ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.Справа № 916/2582/14

За позовом: Комунального підприємства
„Теплопостачання міста Одеси"

до відповідача: Причорноморського
державного регіонального геологічного
підприємства

про стягнення 338375,45грн.

Суддя Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

Від позивача: Зуб О.Ю., довіреність
№01/11-726 від 18.12.2013р.

Від відповідача: Любинічев О.І.,
довіреність №1 від 02.01.2014р.

В засіданні 09.09.2014р. приймали участь
представники:

Від позивача: Зуб О.Ю., довіреність
№01/11-726 від 18.12.2013р.

Від відповідача: Любинічев О.І.,
довіреність №1 від 02.01.2014р.

Суть спору: про стягнення з
Причорноморського державного
регіонального геологічного
підприємства на користь КП „ТМО"
308736,26грн. заборгованості за спожиту
теплову енергію за період з грудня 2013р.
по березень 2014р., 10505,16грн. пені за
період з 21.01.2014р. по 20.05.2014р., 2013,31грн. три
проценти річних за період з 21.01.2014р. по
20.05.2014р., 17120,72грн. індексу інфляції за
період з січня по квітень 2014р.

Позивач підтримує заявлені позовні
вимоги, подав додаткові пояснення від
21.07.2014р. за вх.№18887/14, від 06.08.2014р. за
вх.№20421/14, в їх обґрунтування зазначає,
що між КП „ТМО" та Причорноморським
державним регіональним геологічним
підприємством було укладено договір
№3287/2 від 27.11.2013р., відповідно до умов
якого позивач постачав теплову енергію
на опалення об'єкту, розташованого за
адресою: м. Одеса, вул. 25-1 Чапаєвської
дивізії,1, в період з грудня 2013р. по
березень 2014р., однак, відповідач
розрахунки за спожиту теплову енергію
не здійснював, у зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість в сумі
308736,26грн., на яку позивачем було
нараховано пеню, три проценти річних та
індекс інфляції.

Відповідач проти позову заперечує,
подав заперечення на позов від 19.08.2014р.
за вх.№21758/14, де вказує, що вважає
позовні вимоги безпідставними та
необґрунтованими, такими, що не
підтверджують безспірність
розрахунків з огляду на наступне. КП
„ТМО" повинне обов'язково вести журнал
фіксації щодобових показників,
передбачених п.5.3. договору №3287/2, який
не фіксується ними з 04.12.2012р. та на даний
час ведеться лише працівником
відповідача. Відповідач відмічає
також, що позивач не забезпечував
вчасно та відповідної якості надання
послуг згідно із законодавством,
оскільки при температурі в кімнатах
нижче 12+ градусів оплата за опалення не
оплачується. Одночасно, відповідач
вказує, що за Методичними вказівками по
визначенню теплових втрат РД 34.09.255-97, на
які є посилання у „Правилах технічної
експлуатації теплових установок і
мереж" провести випробування по
визначенню теплових втрат неможливо
так як протяжність теплотраси від межі
розділу до місця установки
розрахункових приладів складає 58м.
Таким чином, КП „ТМО" при укладанні
договору на постачання теплової
енергії №3287/2 та проведенні
розрахунків зі споживачем слід було
врахувати втрати теплової енергії у
розмірі 1%, а не 6,64%. Також, на думку
відповідача, параметри
теплопостачання завищені, найбільші
годинні навантаження не відповідають
дійсності, річний відпуск тепла
знижений в двічі, що призвело до
збільшення показників тепловтрат.

Ухвалою суду від 11.08.2014р., за
клопотанням сторін від 11.08.2014р. за
вх.№2-3302/14, згідно ч.3 ст.69 ГПК України,
строк розгляду справи було продовжено
до 16.09.2014р.

За умови присутності представників
сторін у судовому засіданні у
відповідності до ст.77 ГПК України судом
оголошувалась перерва з 03.09.2014р. по
09.09.2014р.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи, оцінивши пояснення
представників сторін та їх правову
позицію, суд встановив наступне:

27.11.2013р. між КП „ТМО" (теплопостачальна
організація) та Причорноморським
державним регіональним геологічним
підприємством (споживач) було укладено
договір №3287/2, за умовами якого за цим
договором теплопостачальна
організація бере на себе зобов'язання
постачати споживачу теплову енергію, а
споживач зобов'язується оплачувати
фактично одержану теплову енергію за
встановленими тарифами в терміни,
передбачені цим договором. Теплова
енергія постачається споживачу на
опалення об'єкту за адресою: вул. 25
Чапаєвської дивізії,1, в обсягах згідно
додатку 1 до цього договору. Споживач
зобов'язався виконувати умови та
порядок оплати спожитої теплової
енергії в обсягах і в терміни, що
передбачені цим договором (п.п.1, 2.1., 3.2.2.
договору).

