ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2014 р. Справа № 909/801/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Неверовська Л.
М. , при секретарі судового засідання
Войцеховська Х.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Косівського споживчого
товариства, вул. Шевченка, 44 А, м. Косів,
Івано-Франківська область, 78600;

до відповідача: Територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Косівської районної
державної адміністрації, вул.
Стефурака, 1, м. Косів, Івано-Франківська
область, 78600;

про стягнення 57450 грн. 17 коп., з яких 52381
грн. 52 коп. основний борг, 2511 грн. 29 коп.
інфляційні нарахування, 348 грн. 73 коп. 3 %
річних, 2208 грн. 63 коп. штраф.

за участю представників сторін:

Від позивача: Савчук В. Р. - представник,
довіреність (№ б/н від 14.07.14);

Від відповідача: Филищук Ю. Д. -
керівник, виписка з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців (серія ААБ № 729470 від
11.03.14).

ВСТАНОВИВ:

Косівське споживче товариство
звернулося до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Косівської районної державної
адміністрації про стягнення 57450 грн. 17
коп., з яких 52381 грн. 52 коп. основний борг,
2511 грн. 29 коп. інфляційні нарахування, 348
грн. 73 коп. 3 % річних, 2208 грн. 63 коп. штраф.

Представник позивача в судове
засідання з'явився та подав клопотання
вих. № б/н від 22.08.14 (вх. № 13146/14 від 22.08.14)
про долучення документів до матеріалів
справи.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договорів купівлі-продажу № 12 від
01.02.12 р. та № 5 від 25.01.13 р. щодо оплати
товару на загальну суму 52381 грн. 52 коп.
Крім того, позивач у зв'язку з тим, що
відповідач належним чином не виконував
взятих на себе зобов'язань щодо оплати
вартості поставленого товару, на
підставі договорів № 12 та № 5 з 02.05.14
нарахував відповідачеві 2511 грн. 29 коп.
інфляційних нарахувань, 348 грн. 73 коп. 3 %
річних, 2208 грн. 63 коп. штрафу.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав викладених в позовній заяві,
просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився та подав клопотання
вих. № 464 від 21.08.14 (вх. № 13147/14 від 22.08.14)
про долучення документів до матеріалів
справи. Представник відповідача в
судовому засіданні та у відзиві на
позов вих. № б/н від 07.08.14 (вх. № 12385/14 від
07.08.14) і письмових поясненнях вих. № 464
від 21.08.14 (вх. № 13147/14 від 22.08.14) проти
позову заперечив, просить суд у позові
відмовити.

Відповідач у письмових
поясненнях вих. № 464 від 21.08.14 (вх. № 13147/14
від 22.08.14) зазначає, що за 2013 рік отримав
товару на суму 99388 грн., на підставі
укладених договорів з Косівським
споживчим товариством, згідно
кошторисних призначень провів оплату.
Ні кредиторської, ні дебіторської
заборгованості перед Косівським
споживчим товариством станом на 01.01.14
року не має. В ході звірки по конкретних
розхідних накладних виявлено, що
позивачем виписано накладні по яких
товар відповідачем не одержувався і
вказані накладні не відображені у
бухгалтерському обліку відповідача, а
саме: розхідна накладна від 28.01.13 на
суму 8200 грн.; розхідна накладна від 28.01.13
на суму 3765 грн.; розхідна накладна від
14.03.13 на суму 8200 грн.; розхідна накладна
від 15.03.13 на суму 2728 грн. 05 коп.; розхідна
накладна від 17.04.13 на суму 2573 грн. 70 коп.;
розхідна накладна від16.05.13 на суму 9042
грн. 27 коп.; розхідна накладна від 27.06.13
на суму 8200 грн.; розхідна накладна від
01.07.13 на суму 10022 грн.; розхідна накладна
від 29.07.13 на суму 8200 грн.; розхідна
накладна від 31.07.13 на суму 3800 грн.;
розхідна накладна від 27.08.13 на суму 8500
грн.; розхідна накладна від 22.10.13 на суму
9722 грн.; розхідна накладна від 13.11.13 на
суму 13631 грн. 50 коп.; розхідна накладна
від 19.11.13 на суму 8530 грн. 50 коп.; розхідна
накладна від 21.11.13 на суму 10451 грн. 50 коп.;
розхідна накладна від 27.12.13 на суму 8500
грн.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників позивача та
відповідача, всебічно та повно
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності всі докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Між Косівським споживчим
товариством та Територіальним
центром соціального обслуговування
(надання соціальних послуг) Косівської
районної державної адміністрації
укладено договір купівлі-продажу № 12
від 01.02.12 р., додаткову угоду 12 до
договору № 12 від 08.06.12 та додаткову
угоду 12 до договору № 12 від 25.12.12, а
також договір купівлі-продажу № 5 від
25.01.13р., додаткову угоду 5 до договору № 5
від 16.04.13 та додаткову угоду 5 до
договору № 5 від 07.10.13.

