ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року Справа № 910/2933/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді суддівШвеця В.О.
(доповідач), Гоголь Т.Г., Сибіги
О.М.розглянувши касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 04.08.14у справі№
910/2933/14 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного
товариства "Київське центральне
конструкторське бюро
арматуробудування"доПублічного
акціонерного товариства
"Укртрансгаз"простягнення 164 668,49 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явилися, належно
повідомлені про час та місце розгляду
касаційної скарги,

відповідача: Купрієнко В.І. (дов. від
28.12.13)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Київське центральне конструкторське
бюро арматуробудування" звернулося з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз", в якому, з
урахуванням заяви про зменшення вимог,
просило стягнути з відповідача 160 000
грн. основного боргу, 3 793,15 грн. пені та
875,34 грн. 3 % річних. Позовні вимоги
обґрунтовані обставинами щодо
неналежного виконання відповідачем
умов договору поставки від 29.06.11 № 10-27-180
в частині оплати поставленого
позивачем товару. Вказував позивач і на
те, що відповідачем не було виконано
належним чином укладений між сторонами
договір від 09.08.13 № 10-27-119 про
реструктуризацію спірної
заборгованості. При цьому позивач
посилався на приписи статей 526, 530, 549, 625,
712 Цивільного кодексу України, статті 265
Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 25.04.14, ухваленим суддею
Спичак О.М., позов задоволено
частково, стягнуто з відповідача 160 000
грн. основного боргу та 875,34 грн. 3%
річних. Вмотивовуючи оскаржуване
рішення, місцевий господарський суд
дійшов висновку про доведеність
матеріалами справи наявності у
відповідача спірної заборгованості у
стягуваному розмірі. Відмовляючи в
частині вимог щодо стягнення 3 793,15 грн.
пені суд виходив з підстав нарахування
її позивачем поза межами
шестимісячного строку позовної
давності. При цьому суд керувався
приписами статей 525, 526, 530, 549, 625, 629, 712
Цивільного кодексу України, статей 193,
232 Господарського кодексу України.

Київський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі: Ропій Л.М.
- головуючого, Сітайло Л.Г., Рябухи В.І.,
постановою від 04.08.14 перевірене рішення
місцевого господарського суду залишив
без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, Публічне акціонерне
товариство "Укртрансгаз" звернулося з
касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просить рішення і постанову у справі в
частині задоволених вимог скасувати та
прийняти у цій частині нове рішення,
яким у позові відмовити. Обґрунтовуючи
доводи касаційної скарги, скаржник
зазначає про недоведеність наявності у
відповідача спірної заборгованості
перед позивачем, а відтак і
безпідставність заявленого позову. При
цьому скаржник посилається на
порушення судами приписів статей 42, 43,
32, 33 Господарського процесуального
кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення представника відповідача,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Судами попередніх інстанцій
установлено та підтверджено
матеріалами справи, що предметом спору
у даній справі є вимоги Публічного
акціонерного товариства "Київське
центральне конструкторське бюро
арматуробудування" про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз" 160 000 грн. основного боргу,
3 793,15 грн. пені та 875,34 грн. 3 % річних.
Підставою позову визначено неналежне
виконання відповідачем зобов'язань
щодо оплати за поставлений позивачем
товар за договором поставки від 29.06.11 №
10-27-180. Судами також установлено, що 09.08.13
між сторонами укладено договір № 10-27-119
про реструктуризацію заборгованості,
яка виникла за договором поставки та
станом на 01.08.13 становила 170 000 грн. За
умовами пункту 2.1. цього договору
погашення відповідачем заборгованості
починається з жовтня 2013 року та
сплачується у таких сумах: жовтень 2013
року - 100 000 грн., листопад 2013 року - 70 000
грн. Дослідивши усі обставини справи та
надавши оцінку зібраним у справі
доказам, судами попередніх інстанцій
установлено, що відповідач умови
вказаного договору виконав частково,
сплативши 10 000 грн., про що свідчать
платіжне доручення № 2601 від 31.01.14. За
приписами статті 11 Цивільного кодексу
України одною з підстав виникнення
цивільних прав і обов'язків є договори.
Відповідно до статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Статтею 526 Цивільного
кодексу України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги містить
і стаття 193 Господарського кодексу
України. За приписами статті 525
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Згідно зі
статтею 610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно з
частиною 1 статті 612 названого Кодексу
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором. Відповідно до приписів
статті 625 Цивільного кодексу України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Згідно з
частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Водночас
згідно з пунктом 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Статтею 43
Господарського процесуального кодексу
України унормовано, що господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Враховуючи
установлені судами обставини
порушення відповідачем зобов'язань з
оплати вартості отриманого за
договором поставки товару та порушення
умов договору від 09.08.13 № 10-27-119 щодо
сплати погодженої сторонами
заборгованості, висновок судів про
наявність підстав для стягнення з
відповідача суми основного боргу та 3 %
річних визнається правомірним.
Водночас визнається правомірною і
відмова у стягненні пені, оскільки, як
установили суди, остання нарахована з
порушенням шестимісячного строку,
передбаченого статтею 232
Господарського кодексу України. Доводи
касаційної скарги не можуть бути
підставою для скасування постанови у
справі, оскільки спростовуються
встановленими судами попередніх
інстанцій обставинами. Колегія суддів
також зазначає, що скаржник в
касаційній скарзі вказує і на питання,
які стосуються оцінки доказів. Згідно з
частиною другою статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази. Таким чином, підстав для
скасування переглянутої постанови
апеляційної інстанції та задоволення
касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
залишити без задоволення.

Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
04.08.14 у справі № 910/2933/14
Господарського суду міста Києва
залишити без змін.

Головуючий суддя:
В. Швець

Судді:
Т. Гоголь

О. Сибіга