Згідно п.п.5.1., 5.2. договору №3287/2 від
27.11.2013р. облік споживання теплової
енергії на централізоване опалення
визначається за показниками приладу
обліку Ultraheat 2 WR 5603 одиниці виміру Гкал.
Звіт про фактичне щомісячне споживання
теплової енергії споживач надає
теплопостачальній організації в
термін з 25 по 28 число звітного місяця.

Розрахунки за теплову енергію
проводяться в грошовій формі на
розрахунковий рахунок
теплопостачальної організації: по
тарифу для бюджетних організацій
встановленого з 01.10.2011р. Постановою
НКРРКП України від 30.09.2011р. №133 у
розмірі 1003,66грн. за 1 Гкал.
Розрахунковим періодом є календарний
місяць. Споживач за три дні до початку
розрахункового періоду сплачує
теплопостачальній організації
вартість заявленої та зазначеної в
договорі кількості теплової енергії,
передбаченої на розрахунковий період.
Кінцевим терміном розрахунку за
спожиту теплову енергію є 20 число
місяця наступного за розрахунковим
(п.п.6.1., 6.2., 6.3., 6.4. договору №3287/2 від
27.11.2013р.).

Відповідно до п.6.7. договору №3287/2 від
27.11.2013р. в разі несвоєчасного виконання
грошового зобов'язання споживач
зобов'язаний сплатити
теплопостачальній організації
заборгованість з урахуванням норм ст.625
ЦК України та крім цього йому
нараховується пеня в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення платежу.

За умовами п.10.1. договору №3287/2 від
27.11.2013р. цей договір набуває чинності з
27.11.2013р. та діє до 01.05.2014р.

Крім того, сторонами підписано додатки
№№1, 2 до договору №3287/2 від 27.11.2013р.
„Обсяги постачання теплової енергії
споживачу з приладом обліку", „Схема
теплотраси, що перебуває на балансі
споживача", „Умови припинення подачі
теплової енергії".

24.02.2014р. між сторонами договору №3287/2
від 27.11.2013р. підписано додаткову угоду
до нього №1, згідно п.1 якої розрахунки
за теплову енергію за період з 27.11.2013р.
по 31.12.2013р. проводяться в грошовій формі
на розрахунковий рахунок
теплопостачальної організації по
тарифу для інших споживачів,
встановленому з 01.10.2011р. Постановою
НКРРКПУ від 30.09.2011р. №133 у розмірі
1015,56грн. за 1 Гкал (з ПДВ). З 01.01.2014р.
розрахунки за теплову енергію
провадяться по тарифу для інших
споживачів, встановленому Постановою
НКРРКПУ, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
від 31.12.2013р. за №493 у розмірі 896,98грн. за 1
Гкал (з ПДВ).

На підтвердження позовних вимог
позивач подав до матеріалів справи
звіти подані відповідачем про спожиту
теплову енергію за період з 26.02.2014р. по
24.03.2014р., з 27.01.2014р. по 25.02.2014р., з 24.12.2013р.
по 27.01.2014р., з 27.11.2013р. по 24.12.2013р., копію
акту приймання в експлуатацію приладу
обліку теплової енергії від 27.11.2013р.

Також, позивач подав до суду акт
звіряння розрахунків №3287/2 від 10.06.2014р.,
із якого вбачається що станом на
01.05.2014р. заборгованість відповідача
перед позивачем складає 691754,21грн.

Відповідач подав до справи копію
журналу обліку споживання теплової
енергії.

Проаналізувавши наявні в матеріалах
справи документи, правові позиції
сторін, суд вважає заявлені КП „ТМО"
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 308736,26грн. заборгованості
за спожиту теплову енергію за період з
грудня 2013р. по березень 2014р.
правомірними, такими, що відповідають
дійсним обставинам справи з огляду на
наступні положення законодавства.

Відповідно до п. 1 ст.901 Цивільного
кодексу України, якою визначено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої (замовника) надати
послугу, яка споживається в процесі
вчинення певної дії або здійснення
певної діяльності, а замовник
зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором. Якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором (п.1
ст. 903 Цивільного Кодексу України).

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до п.23 Правил користування
тепловою енергією, затверджених
Постановою КМУ від 03.10.2007р. №1198,
розрахунки за спожиту теплову
енергію здійснюються на межі продажу,
яка є межою балансової належності
(відповідальності), відповідно до
договору на підставі показів вузла
обліку згідно з діючими тарифами
(цінами), затвердженими в установленому
порядку. У споживачів, що не мають
приладів комерційного обліку, обсяг
фактично спожитої теплової енергії
розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі, з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

Споживач теплової енергії
зобов'язаний, зокрема, дотримуватися
вимог нормативно-технічних документів
та договору, вчасно проводити
розрахунки за спожиту теплову енергію
та здійснювати інші платежі відповідно
до умов договору та цих Правил (п.40
Правил користування тепловою енергією,
затверджених Постановою КМУ від
03.10.2007р. №1198).

