м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15256/14 27.08.14

За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
Україна»

до Приватного акціонерного товариства
«Український страховий дім»

про стягнення 8520 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Байправ М.С. (представник
за довіреністю);

від відповідача - не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі
- Позивач) звернулося до господарського
суду міста Києва з позовом про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства «Український страховий
дім» (далі - Відповідач) заборгованості
з відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 8520
грн.

Заявлені позовні вимоги мотивовані
тим, що Відповідач, як страховик винної
в ДТП особи, всупереч вимогам Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не відшкодував Позивачу
матеріальну шкоду, завдану
страхувальником Відповідача внаслідок
ДТП.

У відповідь на запит суду від МТСБУ
надійшла інформація по полісу
(договору) обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/3476791.

Відповідач письмових заперечень проти
позову не подав.

В судове засідання представники
Відповідача не з'явилися, хоча судом
були вчинені всі дії щодо належного
повідомлення Відповідача про
призначення справи до розгляду в
засіданні суду, про час і місце його
проведення, оскільки ухвала суду про
порушення провадження у справі
надсилалася на адресу
місцезнаходження Відповідача згідно
відомостей з ЄДРЮО та ФОП, та була
отримана ним 31.07.2014, що вбачається зі
зворотного повідомлення про вручення
поштового відправлення.

А відтак, будь-які несприятливі
наслідки такої неявки покладаються на
Відповідача.

При цьому суд зазначає, що Відповідач,
як учасник судового процесу не був
позбавлений права та можливості (в
матеріалах справи відсутні докази
протилежного) забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні свого повноважного
представника.

Неможливість направлення Відповідачем
повноважного представника та
неможливість розгляду справи без
участі його представника підлягає
доведенню Відповідачем, як учасником
судового процесу на загальних
підставах (статті 32 - 34 ГПК України),
причому відсутність коштів для оплати
послуг представника не може свідчити
про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Суд також приймає до уваги, що явка
представників сторін у судове
засідання обов'язковою не визнавалась,
а отже направлення представника було
правом, а не обов'язком Відповідача, та
останнім не обґрунтовано підстав
необхідності прийняття його
представником особистої участі в
судовому засіданні.

Крім того, Відповідач не був
позбавлений права та можливості (в
матеріалах справи відсутні докази
протилежного) надати відзив на позов в
письмовому вигляді через канцелярію
суду заздалегідь, або направити поштою.

Судом враховано, що відповідно до
пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Клопотань про відкладення розгляду
справи не надходило, та перед судом не
доведено обставин, які б перешкоджали
чи не дозволяли розглянути спір у
даному судовому засіданні.

Відтак, суд дійшов висновку про
відсутність встановлених ст. 77 ГПК
України підстав для відкладення
розгляду справи та відповідно до
статті 75 ГПК України, здійснює розгляд
справи за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
Позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.11.2012 по вул. Жовтневій, 40 в м. Маріуполі
була скоєна ДТП, а саме відбулося
зіткнення автомобіля «ГАЗ», д.р.н.
НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, з
автомобілем «Тойота», д.р.н. НОМЕР_2,
яким керував ОСОБА_3

Причинами ДТП стало те, що водій ОСОБА_2,
керуючи автомобілем «ГАЗ», д.р.н.
НОМЕР_1, рухаючись по внутрішній
дворовій території не був уважним під
час руху заднім ходом, не переконався,
що це буде безпечним, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем
«Тойота», д.р.н. НОМЕР_2, чим порушив п.п.
2.9 (б), 10.9 ПДР України.

Дані обставини підтверджуються
короткою та розгорнутою довідками ДАІ
про обставини ДТП, копії яких містяться
у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено
автомобіль «Тойота», д.р.н. НОМЕР_2
(Застрахований автомобіль), який
відповідно до залученої до матеріалів
справи копії реєстраційного талону
належить ОСОБА_3 на праві власності, був
під його керуванням під час ДТП, та який
був застрахований Позивачем на
підставі Договору добровільного
страхування від 12.12.2011 (далі - Договір
добровільного страхування).
Вигодонабувачем за вказаним договором
є ПАТ «Креді Агріколь Банк».

На підставі вищевказаного, за умовами
Договору добровільного страхування,
враховуючи договір-рахунок № АМ-2012-002687
від 30.11.2012 ремонтного СТО
Застрахованого автомобіля ТОВ
«Азовмотор», а також враховуючи Звіт
оцінювача від 12.12.2012 про визначення
вартості матеріального збитку,
завданого власнику Застрахованого
автомобіля, Позивачем було складено
Страховий акт від 08.01.2013, відповідно до
якого Позивач розрахував та виплатив
страхове відшкодування в розмірі 8520
грн. на рахунок ремонтного СТО
Застрахованого автомобіля згідно
вищевказаного договору-рахунку, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 9029 від 09.01.2013.

При цьому, з пояснень Позивача
вбачається, що між ним та
вигодонабувачем за Договором
страхування погоджено алгоритм
взаємодії з виплати страхового
відшкодування, відповідно до якого
вигодонабувачем було надано згоду
засобами електронного зв'язку на
виплату страхових відшкодувань одразу
на СТО Застрахованого автомобіля для
відновлення останнього.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування, набув права
потерпілої особи в межах здійсненої
виплати.

