому зазначається про
наявність заборгованості відповідача
перед позивачем та міститься прохання
про надання можливості її погашення на
протязі листопада 2013 р. - квітня 2014 р.

Враховуючи, що у позивача відсутні дані
про точну дату отримання відповідачем
даної вимоги, суд виходить з
вищезазначених нормативних строків
пересилання поштових відправлень і
вважає датою отримання відповідачем
вимоги від 24.09.2013 р. - 30.09.2013 р. (24.09.2013 р. +4
=28.09.2014 р., яке випадає на суботу і 29.09.2014
р. неділя). Таким чином, семиденний
строк від дня пред'явлення вимоги
позивачем тривав з 01.10.2013 р. по 07.10.2013 р,.
і право позивача на нарахування пені, 3%
річних і інфляційних виникло з 08.10.2013 р.,
а не з 02.10.2013 р., як зазначає позивач.

Судом здійснено перерахунок пені, 3%
річних та інфляційних з використанням
калькулятора ІПС "Ліга". За
результатами проведеного перерахунку,
суд задовольняє позовні вимоги про
стягнення 6086,94 грн. пені , 2239,29 грн. 3%
річних та 12324,96 грн. інфляційних втрат, в
іншій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем,
підлягає відшкодуванню йому за рахунок
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог відповідно
до приписів ст.49 ГПК України

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 32, 33,43,49, 75, 82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мека-Інвест-Україна"
(вул. Свердлова, 9, м. Кременчук,
Полтавська область, 39600,
п/р 9001 в Світлов. ФПАТ "Укрінбанк",
МФО 323505) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Білоцерківський завод будівельних
виробів "Моноліт" (вул. Леваневського,
83Д, м. Біла Церква, Білоцерківський
район, Київська область, 09108, , п/р 5300 в ПАТ "УкрСиббанк", МФО
351005) 96710 грн. основного боргу, 6086,94 грн. -
пені, 2239,29 грн. - 3 % річних, 12324,96 грн.
інфляційних втрат та 2347,22 грн. судового
збору.

3.В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.09.2014 р.

Суддя
О.С. Мацко