Згідно п. 1.1. договору, продавець
зобов'язується поставити згідно заявки
покупця товар: продукти харчування, в
асортименті та по цінам, вказаних у
накладних, які є невід'ємною частиною
договору, а останній - приймати та
своєчасно оплачувати поставлений
товар та надані послуги на умовах
останнього.

Згідно п. 2.5. приймання-передача
товару здійснюється згідно накладної,
на основі представленої покупцем
довіреності, документа, що засвідчує
особу одержувача, копії свідоцтва
платника податку на додану вартість.

Згідно п. 3.1., 3.2. покупець
зобов'язаний провести повний
розрахунок за отриману по накладній
партію товару. Розрахунок проводиться
шляхом перерахування суми вартості
товару у безготівковому порядку в
гривнях на банківський рахунок
продавця.

Дослідивши умови спірного
договору, доводи та заперечення сторін,
господарський суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України
цивільні права і обов'язки виникають,
крім угод, також внаслідок інших дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Згідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст. 175
Господарського кодексу України.

На підставі положень Цивільного
Кодексу України суд робить висновок
про те, що між сторонами виникло
цивільно-правове зобов'язання.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відпуск товару позивачем
відповідачу та часткова оплата ним
одержаного товару свідчать про
існування між сторонами зобов'язань з
приводу поставки товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу
України передбачені загальні умови
виконання зобов'язання, а саме
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Господарського Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 1, 2 ст. 614
Цивільного кодексу України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
зазначає, що поставив відповідачу
товар згідно Договору № 12 від 01.02.12 р. та
№ 5 від 25.01.13 р. на суму 162381 грн. 52 коп., що
підтверджується розхідними
накладними: розхідна накладна від 25.01.13
на суму 8200 грн.; розхідна накладна від
28.01.13 на суму 8200 грн.; розхідна накладна
від 28.01.13 на суму 3765 грн.; розхідна
накладна від 14.03.13 на суму 8200 грн.;
розхідна накладна від 15.03.13 на суму 2728
грн. 05 коп.; розхідна накладна від 16.04.13
на суму 8200 грн.; розхідна накладна від
17.04.13 на суму 2573 грн. 70 коп.; розхідна
накладна від 16.05.13 на суму 9042 грн. 27 коп.;
розхідна накладна від 27.06.13 на суму 8200
грн.; розхідна накладна від 01.07.13 на суму
10022 грн.; розхідна накладна від 29.07.13 на
суму 8200 грн.; розхідна накладна від 31.07.13
на суму 3800 грн.; розхідна накладна від
27.08.13 на суму 8500 грн.; розхідна накладна
від 22.10.13 на суму 9722 грн.; розхідна
накладна від 13.11.13 на суму 13631 грн. 50 коп.;
розхідна накладна від 19.11.13 на суму 8530
грн. 50 коп.; розхідна накладна від 21.11.13
на суму 10451 грн. 50 коп.; розхідна
накладна від 27.12.13 на суму 8500 грн.;
розхідна накладна від 23.01.14 на суму 8500
грн.

Згідно статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
облікові документи повинні мати назву
документа, дату і місце його складання;
назву підприємства, від імені якого
складається документ; зміст, обсяг та
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції;
особистий підпис та інші данні, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

В розумінні вказаного Закону
видаткові накладні є первинними
документами, що підтверджують факт
здійснення господарської операції по
поставці товарів.

Судом встановлено, що накладні, а
саме: розхідна накладна від 28.01.13 на
суму 3765 грн.; розхідна накладна від 15.03.13
на суму 2728 грн. 05 коп.; розхідна
накладна від 16.05.13 на суму 9042 грн. 27 коп.;
розхідна накладна від 13.11.13 на суму 13631
грн. 50 коп.;

розхідна накладна від 21.11.13 на суму 10451
грн. 50 коп. не можуть бути доказами
одержання товару, оформлені без
дотримання вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні". Так, дані
накладні не підписані, не містять
печатки відповідача, а також відсутні
довіреності на одержання товару, у
накладних тільки зазначено прізвище
посадової особи відповідача, яка була
відповідальна за одержання товарів по
договору (про вказану особу було відомо
позивачу із тексту накладних, які були
оплачені позивачем). Відповідачем
заперечується факт одержання товарів
за даними накладними.

