ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.09.14р. Справа № 904/6420/14

За позовом Управління Пенсійного фонду
України в Нововоронцовському районі
Херсонської області,
с.м.т.Нововоронцовка,
Нововоронцовський район, Херсонська
область

до публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПРИВАТБАНК",
м.Дніпропетровськ

про стягнення суми нарахованих
відсотків за договором

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: представник Якименко
О.В. - довіреність № 2224-О від 01.08.13р.

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в
Нововоронцовському районі Херсонської
області, с.м.т.Нововоронцовка,
Нововоронцовський район, Херсонська
область (далі по тексту - позивач)
звернувся до господарського суду з
позовною заявою до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк", м.Дніпропетровськ
(далі по тексту - відповідач) про
стягнення суми нарахованих відсотків
за договором у розмірі 3714,30грн.

Судові витрати по справі позивач
просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. №2117/06 від 18.08.14р. ухвалою
суду від 27.08.14р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 11.09.14р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 05.09.14р. з
відміткою представника позивача про
отримання ухвали суду 02.09.14р.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 04.09.14р. з
відміткою представника відповідача
про отримання ухвали суду 01.09.14р.

11.09.14р. відповідач не забезпечив явку
свого представника в судове засідання,
звернувся до суду з клопотанням про
розгляд справи за наявними
матеріалами, без участі представника
позивача в судовому засіданні.

Повноважний представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечував, просить суд відмовити в
його задоволенні.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання
представника позивача не перешкоджає
розгляду справи за наявними
матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
11.09.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника
відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Порядком виплати пенсій та
грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банках,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.99р. за № 1596
"Про заходи щодо виконання статті 3
Указу Президента України від 4 липня 1998
року № 734" (далі по тексту - Порядок),
виплата пенсій та грошової допомоги
здійснюється за місцем проживання в
населених пунктах, де функціонують
установи уповноважених банків.
Установи уповноважених банків
здійснюють відкриття поточних
рахунків, проводять операції із
зарахування сум пенсій та грошової
допомоги на поточні рахунки відповідно
до цього Порядку, угод, укладених ними з
управліннями Пенсійного фонду України
в районах, містах і районах у містах,
управліннями праці та соціального
захисту населення
райдержадміністрацій, виконкомів
міських, районних у місті ради або
центрами з нарахування і виплати
пенсій та допомоги - у регіонах, де
функціонують такі центри.

04.01.10р. між Управлінням Пенсійного
фонду України в Нововоронцовському
районі Херсонської області (далі по
тексту - позивач) та публічним
акціонерним товариством комерційним
банком "ПРИВАТБАНК" (далі по тексту
-відповідач) укладено Договір №4-227/10
(далі по тексту - договір), за яким
відповідач зобов'язався виконувати
функції з виплати пенсій та грошової
допомоги, передбачених Порядком
виплати пенсій та грошової допомоги за
згодою пенсіонерів та одержувачів
допомоги через їх поточні рахунки у
банківських установах, який набрав
чинності 01.01.10р. та діяв до 01.01.11р.

Відповідно до параграфу 4 ст. 8 договору
суми пенсій та грошової допомоги,
зараховані на поточний рахунок
одержувача, разом з нарахованими на них
відсотками починаючи з місяця
наступного за місяцем його смерті, Банк
повертає Фонду за письмовим
розпорядженням не пізніше наступного
операційного дня (пункт 13 Порядку)
надходження відомостей про смерть
одержувача, за умовами наявності цих
сум на поточному рахунку пенсіонера.

Згідно з договором сума пенсії
належної ОСОБА_2 перераховувалась на
поточний рахунок, відкритий у
Нововоронцовському відділенні
Херсонської філії відповідача.

Листом за вих.№3055/04 від 14.11.13р. (а.с.10)
позивач звернувся до відповідача з
проханням повернути пенсію, нараховану
ОСОБА_2, за період з 01.09.10р. по 31.07.12р. у
сумі 18215,00грн., у зв'язку зі смертю
пенсіонера 04.08.10р.

У відповідь відповідач надіслав листа
за вих.№20.1.0.0.0/7-20131206/1881 від 06.12.13р., в
якому повідомив про те, що вимога
позивача виконана в межах залишку на
рахунку грошових коштів, наявних на
момент отримання повідомлення про
смерть пенсіонера, в сумі 16935,72грн.

Згідно з п.13 Порядку у разі надходження
до уповноваженого банку відомостей про
смерть одержувача пенсії та грошової
допомоги уповноважений банк
зобов'язаний припинити зарахування
коштів на поточний рахунок з місяця,
наступного за місяцем смерті
одержувача, і зробити відповідну
помітку у примірнику списку на
зарахування пенсій та допомоги, що
підлягає поверненню органу Пенсійного
фонду або органу праці та соціального
захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги,
зараховані на поточний рахунок разом з
нарахованими на них відсотками
починаючи з місяця, наступного
операційного за місяцем смерті
пенсіонера, підлягають поверненню
уповноваженим банком відповідно
органам Пенсійного фонду та органам
праці та соціального захисту населення
не пізніше наступного операційного дня
надходження відомостей про смерть
одержувача.

