м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Акцент-банк»,
до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Київ,
про стягнення 102 678 грн.
Суддя Любченко М.О.
Представники сторін:
від позивача: Діденко І.В. - заст.
від відповідача: не з'явився
СУТЬ СПРАВИ:
Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Акцент-банк»,
м.Дніпропетровськ звернулось до
господарського суду міста Києва із
позовом до відповідача, Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Київ про
стягнення заборгованості в сумі 102 678
грн., яка складається з 30 000 грн.
основного боргу, 41 580 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 22 458 грн. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, а також 8 640 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на той факт, що 29.03.2011р.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
підписав заяву про відкриття поточного
рахунку, на підставі якої приєднався до
Умов та правил надання банківських
послуг, Тарифів банку, (що розміщені в
разом із заявою складають договір б/н
від 29.03.2011р. банківського
обслуговування. Проте, взятих на себе
зобов'язань за вказаним правочином
відповідач не виконав, що стало
підставою для звернення до суду з
розглядуваним позовом.
Відповідач у судові засідання 30.07.2014р.
та 20.08.2014р. не з'явився, представника не
направив, своїм правом на участь у
розгляді справи не скористався,
відзиву на позовну заяву не надав.
Проте, за висновками суду, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 був належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду спору, виходячи з наступного:
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово (ч.1 ст.29
Цивільного кодексу України).
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» місце
проживання фізичної особи - житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо) у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово, що
знаходиться за певною адресою, за якою
здійснюється зв'язок з фізичною особою
Частиною 1 ст.16 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» визначено,
що Єдиний державний реєстр створюється
з метою забезпечення державних
органів, а також учасників цивільного
обороту достовірною інформацією про
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців з Єдиного державного
За змістом наявного у матеріалах
справи витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місцезнаходженням
На вказану адресу судом на виконання
приписів Господарського
процесуального кодексу України було
скеровано ухвалу від 04.07.2014р. про
порушення провадження, ухвалу від
21.07.2014р. про призначення справи до
розгляду та ухвалу від 30.07.2014р. про
відкладення розгляду справи з метою
повідомлення відповідача про час та
місце розгляду справи.
Як слідує з матеріалів справи, ухвала
від 04.07.2014р. про порушення провадження у
справі була повернута 12.08.2014р. на адресу
господарського суду міста Києва з
відміткою органу поштового зв'язку «за
закінченням терміну зберігання».
Доказами повідомлення відповідача про
дату та час проведення судових
засідань 30.07.2014р. та 20.08.2014р. є
засвідчені копії реєстрів відправки
поштових відправлень по м.Києву від
22.07.2014р. та від 04.08.2014р.
У відповідності до п.3.9.1 Постанови №18
від 26.12.2011р. Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.
За таких обставин, приймаючи до уваги
направлення господарським судом
поштової кореспонденції за адресою
ОСОБА_1, яка зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, суд дійшов
висновку про належне повідомлення
відповідача про дату, час і місце
розгляду справи.
З огляду на неявку відповідача в судові
засідання, господарський суд зазначає,
що відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. Разом з цим, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Згідно з п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Судом, враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
За таких обставин, незважаючи на те, що
відповідач у судові засідання
30.07.2014р. та 20.08.2014р. не з'явився, за
висновками суду, наявні у матеріалах
справи документи достатні для
прийняття повного та обґрунтованого
судового рішення у відповідності до
вимог ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, а
неявка вказаного учасника судового
спору не перешкоджає вирішенню справи
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
господарський суд встановив:
У відповідності до ст.509 Цивільного
кодексу України, ст.173 Господарського
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання
виникають, зокрема, з договору.
Згідно із ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054
Цивільного кодексу України).
Статтею 639 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.
За змістом ст.205 Цивільного кодексу
України правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом. Правочин,
для якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.
При цьому, за приписами ст.207 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
Частиною 1 ст.181 Господарського кодексу
України встановлено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.
У п.3.11.1.16 Умов та правил надання
банківських послуг зазначено, що при
укладанні договорів і угод, чи вчиненні
інших дій, що свідчать про приєднання
клієнта до Умов і правил надання
банківських послуг (або у формі заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів і відбитка
печатки, або у формі авторизації
кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовою або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), банк і клієнт допускають
використання підписів клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та/або підтвердження через пароль,
спрямований банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі клієнта з
правом «першого» підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.
29.03.2011р. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до Публічного
акціонерного товариства «Акцент-банк»
з заявою про відкриття поточного
У розділі 1 (відкриття рахунку) вказаної
вище заяви зазначено, що підписавши
дану заяву, клієнт погоджується із
Умовами та Правилами надання
банківських послуг, у тому числі, з
Умовами та Правилами обслуговування за
розрахунковими картками (що розміщені
банку, які разом із цією заявою та
карткою зі зразками підписів і
відбитка печатки складають договір
банківського обслуговування.
Відповідно до договору б/н від 29.03.2011р.
банківського обслуговування клієнту
було встановлено кредитний ліміт на
поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному
вигляді через встановлені засоби
електронного зв'язку банку і клієнта
(системи клієнт-банк, інтернет клієнт
банк, sms-повідомлення або інші), що
визначено і врегульовано Умовами та
правилами надання банківських послуг.
Зазначені правила, розміщені в мережі
публічною офертою, що містить умови та
правила надання послуг банком його
партнерами, до якої приєднався клієнт,
підписуючи відповідну заяву у
Відтак, за висновками суду,
встановлення кредитного ліміту та
видача коштів відповідачу свідчить про
виникнення між сторонами кредитних
правовідносин та волю сторін до
настання відповідних правових
наслідків, що не суперечить вимогам
ст.205 Цивільного кодексу України.
Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
За змістом ст.193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.
Згідно із ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.
Кредитний ліміт на поточний рахунок
надається на поповнення обігових
коштів та здійснення поточних платежів
клієнта в межах кредитного ліміту
(п.3.11.1.1 зазначених Умов).
Згідно з п.3.11.1.3 Умов та правил надання
банківських послуг кредит надається в
обмін на зобов'язання клієнта щодо його
повернення, сплати процентів та
У п.3.11.2.3.4 Умов та правил надання
банківських послуг банк має право при
порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань, передбаченого умовами,
змінити умови кредитування та вимагати
від клієнта дострокового повернення
кредиту, сплати відсотків за його
користування, виконання інших
зобов'язань за кредитом в повному
Як встановлено судом, починаючи з
13.04.2011р. відповідачу в межах відкритого
кредитного ліміту видавались грошові
кошти, які з урахуванням здійснених
клієнтом часткових оплат станом на
15.05.2014р. склали залишок неповернутого
кредитного ліміту у сумі 30 000 грн.
Враховуючи наведене вище, приймаючи до
уваги умови та тарифи надання
банківських послуг, господарський суд
дійшов висновку, що позивачем належним
чином виконано свої зобов'язання з
23.01.2014р. позивач звернувся до клієнта з
погасити прострочену суму
Таким чином, приймаючи до уваги
визначений Умовами та правилами
надання банківських послуг порядок та
строки повернення кредитних коштів, а
також зміст надісланої банком на
адресу клієнта претензії,
господарський суд встановив, що строк
виконання Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 обов'язку з повернення
отриманих кредитних коштів настав.
Проте, за твердженнями позивача, які з
боку відповідача не заперечені, клієнт
своїх зобов'язань з повернення
наданого кредиту в повному обсязі не
виконав, в результаті чого у Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, як
зазначалось вище, утворилась
заборгованість на суму 30 000 грн., що
підтверджується банківською випискою
з рахунку відповідача за період з
30.03.2011р. до 15.07.2014р. та довідкою
Ухвалами від 04.07.2014р., 21.07.2014р., 30.07.2014р.
господарського суду відповідача було
зобов'язано надати докази повного або
часткового виконання зобов'язань за
спірним договором банківського
обслуговування. Однак, вказаним
учасником судового процесу вимоги
ухвали суду виконано не було,
витребуваних документів не
представлено.

