ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року Справа № 910/10210/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В.
(доповідач),суддів :Глос О.І., Коробенка
Г.П.розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали касаційної
скаргиДочірнього підприємства
"Транзит" Публічного акціонерного
товариства "Науково-виробниче
підприємство "Більшовик"на
постановувід 28.07.2014 Київського
апеляційного господарського судуу
справі№ 910/10210/13господарського суду
міста Києваза позовомІнституту
колоїдної хімії та хімії води ім. А.В.
Думанського НАН УкраїнидоДочірнього
підприємства "Транзит" Публічного
акціонерного товариства
"Науково-виробниче підприємство
"Більшовик"простягнення 97 209,70 грнв
судовому засіданні взяли участь
представники :від позивача: від
відповідача:Фесюн Т.В. (довіреність №
99/318 від 19.06.2014) Лісовський О.П. -
директор; Горох А.В. (довіреність від
16.06.2014)В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста
Києва (суддя Привалов А.І.) від 30.04.2014,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду (головуючий суддя -
Кропивна Л.В., судді - Буравльов С.І.,
Руденко М.А.) від 28.07.2014, у справі №
910/10210/13 позовні вимоги задоволено
частково; стягнуто з відповідача на
користь позивача 90 000,00 грн - основного
боргу, 880,36 грн - 3% річних та 1 817,61 грн -
витрат по сплаті судового збору.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Київського
апеляційного господарського суду від
28.07.2014 та прийняти нове рішення, яким в
позові відмовити повністю, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, а саме: ст.ст.22, 74,
77 ГПК України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач не
надіслав.

Заслухавши пояснення по касаційній
скарзі представників відповідача, які
підтримали викладені в ній доводи,
заперечення на касаційну скаргу
представника позивача, перевіривши
повноту встановлення обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки в
постанові апеляційного господарського
суду, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить
до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У травні 2013 Інститут колоїдної хімії та
хімії води ім. А.В. Думанського НАН
України звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Дочірнього підприємства "Транзит"
Публічного акціонерного товариства
"Науково-виробниче підприємство
"Більшовик" про стягнення 97 209,70 грн
заборгованості, з яких: 90 000,00 грн
заборгованість з оплати за виконані
підрядні роботи згідно Договору №10-1/2012
на розробку та передачу
науково-технічної продукції від 15.02.2012,
29,34 грн пені, 6 300,00 грн штрафу, 880,36
грн трьох процентів річних. Спір між
сторонами виник у зв'язку з
невиконанням замовником повної оплати
виконаних за наведеним договором робіт
по розробці позивачем
конструкторської документації, після
їх передачі відповідачу.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суди правомірно виходили із такого.

15.02.2012 між Інститутом колоїдної хімії
та хімії води ім. А.В. Думанського НАН
України (виконавець) та Дочірнім
підприємства "Транзит" Публічного
акціонерного товариства
"Науково-виробниче підприємство
"Більшовик" (замовник) був укладений
Договір №10-1/2012 на розробку та
виготовлення науково-технічної
документації (Договір), за умовами
якого виконавець зобов'язався
здійснити "Розробку конструкторської
документації на проціджувач стічної
рідини МСЖМ-100. Авторський нагляд за
виготовленням" (п. 1.1. Договору).

Згідно з умовами п.1.3. Договору термін
виконання роботи за договором - 5 (п'ять)
місяців з моменту надходження не менше
25 % авансу на розрахунковий рахунок
виконавця.

Відповідно до пункту 2.1. Договору за
виконану науково-технічну продукцію
замовник сплачує виконавцю відповідно
до Протоколу 133 333,33 грн, ПДВ - 26 666,67 грн, а
всього - 160 000 грн.

Протоколом, підписаним та скріпленим
печатками сторін, було погоджено
розмір договірної ціни на створення
(передачу) науково-технічної продукції,
а саме 133 333,33 грн, ПДВ - 26 666,67 грн, а
всього - 160 000,00 грн.

На виконання умов договору замовником
на рахунок підрядника був здійснений
авансовий платіж у розмірі 50 000,00 грн.

Судами встановлено, що підрядник
виконав обумовлені договором роботи
вартістю 160 000,00 грн, здав їх замовнику,
останній прийняв їх, що
підтверджується підписаним
представниками підрядника та
замовника і посвідченим їх печатками
актом приймання-передачі робіт
науково-технічної продукції №1 від
27.06.2012 (а.с.21, т. 1).

За оцінкою судів вид, характер та
вартість робіт за Актом від 27.06.2012
відповідали Договору №10-1/2012 від 15.02.2012.

Після підписання акту виконаних робіт
та відповідно після передачі
відповідачу виготовленої
документації, останній здійснив на
користь позивача доплату за виконані
роботи у сумі 20 000,00 грн, що
підтверджується випискою з рахунку від
05.07.2012 №0535. Проте повну вартість
виконаних позивачем робіт у сумі 90 000,00
грн відповідач не оплатив.

У відповідності до ч.1 ст.894 ЦК України
виконавець зобов'язаний передати, а
замовник прийняти та оплатити повністю
завершені науково-дослідні або
дослідно-конструкторські та
технологічні роботи. Договором можуть
бути передбачені прийняття та оплата
окремих етапів робіт або інший спосіб
оплати.

