м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Дочірнього
підприємства "Кюне і Нагель"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чисті матеріали"
про стягнення 155 507,65 грн.
Суддя Лиськов М.О.
Представники сторін:
Від позивача Романова В.О. за
довіреністю від 13.01.2014
Від відповідача Кузьменков С.М.
В судовому засіданні 03.09.2014 відповідно
до положень ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
06.06.2014 Дочірнє підприємство "Кюне і
Нагель" (надалі також - "Позивач")
звернулося з позовною заявою до
Господарського суду міста Києва до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чисті матеріали"
(надалі також - "Відповідач") про
стягнення 155 507,65 грн.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що 30
березня 2013 року між Дочірнім
підприємством "Кюне і Нагель"
("Експедитор") та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Чисті
матеріали" ("Клієнт") укладено Договір
транспортного експедирування №
КН300313FА, відповідно до умов якого
клієнт доручив, а експедитор взяв на
себе зобов'язання за плату і за рахунок
транспортно-експедиційне
обслуговування відповідно до
узгоджених сторонами заявок. На
виконання умов Договору Позивачем були
надані послуги Відповідачу на загальну
суму 148 271 гривень 31 копійка, що
підтверджується виставленими
рахунками на оплату наданих послуг
№1083240 від 30.01.2014 на суму 66 439,10 грн., №1083250
від 30.01.2014 на суму 17 560,57 грн., №1082765 від
30.12.2013 на суму 32 052,00 грн. та №1082762 від
30.12.2013 на суму 32 165,64 грн. Однак, вказані
послуги Відповідачем оплачені не були.
Таким чином, Позивач зазначає, що в
результаті неналежного виконання
Відповідачем зобов'язань у останнього
утворилась заборгованість перед
Дочірнім підприємством "Кюне і Нагель"
в розмірі 148 271 гривень 31 копійка.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 порушено провадження у
справи на 23.06.2014.
19.06.2014 через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
представником позивача було подано
документи на виконання вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі
20.06.2014 через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
представником відповідача було подано
документи на виконання вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі.
23.06.2014 в судовому засіданні оголошено
перерву на 02.07.2014.
У зв`язку із перебуванням судді
Лиськова М.О. у відпустці,
розпорядженням Заступника голови
Господарського суду міста Києва від
02.07.2014 справу було передано судді
Головатюку Л.Д. для подальшого
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.07.2014, на підставі ст. 65, 86
Господарського процесуального кодексу
України, прийнято справу до
провадження суддею - Головатюком Л.Д. та
призначено розгляд справи на 04.08.2014.
У зв'язку із виходом з відпустки судді
Лиськова М.О., з метою уникнення
затягування розгляду справи
розпорядженням Заступника голови
Господарського суду міста Києва від
04.08.2014 справу було передано судді
Лиськову М.О. для подальшого розгляду
справи.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.08.2014, на підставі ст. 65, 86
Господарського процесуального кодексу
України, прийнято справу до
провадження суддею - Лиськовим М.О. та
призначено розгляд справи на 03.09.2014.
В судове засідання, призначене на
03.09.2014, з'явилися представники сторін,
надали пояснення по суті справи.
Під час судового засідання
представником позивача подані
додаткові документи по справі, які
долучені судом до матеріалів справи.
В судовому засіданні 03.09.2014 представник
позивача підтримав вимоги та доводи
позовної заяви. Представник
відповідача позовні вимоги визнав в
повному обсязі, проти задоволення
позову не заперечував.
Відповідно до статті 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2013 року між Дочірнім
підприємством "Кюне і Нагель"
("Експедитор") та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Чисті
матеріали" ("Клієнт") укладено Договір
транспортного експедирування №
КН300313FА (надалі - Договір), відповідно до
умов якого клієнт доручив, а експедитор
взяв на себе зобов'язання за плату і за
рахунок Клієнта надати
транспортно-експедиційне
обслуговування відповідно до
узгоджених сторонами заявок (належним
чином засвідчена копія Договору
містяться в матеріалах справи).

Підпунктом 3.1.6. Договору визначено, що
експедитор зобов'язується надати
клієнту за фактом виконання доручення
оригінал рахунку на оплату суми
доручення, в якому вказує кінцеву дату
оплати, акт виконаних робіт, податкову
накладну, товарно-транспортну накладну
з відміткою про доставку вантажу.

Умовами підпункту 4.1 Договору
передбачено, що платежі та взаємні
розрахунки за виконання доручення
Клієнта виконуються відповідно до
виставленого рахунку.