При цьому, суд зазначає, що відповідно
п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (ч.1 ст.38
Господарського процесуального кодексу
України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, приймаючи до уваги всі
представлені позивачем докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-банк» до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
основного боргу в сумі 30 000 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу
України передбачено, що процентна
ставка за кредитом може бути
фіксованою або змінюваною. Тип
процентної ставки визначається
кредитним договором. Розмір процентів,
тип процентної ставки (фіксована або
змінювана) та порядок їх сплати за
кредитним договором визначаються в
договорі залежно від кредитного
ризику, наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Так, п.3.11.4 Умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що за
користування кредитом, в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня, клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).
Зазначеними Умовами встановлено
наступний порядок розрахунку
процентів: за період користування
кредитом з моменту виникнення
дебетового сальдо до дати обнулення
дебетового сальдо в одну з дат з
наступного 20-го до 25-го числа місяця
(період, в який дебетове сальдо
підлягає обнуленню) розрахунок
процентів здійснюється за процентною
ставкою в розмірі 0% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості
(п.3.11.4.1.1); при не обнуленні дебетового
сальдо в одну з дат періоду, в якому
дебетове сальдо підлягає обнуленню,
протягом 90 днів з останньої дати
періоду, в якому дебетове сальдо
підлягало обнуленню, клієнт виплачує
банку за користування кредитом
проценти в розмірі 24% річних, починаючи
з останньої дати періоду, в яку
дебетове сальдо підлягало обнуленню
(п.3.11.4.1.2); як вже зазначалось, у випадку
непогашення кредиту протягом 90 днів з
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
починаючи з 91-го дня після дати
закінчення періоду, в якому дебетове
сальдо підлягало обнуленню, кредит
вважається простроченим, а грошові
зобов'язання клієнта щодо погашення
заборгованості вважаються, порушеними.
При порушенні клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань клієнт сплачує
банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 48% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості
(п.3.11.4.1.3).