Як вбачається з матеріалів справи,
шкоду було заподіяно водієм автомобіля
«ГАЗ», д.р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_2, під час
експлуатації вказаного автомобіля, і
його вину у вчиненні ДТП та скоєнні
адміністративного правопорушення за
ст. 124 КУпАП встановлено постановою
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя від 17.12.2012 №3/0519/3530/2012.

На час скоєння вищевказаної ДТП
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2, як особи, яка експлуатує
автомобіль «ГАЗ», д.р.н. НОМЕР_1 на
законних підставах, була застрахована
Відповідачем на підставі договору
(полісу) № АВ/3476791 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Вказаним
договором (полісом) передбачено, що
ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну майну третіх осіб становить
50000 грн., франшиза - 510 грн.

Отже, Відповідач є особою на яку
полісом № АВ3476791 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої під час
експлуатації автомобіля «ГАЗ», д.р.н.
НОМЕР_1 на час спірної ДТП.

Заяву Позивача з вимогою здійснити
страхове відшкодування в зв'язку з ДТП
Відповідачем було залишено без
реагування та задоволення. В
матеріалах справи відсутні докази
протилежного.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до Звіту оцінювача від
12.12.2012 вартість відновлювального
ремонту Застрахованого автомобіля з
урахуванням зносу, завдана внаслідок
його пошкодження в ДТП, становить 9049,43
грн., при цьому коефіцієнт фізичного
зносу деталей автомобіля дорівнює 0.

Доказів на спростування встановленого
вищевказаним Звітом розміру оціненої
шкоди, завданої власнику
Застрахованого автомобіля, та
встановленого коефіцієнту фізичного
зносу складових автомобіля, суду
надано не було, а також суду не
заявлялося клопотання про
витребування доказів в порядку ст. 38
ГПК України на спростування наведеного
розміру оціненої шкоди, та не
заявлялося клопотання про призначення
експертизи в порядку ст. 41 ГПК України.

Іншого висновку сертифікованого
оцінювача або аварійного комісара щодо
встановлення іншого розміру оціненої
шкоди, завданої внаслідок пошкодження
Застрахованого автомобіля у ДТП, та на
доведення іншого коефіцієнту
фізичного зносу Застрахованого
автомобіля, суду також надано не було.

Судом встановлено, що наведені у
вищевказаному звіті роботи, деталі та
матеріали знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку з тими
пошкодженнями Застрахованого
автомобіля, що зафіксовані у довідках
ДАІ за результатами ДТП, а також
зафіксовані на фотознімках пошкоджень,
що додані до вказаного звіту, і суду не
надано доказів протилежного, а також,
як зазначалось вище, не спростовано
належними засобами доказування, що
оцінена вартість робіт, деталей та
матеріалів для відновлення
Застрахованого автомобіля є
необґрунтованою (завищеною або
заниженою).

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту. Франшиза - частина збитків,
що не відшкодовується страховиком
згідно з договором страхування (стаття
9 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи вищезазначені обставини,
умови полісу № АВ/3476791 та положення
статей 12, 22, 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», статей 9, 27 Закону України
«Про страхування», статі 993, 1192 ЦК
України, суд прийшов до висновку, що
Відповідач повинен відшкодувати
Позивачу шкоду, в межах ліміту його
відповідальності за спірним страховим
випадком (50000 грн.), виходячи з оціненого
розміру матеріального збитку,
завданого власнику Застрахованого
автомобіля в зв'язку з його
пошкодженням в ДТП, який встановлений
вищевказаним звітом (9049,43 грн.), але в
межах суми, право на вимогу якої
перейшло до Позивача в зв'язку з
виплатою страхового відшкодування (8520
грн.), за мінусом франшизи (510 грн.) та
отже в сумі 8010 грн.

З матеріалів справи слідує, що Позивач
з метою отримання коштів від
Відповідача звернувся до останнього з
заявою від 01.11.2013, і дана заява та
документи, які необхідні для виплати
страхового відшкодування на користь
Позивача, були отримані Відповідачем
08.11.2013, що вбачається зі зворотного
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страхове
відшкодування (регламентна виплата) за
полісами ОСЦПВВНТЗ повинна бути
виплачена страховиком (МТСБУ) протягом
15 днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України,
статтею 193 ГК України зобов'язання
мають виконуватися належним чином та у
встановлений строк відповідно до
закону, інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Проте, Відповідач після отримання
вищезазначеної заяви та обов'язкового
відповідно до закону переліку
документів, обґрунтованих заперечень
до Позивача не висунув, до суду не
подав, та у встановлений пунктом 36.2
статті 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» строк суми страхового
відшкодування на користь Позивача не
виплатив.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

А відтак, з огляду на все вищенаведене,
заявлені позовні вимоги визнаються
судом частково обґрунтованими та
такими, що підлягають частковому
задоволенню в обрахованому судом
розмірі 8010 грн.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Український страховий
дім» (м. Київ, площа Спортивна, 3;
ідентифікаційний код 32556540) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» (м.
Київ, вул. Артема, 40; ідентифікаційний
код 20782312) 8010 (вісім тисяч десять) грн.
відшкодування матеріальної шкоди
(виплати страхового відшкодування), а
також 1717 (одну тисячу сімсот
сімнадцять) 64 коп. судового збору.

Видати наказ.

У іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 28.08.2014

Суддя
Сташків Р.Б.