КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р.
Справа№ 910/1167/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Остапенка О.М.

Шипка В.В.

за участю секретаря Корінної
А.О.,

та представників:

від позивача - не з'явились,

від відповідача - Хлєбніков С.Г. - дов.
б/н від 16.06.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ) «СТОЛИПІН
І К»

на рішення

господарського суду м.Києва

від 16.06.2014р.

у справі №910/1167/14 (головуючий
суддя Блажівська О.Є.,

судді - Босий В.П.,
Васильченко Т.В.)

за позовом ТОВ «СТОЛИПІН І К»

до Приватної
організації (далі - ПО) «Українська

ліга авторських і
суміжних прав»

про повернення
виконаного у зобов'язанні в сумі 7580,65
грн.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "СТОЛИПІН І К" звернулось до
місцевого суду з позовом до ПО
«Українська ліга авторських і суміжних
прав» про повернення виконаного у
зобов'язанні 7580,65 грн.

Рішенням господарського суду м.Києва
від 16.06.2014р. у справі №910/1167/14 повністю
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Не погоджуючись з винесеним рішенням,
ТОВ «СТОЛИПІН І К» подало апеляційну
скаргу, в яких просить рішення суду
скасувати, але прохальна частина
апеляційної скарги стосується рішення
по іншій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу
представник відповідача виклав
позиції ПО «Українська
ліга авторських і суміжних прав» щодо
апеляційної скарги ТОВ «СТОЛИПІН І К».

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 27.08.2014р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ПО «Українська ліга авторських і
суміжних прав» та ТОВ «СТОЛИПІН І К»
було укладено Договір №КБР-32/07/11 від
14.07.2011р. (далі - договір).

Відповідно до п.2.1. договору користувач
здійснює публічне виконання
оприлюднених музичних творів,
фонограм, а також зафіксованих у
фонограмах виконань, публічну
демонстрацію відеограм, а також
зафіксованих у відеограмах виконань
(далі разом - Твори), а УЛАСП надає
користувачу на умовах визначених цим
договором право (невиключну ліцензію)
на таке виконання, Користувач
зобов'язується виплачувати винагороду
(роялті) УЛАСП відповідно до даного
Договору та Закону.

Згідно п.2.4 договору, користувач
зобов'язується не пізніше 20-ого числа
місяця наступного за звітним, надавати
УЛАСП звіт про публічно виконані Твори
за формою наведеною у Додатку №4 до
даного Договору, якщо інше не
встановлено в Додатках до цього
Договору.

Відповідно п.3 додатку №2 сторони
погодили, що користувач використовує у
своїй комерційній діяльності
фонограми музичних творів, що є
популярними на сьогоднішній день і які
постійно сповіщуються в ефірі
всеукраїнських мережевих
радіостанцій.

Строк дії Договору визначено в п.4.1., де
зазначено, що він набирає чинності з
моменту його підписання сторонами і
діє до 30.12.2011р.

У п.4.2. Договору визначено, що у випадку,
якщо жодна із сторін не повідомить
письмово іншу Сторону про припинення
дії Договору протягом місяця до
настання зазначеної в п.4.1. дати
припинення дії Договору, він
вважається пролонгованим ще на один
календарний рік і так кожного разу.

На виконання умов Договору позивач за
період з серпня 2011р. по березень 2012р.
перерахував на розрахунковий рахунок
відповідача 7580,65 грн., що
підтверджується копіями відповідними
платіжними дорученнями, завірені копії
яких залучені до матеріалів справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги у місцевому
суді, позивач зазначав, що оскільки у
Договорі відсутнє визначення
конкретних об'єктів авторського права
і суміжних прав, щодо яких він
укладався, то Договір, на думку
позивача, є неукладеним, а відтак,
кошти, перераховані на його виконання,
підлягають поверненню ТОВ «СТОЛИПІН І
К» на підставі ст.1212 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України).

