ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року Справа № 910/7515/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Кота О.В.,
Демидової А.М., Саранюка В.І.розглянувши
у відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю "Газ
Інвест"на рішення та постанову
господарського суду міста Києва від
05.02.2014 Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014у
справі№ 910/7515/13за позовом до
проТовариства з обмеженою
відповідальністю "Газ Інвест" 1.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг" 2.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Евромаркетинг"
визнання недійсним договору порукиза
участю представників сторін:позивача:
відповідача-1: відповідача-2:не
з'явилися Вольницького С.С. не
з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Газ
Інвест" (надалі - ТОВ "Газ Інвест")
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімагромаркетинг"
(надалі - ТОВ "Хімагромаркетинг") та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Евромаркетинг"
(надалі - ТОВ "Евромаркетинг") про
визнання недійсним договору поруки від
31.07.2012 № ПР-07-0285.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 05.02.2014 (суддя Нечай
О.В.), яке залишено без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 (судді:
Ткаченко Б.О., Зеленін В.О., Синиця О.Ф.),
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими у справі
судовими актами, ТОВ "Газ
Інвест" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою про їх скасування,
просить прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

Скаржник посилається на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, статей 203, 215, 553, 557, 626
Цивільного кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ
"Хімагромаркетинг" просить залишити
без задоволення скаргу, а
оскаржувані судові акти - без змін.

03.09.2014 до Вищого господарського суду
України від ТОВ "Газ Інвест" надійшло
клопотання про відкладення розгляду
касаційної скарги.

Враховуючи, що ухвалою Вищого
господарського суду України від 28.08.2014
явка представників сторін обов'язковою
не визнавалася, особливості розгляду
скарги судом касаційної інстанції,
передбачені статтями 1117, 1118
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів відмовляє у
задоволенні клопотання і вважає за
можливе розглянути касаційну скаргу
відповідно до статті 1115 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника
відповідача-1, перевіривши повноту
встановлення господарськими судами
обставин справи та правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 31.07.2012 між ТОВ
"Хімагромаркетинг" (кредитор) та ТОВ
"Хімінвест-плюс", яке перейменовано на
ТОВ "Евромаркетинг", (поручитель)
укладено договір поруки № ПР-07-0285. За
умовами цього договору поручитель
поручається перед кредитором за
виконання обов'язків ТОВ "Газ-Інвест" за
зобов'язанням щодо оплати товару,
отриманого на підставі договору
поставки № АП-07-0285 від 11.05.2012,
додаткового договору № АП-07-0285ДСІ від
07.06.2012 та видаткової накладної № АП-07-0430
від 22.06.2012.

Позов вмотивований тим, що позивачу не
було відомо про укладення договору
поруки, ним не було надано згоди на
укладення цього договору, про його
існування він дізнався випадково. Тому,
за твердженням позивача, договір
поруки підлягає визнанню недійсним,
оскільки зазначений договір укладено
між відповідачами-1 та 2 без його згоди
(як боржника за основним зобов'язанням).

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких
є необхідним для чинності правочину. До
таких умов відноситься, зокрема, те,
що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Згідно зі статтею 215 цього Кодексу
підставою недійсності правочину
є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6
статті 203 цього Кодексу.

Отже, чинним законодавством визначено,
що договір може бути визнаний
недійсним лише з підстав, передбачених
законом.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до статей 553, 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Отже, чинним законодавством України не
встановлено обов'язок кредитора та
поручителя попереджати боржника про
укладення договору поруки з метою
забезпечення виконання його
зобов'язань перед кредитором, а
волевиявлення боржника під час
укладення договору поруки не є
істотною умовою договору поруки.

Виходячи із положень статей 553, 554, 626 ЦК
України, договір поруки є
двостороннім правочином, що
укладається з метою врегулювання
відносин між кредитором і поручителем,
порука створює права для кредитора та
обов'язки для поручителя,
безпосередньо на права та обов'язки
боржника цей вид забезпечення
виконання зобов'язання не впливає,
оскільки зобов'язання боржника в цьому
випадку не встановлюються, не
припиняються, не змінюються.

Крім того, наслідком виконання
поручителем зобов'язання,
забезпеченого порукою, відповідно до
частини 2 статті 556, пункту 3 частини 1
статті 512 ЦК України може бути
заміна кредитора у зобов'язанні, що
згідно з частиною 1 статті 516 ЦК
України здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Указане відповідає правовій позиції
Верховного Суду України, викладеній у
постанові від 14.08.2012 у справі №
18/5005/11144/2011.

З огляду на викладене, виходячи із меж
перегляду справи в касаційній
інстанції відповідно до статті 1117 ГПК
України, на підставі встановлених
судами попередніх інстанцій обставин
справи, суд першої інстанції, з яким
погодився апеляційний господарський
суд, правомірно з огляду на відсутність
передбачених законом підстав відмовив
у задоволенні позову, а тому підстави
для зміни або скасування прийнятих у
цій справі судових актів відсутні.

Згідно з пунктом 1 статті 1119 ГПК
України касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право залишити рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції без змін, а
скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Газ
Інвест" у справі № 910/7515/13
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 05.02.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 у справі
№ 910/7515/13 залишити без змін.

Головуючий суддя:
О. Кот

судді:
А. Демидова

В. Саранюк