Відповідно до виставлених рахунків на
оплату наданих послуг №1083240 від 30.01.2014
на суму 66 439,10 грн., №1083250 від 30.01.2014 на
суму 17 560,57 грн., №1082765 від 30.12.2013 на суму
32 052,00 грн. та №1082762 від 30.12.2013 на суму 32
165,64 грн., Позивачем були надані послуги
Відповідачу на загальну суму 148 271
гривень 31 копійка (належним чином
засвідчені копії рахунків містяться в
матеріалах справи).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
Позивач звертає увагу на те, що вказані
послуги Відповідачем були оплачені
частково, що підтверджується
платіжними дорученнями №606368 від 25.03.2014
на суму 6439,10 грн. та №606370 від 25.03.2014 на
суму 2 165,64 грн. (належним чином
засвідчені копії містяться в
матеріалах справи).

Таким чином, Позивач зазначає, що в
результаті неналежного виконання
Відповідачем зобов'язань у останнього
утворилась заборгованість перед
Дочірнім підприємством "Кюне і Нагель"
в розмірі 139 612 гривень 57 копійок. Отже,
Позивач просить Суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чисті матеріали" 139
612 гривень 57 копійок - суму основної
заборгованості, 6 366 гривень 27 копійок -
пені, 1 225 гривень 53 копійки - 3% річних,
8 303 гривень 28 копійок -інфляційних
втрат.

Судом перевірено розрахунки сум,
заявлених до стягнення, що надані
позивачем, та встановлено, що вказані
розрахунки відповідають погодженим
сторонами базовим розрахункам.

Таким чином, станом на момент розгляду
справи, суд вважає заборгованість
відповідача у розмірі 139 612,57 грн.
доведеною.

Факт наявності заборгованості
відповідачем не спростовано, доказів
сплати вказаних платежів відповідачем
суду не надано.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що
позовні вимоги Дочірнього
підприємства "Кюне і Нагель" підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору
транспортного експедирування №
КН300313FА між сторонами згідно пунктом 1
частини 2 статті 11 Цивільного кодексу
України, виникли цивільні права та
обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (частина 7
статті 193 Господарського кодексу
України).

Частиною 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до частини 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Суд зазначає, що факт виконання
Позивачем своїх зобов'язань за
Договором транспортного
експедирування № КН300313FА на суму 139 612
гривень 57 копійок належним чином
підтверджується наявними матеріалами
справи.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в
порушення вищезазначених норм
Цивільного кодексу України та умов
Договору транспортного експедирування
№ КН300313FА, не здійснив оплату вартості
наданих послуг, тобто не виконав свої
зобов'язання, а тому позовні вимоги
щодо стягнення 139 612 гривень 57 копійок
- суми основної заборгованості є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
1 225 гривень 53 копійки - 3% річних, 8 303
гривень 28 копійок - індексу інфляції
нарахованого на суму боргу за весь час
прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд зазначає, що передбачене законом
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних в порядку статті 625
Цивільного кодексу України є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача індексу
інфляції нарахованого на суму боргу та
3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних та індексу інфляції
нарахованого на суму боргу підлягають
задоволенню відповідно до наведеного в
позовній заяві розрахунку. При
здійсненні перевірки розрахунку 3%
річних та індексу інфляції,
нарахованих позивачем, судом
встановлено, що ним правильно
здійснено вказаний розрахунок.

Таким чином, Суд зазначає, що позовні
вимоги Дочірнього підприємства "Кюне і
Нагель" в частині стягнення 1 225
гривень 53 копійки - 3% річних, 8 303
гривень 28 копійок - індексу інфляції
нарахованого на суму боргу за весь час
прострочення є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
визначено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" визначено, що
пеня, за визначенням частини третьої
статті 549 ЦК України, - це вид неустойки,
що забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

За приписом статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.
Установлене статтею 3 названого Закону
обмеження розміру пені не стосується
неустойки, встановленої іншими
законодавчими актами (пункт 2.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Таким чином, Суд зазначає, що позовні
вимоги Дочірнього підприємства "Кюне і
Нагель" в частині стягнення 6 366
гривень 27 копійок пені є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Дочірнього підприємства
"Кюне і Нагель" - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Чисті
матеріали" (03142, м.Київ, ВУЛ.
КРЖИЖАНОВСЬКОГО, будинок 3, корпус 2,
кімната 125; ідентифікаційний код
юридичної особи 32669200) на користь
Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель"
(08290, Київська обл., місто Ірпінь, селище
міського типу Гостомель, ВУЛИЦЯ САДОВА,
будинок 26-А, ідентифікаційний код
юридичної особи 24596990) 155 507 (сто
п'ятдесят п'ять тисячі п'ятсот сім)
гривень 65 копійок, з яких: 139 612 (сто
тридцять дев'ять тисяч шістсот
дванадцять) гривень 57 копійок - суму
основної заборгованості, 6 366 (шість
тисяч триста шістдесят шість) гривень 27
копійок - пені, 1 225 (одну тисячу двісті
двадцять п'ять) гривень 53 копійки - 3%
річних, 8 303 (вісім тисяч триста три)
гривні 28 копійок -інфляційних втрат, а
також 3 110 (три тисячі сто десять)
гривень 16 копійок - суму судового збору.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

дата підписання рішення 09.09.2014

Суддя
М.О. Лиськов