Відповідач позовні вимоги заперечував
з підстав того, що він є організацією
колективного управління майновими
правами суб'єктів авторського права і
(або) суміжних прав відповідно до
Свідоцтва №19/2011 від 24.01.2011р. та може
збирати винагороду за використання
необмеженого кола об'єктів авторського
права і суміжних прав, у зв'язку з чим не
можна вважати предмет спірного
Договору невизначеним, а Договір
неукладеним, вимоги позивача про
повернення коштів на підставі ст.1212 ЦК
України відповідач вважав
протиправними.

Частиною 1 ст.418 ЦК України визначено, що
право інтелектуальної власності - це
право особи на результат
інтелектуальної, творчої діяльності
або на інший об'єкт права
інтелектуальної власності, визначений
Цивільним кодексом України та іншим
законом.

Право інтелектуальної власності
становлять особисті немайнові права
інтелектуальної власності та (або)
майнові права інтелектуальної
власності, зміст яких щодо певних
об'єктів права інтелектуальної
власності визначається цим Кодексом та
іншим Законом (ч.2 ст.418 ЦК України).

Перелік об'єктів права інтелектуальної
власності визначений приписами ч.1 ст.420
ЦК України. Зокрема, об'єктами права
інтелектуальної власності є
літературні та художні твори, які в
свою чергу є об'єктами авторського
права (ч.1 ст.433 ЦК України), до складу
яких входять музичні твори (з текстом
або без тексту) (п.1 ч.1 ст.433 ЦК України), а
також виконання, фонограми, відеограми,
передачі (програми) організацій
мовлення, які в свою чергу є об'єктами
суміжних прав (ч.1 ст.449 ЦК України).

Відповідно до ст.422 ЦК України право
інтелектуальної власності виникає
(набувається) з підстав, встановлених
цим Кодексом, іншим законом чи
договором.

До майнових прав інтелектуальної
власності на твір відповідно до ч.1 ст.440
ЦК України відносяться: право на
використання твору; виключне право
дозволяти використання твору; право
перешкоджати неправомірному
використанню твору, в тому числі
забороняти таке використання; інші
майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

До майнових прав інтелектуальної
власності на об'єкт суміжних прав
відповідно до ч.1 ст.452 ЦК України
відносяться: право на використання
об'єкта суміжних прав; виключне право
дозволяти використання об'єкта
суміжних прав; право перешкоджати
неправомірному використанню об'єкта
суміжних прав, в тому числі забороняти
таке використання; інші майнові права
інтелектуальної власності,
встановлені законом.

Відповідно до ч.4 і ч.5 ст.32 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права" за авторським договором про
передачу невиключного права на
використання твору автор (чи інша
особа, яка має авторське право) передає
іншій особі право використовувати твір
певним способом і у встановлених межах.
При цьому за особою, яка передає
невиключне право, зберігається право
на використання твору і на передачу
невиключного права на використання
твору іншим особам. Право на передачу
будь-яким особам невиключних прав на
використання творів мають організації
колективного управління.

Частиною другою ст.33 Закону України
"Про авторське право і суміжні права"
передбачено, що договір про передачу
прав на використання творів вважається
укладеним, якщо між сторонами
досягнуто згоди щодо всіх істотних
умов (строку дії договору, способу
використання твору, території, на яку
поширюється передаване право, розміру
і порядку виплати авторської
винагороди, а також інших умов, щодо
яких за вимогою однієї із сторін
повинно бути досягнено згоди).
Авторська винагорода визначається у
договорі у вигляді відсотків від
доходу, отриманого від використання
твору, або у вигляді фіксованої суми чи
іншим чином. При цьому ставки
авторської винагороди не можуть бути
нижчими за мінімальні ставки,
встановлені Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 45 Закону України "Про авторське
право і суміжні права" передбачено, що
суб'єкти авторського права і суміжних
прав можуть управляти своїми правами
особисто, через свого повіреного або
через організацію колективного
управління.