Таким чином, Порядком передбачено
обов'язок уповноваженого банку щодо
повернення грошових коштів,
зарахованих на поточний рахунок разом
з нарахованими на них відсотками, після
надходження до уповноваженого банку
відомостей про смерть одержувача
пенсії і грошової допомоги та з місяця,
наступного за місяцем смерті
пенсіонера. Аналогічного змісту
положення містяться в договорі, який
укладено позивачем з відповідачем.

Відповідно до Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземній
валютах, затвердженої постановою
Правління НБУ № 492 від 12.11.03р., для
відкриття банківського рахунку між
банком і клієнтом укладається договір
банківського рахунку.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу
України за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно зі ст. 1074 Цивільного кодексу
України обмеження прав клієнта щодо
розпорядження грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно зі ст. 1071 Цивільного кодексу
України банк може списати грошові
кошти з рахунка клієнта на підставі
його розпорядження. Грошові кошти
можуть бути списані з рахунка клієнта
без його розпорядження на підставі
рішення суду, а також у випадках,
встановлених законом чи договором між
банком і клієнтом.

Виходячи з викладеного вбачається, що
відповідач не є власником коштів,
перерахованих позивачем. Банк
зобов'язаний зарахувати відповідні
суми на особові карткові рахунки
одержувачів і за невиконання цього
обов'язку Банк несе відповідальність,
передбачену Порядком і Договором. Саме
одержувачі є власниками коштів,
перерахованих Фондом, і Банк не має
права ними розпоряджатись без згоди і
розпоряджень власників.

Як вбачається із банківської виписки
по рахунку ОСОБА_2, на рахунку
останнього на момент отримання
повідомлення про смерть, грошові кошти
наявні в сумі 16935,72грн., які були
повернуті позивачу, що визнано
сторонами.

Відповідно до п. п. 1.38, 1.39 ст. 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" списання
договірне - це списання банком з
рахунка клієнта коштів без подання
клієнтом платіжного доручення, що
здійснюється банком у порядку,
передбаченому в договорі, укладеному
між ним і клієнтом; списання примусове -
це списання коштів, що здійснюється
стягувачем без згоди платника на
підставі встановлених законом
виконавчих документів у випадках,
передбачених законом.

Згідно з п. 1.4 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженій
постановою Правління Національного
Банку України № 22 від 21.01.04р., власник
рахунку в банку - особа, яка відкриває
рахунок у банку і має право
розпоряджатися коштами на ньому.

Банк здійснює розрахунково-касове
обслуговування своїх клієнтів на
підставі відповідних договорів і своїх
внутрішніх правил здійснення
безготівкових розрахунків, якщо ці
правила відповідають вимогам цієї
Інструкції, інших нормативно-правових
актів. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
коштів клієнта та встановлювати інші,
не передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
коштами на власний розсуд (п. 1.6
Інструкції).

Кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції") або на підставі
розрахункових документів стягувачів
згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції
(п. 1.7 Інструкції).

Підставою для отримання готівкових
коштів за допомогою платіжної картки
через банкомат є правильне введення
ПІН-коду (персональний
ідентифікаційний номер) - коду, який
повідомляється тільки власникові
платіжної картки і необхідний для його
ідентифікації під час здійснення
операцій з використанням платіжної
картки. Банк не несе відповідальності
за операції, що супроводжуються
правильним введенням ПІН-коду, а також
за наслідки виконання доручень,
виданих не уповноваженими особами, і у
тих випадках, коли з використанням
передбачених банківськими правилами
процедур Банк не міг установити факт
видачі розпорядження не
уповноваженими особами.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу
України передбачено, що правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч. 1 ст. 321 Цивільного
кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу
України особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

З вищенаведеного вбачається, що право
власності на кошти, які знаходяться на
рахунку, відкритому у банку, належить
власнику цього рахунку.

Окрім того, банк не має права на суму
коштів, що знаходяться на рахунку
фізичної особи, не є набувачем спірних
страхових коштів, а лише вчиняє дії з
обслуговування рахунку клієнта, а
обов'язок банку здійснити дії щодо
особового рахунку клієнта (в тому числі
списати кошти з особового рахунку
клієнта) виникає лише у визначених
законодавством випадках.

Частиною 2 ст. 1071 Цивільного кодексу
України визначено обов'язок банку
виконати судове рішення, прийняте за
наслідками захисту прав стягувача щодо
особи - володільця рахунку та
отримувача грошових коштів незалежно
від волевиявлення володільця рахунку.