Ухвалою від 07.08.14 суд з метою
з'ясування підставності заявленої
позивачем вимоги про стягнення боргу,
зобов'язував позивача надати в судове
засідання обґрунтований розрахунок
стягуваної суми із відображенням
номерів накладних на одиницю товару,
сум проведених відповідних оплат,
номерів платіжних доручень та динаміки
виникнення боргу. Однак, позивачем
вказані документи не подано. Разом з
тим, позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем саме умов
договору № 12 від 01.02.12 р. та № 5 від 25.01.13
р. в частині недооплати поставлених
товарів відповідно до розхідних
накладних, проте відповідачем даний
факт спростований.

З огляду на вказане, а також
враховуючи заперечення відповідача
про одержання товарів за даними
накладними, суд дійшов висновку, що
позивачем не надано належних доказів в
підтвердження доводів про виконання
зобов'язань за договором
купівлі-продажу №12 від 01.02.12 р. та № 5
від 25.01.13 р. щодо поставки товару і
відповідно вимоги про наявність боргу
по оплаті в сумі 39618 грн. 32 коп. є
недоведеними..

Крім того, суд зазначає, що
підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу. Як підставу позову
позивач зазначає невиконання
відповідачем зобов"язання по оплаті
саме по договорах № 12 від 01.02.12 р. та № 5
від 25.01.13 р. щодо поставки товару на
загальну суму 52381 грн. 52 коп. Жодних заяв
про зміну підстав позову до суду не
надходило. Проте у клопотанні вих. № б/н
від 22.08.14 (вх. № 13146/14 від 22.08.14) про
долучення документів до матеріалів
справи позивач долучає докази: договір
№ 6 від 04.01.11, додаткову угоду 6 від 01.03.11,
додаткову угоду 6 від 22.12.11, додаткову
угоду 6 від 26.12.11, договір № 13 від 01.03.11,
додаткову угоду 13 від 25.12.11, договір № 19
від 13.05.11, а також накладні, які не
стосуються суті спору та заявлених
позивачем вимог, в зв"язку з чим не
підлягають дослідженню судом. Виходячи
з того, що відповідачем доведено факт
виконання зобов'язання з оплати
одержаних товарів за договором № 12 від
01.02.12 р. та № 5 від 25.01.13 р. в повному
обсязі, суд дійшов до висновку, що
заявлена до стягнення сума боргу на яку
вказує позивач не стосується
правовідносин між сторонами, наявність
та підстава виникнення вказаного боргу
позивачем жодними документальними
доказами не підтверджена.

Не можуть бути визнані
обгрунтованими також доводи
відповідача про те, що достатнім
доказом наявності боргу в сумі 57450 грн.
17 коп. є акт звірки. Слід зазначити, що
акт звірки взаєморозрахунків між
Косівським споживчим товариством та
Територіальним центром соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Косівської районної державної
адміністрації від 16.01.14 та 01.04.14, на який
позивач посилається як доказ боргу є
фіксуючим інформативним документом, не
є первинним документом і не доводить
факту будь-яких господарських операцій
(поставки, надання послуг, тощо), він є
лише відображенням руху коштів в
бухгалтерському обліку підприємств та
носить інформаційний характер, з
врахуванням статті 43 Господарського
процесуального кодексу України, не є
належним доказом у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Вказаною нормою обов'язок
доказування покладений на сторони
процесу. Доказування полягає у поданні
доказів сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на встановлення судом
факту відсутності боргу відповідача
перед позивачем та недоведеності факту
одержання товару за спірними
накладними згідно договору
купівлі-продажу № 12 від 01.02.12 р. та № 5
від 25.01.13 р. щодо поставки товару,
позовні вимоги є необґрунтованими та
безпідставними, а отже задоволенню не
підлягають.

З урахуванням того, що суд прийшов
до висновку про недоведеність факту
одержання товару за спірними
накладними і відсутність підстав для
стягнення боргу, також відсутні
підстави для стягнення 2511 грн. 29 коп.
інфляційних нарахувань, 348 грн. 73 коп.
річних, 2208 грн. 63 коп. штрафу.

Судові витрати, у відповідності
до приписів статті 49 ГПК України, слід
залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 11, 202, 509, 525, 526, 610,
614, 629, 692 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 174, 175, 193 Господарського кодексу
України, ч. 2 ст. 4-3, ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

у позові Косівського споживчого
товариства до Територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Косівської районної
державної адміністрації про стягнення
57450 грн. 17 коп, з яких 52381 грн. 52 коп.
основний борг, 2511 грн. 29 коп. інфляційні
нарахування, 348 грн. 73 коп. 3 % річних, 2208
грн. 63 коп. штраф - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 29.08.14

Суддя
Неверовська Л. М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Войцеховська Х.В. 29.08.14