Згідно з ч.4 ст.47 Закону України "Про
авторське право і суміжні права" особи,
які використовують твори, виконання,
програми мовлення, примірники фонограм
(відеограм), зобов'язані надавати
організаціям колективного управління
точний перелік використаних (усіх)
творів, виконань, примірників фонограм
(відеограм), програм мовлення разом з
документально підтвердженими даними
про одержані прибутки від їх
використання та повинні виплачувати
організаціям колективного управління
винагороду в передбачений термін і в
обумовленому розмірі.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.48 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права" повноваження на колективне
управління майновими правами
передаються організаціям колективного
управління авторами та іншими
суб'єктами авторського права і (або)
суміжних прав на основі договорів,
укладених у письмовій формі;
організації колективного управління
можуть управляти на території України
майновими правами іноземних суб'єктів
авторського права і (або) суміжних прав
на основі договорів з аналогічними
іноземними організаціями, в тому числі
й про взаємне представництво
інтересів.

Разом з тим, за змістом пункту "в" ч.7 ст.48
Закону України "Про авторське право і
суміжні права" наявною є можливість
певного управління організацією
колективного управління майновими
правами й осіб, які не передали
організації повноважень відповідно до
ч.3 цієї статті.

Так, ч.5 і ч.6 ст.48 Закону України "Про
авторське право і суміжні права"
встановлено, що:

- на основі одержаних повноважень
організації колективного управління
надають будь-яким особам шляхом
укладання з ними договорів невиключні
права на використання об'єктів
авторського права і (або) суміжних прав.

- організація колективного управління
має право вимагати від осіб, які
використовують об'єкти авторського
права і суміжних прав, надання їм
документів, що містять точні відомості
про використання зазначених об'єктів,
необхідні для збирання і розподілу
винагороди.

За приписами пунктів "б" і "в" ч.1 ст.49
Закону України "Про авторське право і
суміжні права" організації
колективного управління повинні
виконувати від імені суб'єктів
авторського права і (або) суміжних прав
і на основі одержаних від них
повноважень такі функції: укладати
договори про використання прав,
переданих в управління. Умови цих
договорів повинні відповідати
положенням статей 31-33 цього Закону;
збирати, розподіляти і виплачувати
зібрану винагороду за використання
об'єктів авторського права і (або)
суміжних прав суб'єктам авторського
права і (або) суміжних прав, правами
яких вони управляють, а також іншим
суб'єктам прав відповідно до цього
Закону.

Відповідно до положень ч.2 вказаної
статті суб'єкти авторського права і
(або) суміжних прав, які не передали
організаціям колективного управління
повноважень на управління своїми
правами, в тому числі щодо збирання
винагороди,мають право вимагати від
організацій колективного управління,
які таку винагороду за використання
їхніх творів і об'єктів суміжних прав
зібрали, виплати цієї винагороди, а
також вимагати вилучення своїх творів
і об'єктів суміжних прав із дозволів на
використання, які надаються
організаціями колективного управління
шляхом укладання договорів з особами,
які використовують ці об'єкти.

Отже, надавши організаціям
колективного управління можливість
дозволяти використання об'єктів
авторського права і (або) суміжних прав,
які й не перебувають в їх управлінні
(але не вилучені з нього в
установленому порядку), законодавець
врахував специфіку діяльності
суб'єктів господарювання, які
здійснюють постійне використання
великої кількості різноманітних
об'єктів авторського права та суміжних
прав, завчасне визначення переліку
яких (із встановленням правовласників
та одержанням необхідного дозволу від
кожного з них) є надмірно складним або
взагалі неможливим
(телерадіоорганізації; особи, що
здійснюють ретрансляцію
телерадіопрограм; власники закладів,
де відбувається публічне виконання
творів, тощо).