Умовами п.2.2. Договору визначено
порядок розрахунку, а саме: аванс не
менше 20%, можлива 100% передоплата.
Кінцева оплата здійснюється згідно з
розділом 3 договору.

Згідно п.3.1. Договору при завершенні
робіт виконавець подає замовнику акт
приймання-передачі продукції.

Замовник протягом 5 (п'яти) днів з дня
отримання акта приймання-передачі
робіт і звітних документів
зобов'язаний направити виконавцю
підписаний акт приймання-передачі
робіт або мотивовану відмову від
приймання робіт (п.3.2 Договору).

Касаційна інстанція погоджується з
тим, що оскільки Інститут колоїдної
хімії та хімії води ім. А.В. Думанського
НАН України виконав обумовлені
Договором роботи по виготовленню
конструкторської документації, то у
підрядника виникло право на одержання
оплати її вартості, а у відповідача -
обов'язок виконати таке зобов'язання.

Замовник оплатив прийняту ним від
виконавця конструкторську
документацію частково в сумі 70 000,00 грн.

Враховуючи ту обставину, що наявність
заборгованості відповідача за
Договором №10-1/2012 від 15.02.2012 у розмірі 90
000,00 грн підтверджується матеріалами
справи, відповідач доказів її
добровільної сплати не надав,
господарські суди правомірно
задовольнили позов і примусово
стягнули із замовника вартість
виконаних підрядником робіт у
заявленій сумі.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. З цією нормою
кореспондуються і приписи ст.193 ГК
України, що визначають загальні умови
виконання господарських зобов'язань.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст.612 ЦК України).

У відповідності до п.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши виконаний позивачем
розрахунок, суди дійшли до
правомірного висновку, що вимоги про
стягнення з відповідача річних у сумі
880,36 грн, як з боржника, який у період з
01.01.2013 по 30.04.2013 прострочив виконання
грошового зобов'язання, є
обґрунтованими.

В частині відмови в позові про
стягнення пені та штрафу у
відповідності до ч.2 ст.231 ГК України
рішення фактично не оскаржується.

В касаційній скарзі позивач
посилається на те, що суди не сприяли
намаганням відповідача зібрати
письмові докази того, що кількість
одиниць виготовленої та переданої
замовнику продукції є меншою, ніж
встановлено Договором, а тому
зобов'язання з оплати виникнуть у
замовника не раніше передачі повної
кількості одиниць виготовленої
продукції. На підтвердження вказаних
тверджень відповідач надав
апеляційному суду копію листа №26 від
29.03.2013, в якому зазначається, що
відповідач вимагає від позивача
виконання досягнутих переддоговірних
домовленостей та просить терміново
надати решту 98 одиниць продукції. Також
в якості доводу для скасування судових
актів скаржник зазначає те, що акт
виконаних робіт між позивачем та
відповідачем був підписаний, виходячи
з усних домовленостей між сторонами
Договору, тому вказані в ньому суми не
відображають дійсну вартість одиниці
продукції, яка складає 3 200,00 грн (з ПДВ)
за 2 одиниці.

Доводи касаційної скарги касаційна
інстанція не бере до уваги, оскільки
скаржник не зазначає які матеріали
справи залишені судами без відповідної
оцінки, які саме докази про право
власності на конструкторську
документацію на ПСЖМ-100 мав надати
позивач, якщо предметом Договору саме і
є розроблення ним як виконавцем цієї
документації, з одночасною
констатацією сторонами Договору, що
остання є власністю виконавця.
Касаційна інстанція звертає увагу
скаржника, що в Договорі не йдеться про
виготовлення продукції - проціджувачів
сточної води ПСЖМ-100 у кількості 100
одиниць, а йдеться про розроблення
конструкторської документації на
проціджувач ПСЖМ-100 та про авторський
нагляд за виготовленням. З касаційної
скарги не вбачається, що Договір
визнано недійсним у встановленому
законом порядку, а також не наведено
доводів, які б підтверджували його
нікчемність в силу закону (відсутні
відповідні посилання). З матеріалів
справи не вбачається, що відповідач в
порядку ст.38 ГПК України звертався до
суду з письмовими клопотаннями про
витребування доказів.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у постанові
апеляційного та рішенні місцевого
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що
господарські суди, в порядку статей 43,
99, 101 ГПК України, розглядаючи справу,
розглянули всебічно, повно та
об'єктивно в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності,
дослідили подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень докази, вірно застосували
норми матеріального та процесуального
права, відтак їх висновки про часткове
задоволення позовних вимог є
обґрунтованими та відповідають
чинному законодавству.

Твердження заявника про порушення і
неправильне застосування
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
не знайшли свого підтвердження та
суперечать матеріалам справи, в зв'язку
з чим підстав для скасування прийнятих
у справі рішень колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119,
ст.11111 ГПК України, Вищий господарський
суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірнього
підприємства "Транзит" Публічного
акціонерного товариства
"Науково-виробниче підприємство
"Більшовик" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 28.07.2014 у справі
№ 910/10210/13 залишити без змін.

Головуючий-суддя
С.Бакуліна

Судді
О.Глос

Г.Коробенко