Отже, позовні вимоги про спонукання
банку до виконання цивільного
обов'язку (стягнення коштів) мають
підтверджуватись доказами існування
рішення щодо володільця рахунку,
порушення банком прав позивача
невиконанням цього рішення, із
зазначенням матеріально-правових
підстав для здійснення банком на
користь позивача дій щодо особового
рахунку клієнта, як цивільного
обов'язку банку, що виник на час
звернення позивача до суду з
відповідним позовом.

Аналогічна позиція висловлена Вищим
господарським судом України у
постанові від 27.02.14р. №904/6364/13 при
вирішення справи з подібних
правовідносин.

Спірні правовідносини виникли між
позивачем та банківською установою,
яка знаходиться у договірних
відносинах з позивачем і була у
договірних відносинах з одержувачем
страхових виплат - пенсії (ОСОБА_2), тому
зазначені правовідносини мають
регулюватися як законодавством у сфері
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, так і
цивільним законодавством та
законодавством про банківську
діяльність, чинним на момент
перерахування спірної суми коштів.

Частинами 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
банківського рахунку банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 Цивільного
кодексу України договір банківського
рахунку укладається для відкриття
клієнтові або визначеній ним особі
рахунку у банку на умовах, погоджених
сторонами.

Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону України "Про
банки та банківську діяльність"
банківські рахунки - це рахунки, на яких
обліковуються власні кошти, вимоги,
зобов'язання банку стосовно його
клієнтів і контрагентів та які дають
можливість здійснювати переказ коштів
за допомогою банківських платіжних
інструментів.

Пунктами 1.4., 1.7. Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України № 22 від 21.01.2004р.
передбачено, що власником рахунку в
банку є особа, яка відкриває рахунок у
банку і має право розпоряджатися
коштами на ньому. Кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі розрахункових документів
стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї
Інструкції.

Згідно з главами 5, 12 Інструкції,
стягувачами, що мають право ініціювати
списання коштів з рахунків клієнтів
без їх відома, є органи державної
виконавчої служби (на підставі
виконавчих документів, установлених
законами України) та органи державної
податкової служби (щодо стягнення
податкового боргу, простроченої
заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою чи
територіальною громадою).

Відповідно до п. 1.3., 1.39., 1.40. ст. 1, п. 7.1.2.
ст. 7 та ст. 30 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" грошові кошти, переказані
платником отримувачу, з моменту їх
зарахування на рахунок переходять у
власність отримувача; примусовим
списанням є списання коштів, що
здійснюється стягувачем без згоди
платника на підставі встановлених
законом виконавчих документів у
випадках, передбачених законом;
стягувачем вважається особа, яка може
бути ініціатором переказу коштів з
рахунка платника на підставі
виконавчих документів, визначених
законом; банк на договірній основі
повинен здійснювати зберігання коштів
на поточному рахунку, проводити
розрахунково-касові операції за
допомогою платіжних інструментів
відповідно до умов договору та вимог
законодавства України.

Згідно зі ст. 1071 Цивільного кодексу
України банк може списати грошові
кошти з рахунку клієнта на підставі
його розпорядження. Грошові кошти
можуть бути списані з рахунку клієнта
без його розпорядження на підставі
рішення суду, а також у випадках,
встановлених законом чи договором між
банком і клієнтом.

Пунктом 22.9. ст. 22 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" передбачено, що банки
виконують розрахункові документи
відповідно до черговості їх
надходження та виключно в межах
залишку коштів на рахунках платників,
крім випадків надання платнику
обслуговуючим його банком кредиту, у
разі недостатності на рахунку платника
коштів для виконання у повному обсязі
розрахункового документа стягувача на
момент його надходження до банку
платника цей банк здійснює часткове
виконання цього розрахункового
документа шляхом переказу суми коштів,
що знаходиться на рахунку платника, на
рахунок отримувача.

Отже, власником коштів, виплачених
особі, яка отримує пенсію, є
безпосередньо одержувач виплат, а не
банківська установа, у якій відкрито
банківський рахунок одержувача цих
виплат.

З урахуванням викладеного, беручи до
уваги, що оскільки відповідачем
виконані умови параграфу 4 ст. 8
договору, пункту 13 Порядку, п. 22.9 ст. 22
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" та
перераховано позивачеві залишок
коштів на рахунку отримувача пенсії у
межах одного операційного дня після
отримання відомостей про його смерть,
суд не приймає доводи позивача,
погоджується з позицією відповідача та
вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Відповідно до положень ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір при відмові в
позові покладається на позивача.

З урахуванням положень ст.49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покласти на
позивача.

Керуючись положеннями Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженій
постановою Правління Національного
Банку України № 22 від 21.01.04р.,
Інструкції про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземній валютах,
затвердженої постановою Правління НБУ
№ 492 від 12.11.03р., Порядку виплати пенсій
та грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банках,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.99р. за № 1596
"Про заходи щодо виконання статті 3
Указу Президента України від 4 липня 1998
року № 734", Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні",
Закону України "Про банки та банківську
діяльність", ст.ст. 316, 321, 1066, 1067, 1071, 1074
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12,
21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

12.09.14р.

Суддя І.В. Петренко