Такий підхід водночас забезпечує
дотримання прав суб'єктів авторського
права і (або) суміжних прав (як щодо
дозволу на використання творів, так і
стосовно отримання винагороди) та
дозволяє суб'єктам господарювання
здійснювати використання необмеженого
переліку творів (зокрема, музичних) без
порушення майнових авторських прав,
уклавши відповідний договір з однією
організацією колективного управління.

Вищезазначене узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, що викладена у постановах від
23.04.2013р. у справі №5011-76/14300-2012, від
13.09.2013р. у справі №5011-20/6926-67/3-2013, від
13.09.2013р. у справі №5011-76/18947-2012, від
15.10.2013р. у справі №910/1424/13, від 18.02.2014р. у
справі №910/15278/13, від 18.03.2014р. у справі
№910/16618/13.

Таким чином, організація колективного
управління майновими правами суб'єктів
авторського права і (або) суміжних прав,
якою є відповідач по справі, управляє
майновими правами осіб, які передали
повноваження на управління майновими
правами, а також правами осіб, які не
передали повноваження на управління
майновими правами, та може збирати
винагороду за використання
необмеженого кола об'єктів авторського
права і (або) суміжних прав за умови,
якщо суб'єкти авторського права і (або)
суміжних прав не вилучили своїх творів
і об'єктів суміжних прав із дозволів на
використання, які надаються
організаціями колективного управління
шляхом укладання договорів з особами,
які використовують ці об'єкти (ч.2 ст.49
Закону України "Про авторське право і
суміжні права").

Виходячи з аналізу наведених приписів
чинного законодавства, відповідач, як
організація колективного управління
уповноважений укладати договори про
надання невиключних прав на
використання об'єктів авторського
права і суміжних прав з особами, які в
своїй діяльності використовують такі
об'єкти, у тому числі й з ТОВ «СТОЛИПІН І
К».

Як вбачається з матеріалів справи,
використання музичних творів,
фонограм, відеограм та зафіксованих у
них виконань у діяльності ресторану
позивача останнім не заперечувалось.

Відомості щодо вилучення
правовласниками у встановленому
порядку певних творів з управління ПО
«Українська ліга авторських і суміжних
прав» (з дозволів на використання, які
нею надаються) в матеріалах справи
відсутні.

Відповідно до частин 1-3 ст.180
Господарського кодексу України, зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Таким чином, у Договорі було визначено
всі істотні умови, необхідні для даного
виду договорів, в тому числі і його
предмет, яким є надання відповідачем
позивачу невиключної ліцензії на
публічне виконання оприлюднених
музичних творів, фонограм, а також
зафіксованих у фонограмах виконань,
публічну демонстрацію відеограм, а
також зафіксованих у відеограмах
виконань. Отже, у місцевого суду були
відсутні підстави вважати Договір
неукладеним.

Крім того, у ст.204 ЦК України зазначено,
що правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Зібрані у справі докази свідчать, що
станом на час розгляду місцевим судом
спору по суті Договір був чинним,
недійсним в судовому порядку не
визнавався, а тому був обов'язковим для
виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно зі ст.14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (526 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов'язання
в силу припису статті 525 ЦК України не
допускається.

За таких обставин, сплачені позивачем
відповідачу в період з серпня 2011р. по
березень 2012р. грошові кошти в сумі 7580,65
грн. були такими, що сплачені на
виконання умов укладеного між
сторонами Договору, а тому у суду
першої інстанції були відсутні
підстави вважати ці кошти отриманими
відповідачем без достатньої правової
підстави та відсутні підстави для їх
повернення позивачу в порядку ст.1212 ЦК
України.

Тому місцевий суд законно і
обґрунтовано відмовив ТОВ «СТОЛИПІН І
К» у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ «СТОЛИПІН І К»
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду м.Києва від 16.06.2014р.
по справі №910/1167/14 - без змін.

Справу №910/1167/14 повернути до
господарського суду м.Києва.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя
В.О. Пантелієнко

Судді
О.М. Остапенко

В.В. Шипко