Відповідно до п.3.11.4.9 Умов та правил
надання банківських послуг розрахунок
відсотків за користування кредитом
проводиться щодня, починаючи з моменту
утворення на поточному рахунку
дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати.

Наразі, за користування кредитним
коштами заявником за період з 01.06.2011р.
до 15.05.2014р. нараховано проценти на
загальну суму 41 580 грн. Доказів
погашення відповідачем заборгованості
зі сплати процентів за користування
кредитом матеріали справи не містять.

Після проведення перевірки
представленого заявником до
матеріалів справи розрахунку,
господарським судом встановлено, що
останній є вірним, а вимоги заявлені
банком в цій частині, обґрунтованими.

Отже, приймаючи до уваги умови
укладеного між сторонами правочину та
враховуючи фактичні обставини справи,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Акцент-банк»
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в
частині стягнення процентів за
користування кредитом в розмірі 41 580
грн. підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Пунктом 3.11.4.4 вказаних Умов визначено
обов'язок клієнта сплачувати банку
винагороду за користування лімітом
відповідно до п.п.3.11.1.6 та 3.11.2.3.2 першого
числа кожного місяця у розмірі 0,9 % від
суми максимального сальдо кредиту на
кінець банківського дня за попередній
місяць у порядку, передбаченому
Умовами та правилами надання
банківських послуг. Клієнт доручає
банку здійснювати списання винагороди
зі своїх рахунків.

Положеннями п.3.11.1.17 Умов встановлено,
що при перерахуванні клієнтом з
поточного рахунку коштів за рахунок
кредитного ліміту на будь-які рахунки
або пластикові картки, держателями
яких є сам власник поточного рахунку
або пов'язані з ним фізичні особи, з
суми кожного з проведених за рахунок
кредитного ліміту переказів
стягується комісійна винагорода у
розмірі 3% від суми переказів.