Отже, враховуючи вищевикладені
положення чинного законодавства, з
огляду на наявні в матеріалах справи
первинні документи - звіти про спожиту
теплову енергію, суд встановив, що мало
місце виконання послуг позивачем та їх
отримання відповідачем, їх неоплата з
боку відповідача, у зв'язку з чим
позовна вимога про стягнення з
відповідача 308736,26грн. заборгованості
за спожиту теплову енергію за період з
грудня 2013р. по березень 2014р. підлягає
судом задоволенню у повній мірі.

При цьому, заперечення відповідача
стосовно невідповідності умов
укладеного між сторонами договору
№3287/2 від 27.11.2013р. в частині технічних
показників суд до уваги не бере,
оскільки договір діє, є чинним, його
недійсність у встановленому законом
порядку не встановлена, зміни до нього
не вносились, отже він є обов'язковим
для виконання сторонами.

За умови несвоєчасної оплати
відповідачем отриманих послуг позивач
нарахував до стягнення з відповідача
10505,16грн. пені, як то передбачено п.6.7.
договору №3287/2 від 27.11.2013р. за період з
21.01.2014р. по 20.05.2014р.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язань може забезпечуватись
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Пунктом 1 ст. 547 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин, щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зі змісту п.п.1, 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України вбачається, що
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України. За змістом
пункту 1 частини другої статті 258 ЦК
України щодо вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) передбачено
спеціальну позовну давність в один рік.
Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Відтак частина
шоста статті 232 ГК України передбачає
строк та порядок, у межах якого
нараховуються штрафні санкції, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

За вищенаведених умов мало місце
звернення позивача із вимогою про
стягнення пені із дотриманням строку
спеціальної позовної даності, який
визначений п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, та
дотриманням шестимісячного строку
нарахування пені, визначеного
положеннями ч.6 ст.232 ГК України. Таких
висновків суд дійшов ще й з врахуванням
постанов Верховного суду України по
справі №13/110-11 від 27.04.2012р., у справі
№40/117 від 20.03.2012р.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений
позивачем, суд встанови, що його
зроблено вірно, у зв'язку з чим позовна
вимога позивача про стягнення з
відповідача пені в сумі 10505,16грн.,
розрахованої за період з 21.01.2014р. по
20.05.2014р., підлягає судом задоволенню у
повній мірі.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача 2013,31грн. три
проценти річних за період з 21.01.2014р. по
20.05.2014р., 17120,72грн. індексу інфляції за
період з січня по квітень 2014р.

У відповідності з п. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" передбачене
законом право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові... Тієї ж позиції
дотримується ВСУ у постановах від
04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по
справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від
16.03.2011 по справі № 11/109.

Перевіривши розрахунки трьох
процентів річних та індексу інфляції,
зроблені позивачем, суд встановив, що
їх зроблено вірно, у зв'язку з чим
позовні вимоги КП „ТМО" про стягнення з
Причорноморського державного
регіонального геологічного
підприємства 2013,31грн. три проценти
річних за період з 21.01.2014р. по 20.05.2014р.,
17120,72грн. індексу інфляції за період з
січня по квітень 2014р. підлягають судом
задоволенню.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

За таких обставин, суд задовольняє
заявлені позивачем позовні вимоги щодо
стягнення з Причорноморського
державного регіонального геологічного
підприємства на користь КП „ТМО"
308736,26грн. заборгованості за спожиту
теплову енергію за період з грудня 2013р.
по березень 2014р., 10505,16грн. пені за
період з 21.01.2014р. по 20.05.2014р., 2013,31грн. три
проценти річних за період з 21.01.2014р. по
20.05.2014р., 17120,72грн. індексу інфляції за
період з січня по квітень 2014р. -
повністю.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір в
сумі 6767,51грн. підлягає відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов позивача
повністю.

2. Стягнути з Причорноморського
державного регіонального геологічного
підприємства (65070, м. Одеса, вул. 25
Чапаєвської дивізії,1, код 01432144) на
користь Комунального підприємства
„Теплопостачання міста Одеси" (65110, м.
Одеса, вул. Балківська,1-Б, код 34674102) 308736
(триста вісім тисяч сімсот тридцять
шість) грн. 26коп. заборгованості, 10505
(десять тисяч п'ятсот п'ять) грн. 16коп.
пені, 2013 (дві тисячі тринадцять) грн.
31коп. три проценти річних, 17120
(сімнадцять тисяч сто двадцять) грн.
72коп. індексу інфляції, 6767 (шість тисяч
сімсот шістдесят сім) грн. 51 коп.
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили згідно зі ст. 85 ГПК
України, після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Накази видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст складено
10.09.2014р.

Суддя
І.А. Малярчук