Проте, як встановлено судом, клієнт
взяті на себе зобов'язання за договором
б/н від 29.03.2011р. належним чином не
виконав, у зв'язку з чим станом на
15.05.2014р. в останнього виникла
заборгованість по комісії за
користування кредитом у розмірі 8 640
грн.

У судовому засіданні 20.08.2014р.
представник позивача пояснив, що
заявлена до стягнення комісія
відповідно до п.3.11.4.4 Умов та правил
надання банківських послуг є
винагородою за користування кредитним
лімітом.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, приймаючи до уваги всі
представлені учасником судового
процесу до матеріалів справи докази,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
в частині стягнення заборгованості по
комісії за користування кредитом у
розмірі 8 640 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з принципу повного та
всебічного розгляду всіх обставин
справи, господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Акцент-банк»
про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 22 458 грн. пені
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором б/н від 29.03.2011р.
банківського обслуговування також
підлягають задоволенню. При цьому,
господарський суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
ст.610 Цивільного кодексу України
кваліфікує як порушення зобов'язання.

За приписами ч.1 ст.611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що порушення
зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій
(неустойка, штраф, пеня). Штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Отже, порушення боржником прийнятих на
себе зобов'язань тягне за собою
відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановленої
законом або договором
відповідальності.

Частина 6 ст.232 Господарському кодексі
України передбачає, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до п.3.11.5.1 Умов та правил
надання банківських послуг при
порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
пунктами 3.11.2.2.2, 3.11.4.1, 3.11.4.2, 3.11.4.3,
термінів повернення кредиту,
передбачених пунктами 3.11.1.8, 3.11.2.2.3,
3.11.2.3.4, винагороди, передбаченої
пунктами 3.11.2.2.5, 3.11.4.4, 3.11.4.5, 3.11.4.6, клієнт
сплачує банку за кожний випадок
порушення пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла в період, за який
сплачується пеня (у % річних) від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. А в разі
реалізації банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, клієнт сплачує банку пеню у
розмірі, зазначеному в п.3.11.4.1.3 від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбачених п.3.11.0.5.1, 3.11.5.2, 3.11.5.3,
проводиться протягом трьох років з дня,
коли відповідне зобов'язання повинно
було бути виконаним клієнтом (п.3.11.5.4
Умов та правил надання банківських
послуг).

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором, суд
встановив, що останній є вірним, а отже
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Акцент-банк»
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в
частині стягнення пені у розмірі 22 458
грн. є обґрунтованими.

За таких обставин, враховуючи, що
позивач взяті на себе зобов'язання
виконав належним чином, надавши
відповідачу кредит в розмірі 30 000 грн.
за договором б/н від 29.03.2011р.
банківського обслуговування, тоді як
відповідач кредитних коштів не
повернув та не сплатив відсотків за їх
користування, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Акцент-банк»
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення основного боргу у сумі 30
000 грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 41 580
грн., пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором у сумі 22 458
грн., а також заборгованості по комісії
за користування кредитом у розмірі 8 640
грн. є обґрунтованими та таким, що
підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно зі ст.49
Господарського процесуального кодексу
України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-банк», м.Дніпропетровськ до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Київ про стягнення основного боргу у
сумі 30 000 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом в
розмірі 41 580 грн., пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором у
сумі 22 458 грн., а також заборгованості
по комісії за користування кредитом в
розмірі 8 640 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (02097, АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Акцент-банк» (49074,
Дніпропетровська область,
м.Дніпропетровськ, Індустріальний
район, вул.Батумська, буд.11, )
основний борг у сумі 30 000 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом в розмірі 41 580
грн., пеню за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором у сумі 22 458
грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом в розмірі 8 640
грн., а також судовий збір в розмірі 2
053,56 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

У судовому засіданні 20.08.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повне рішення складено 26.08.2014р.

Суддя
М.О. Любченко