КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р. Справа№ 910/5881/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 18.08.2014 року

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Грімальді» на
рішення господарського суду міста
Києва від 29.05.2014 року

у справі № 910/5881/14 (суддя -
Головатюк Л.Д.)

за позовом державного підприємства
«Державний інститут по проектуванню

підприємств гірничорудної
промисловості «Кривбаспроект»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Грімальді»

про стягнення 95 239,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.05.2014 року по справі № 910/5881/14
позов державного підприємства
«Державний інститут по проектуванню
підприємств гірничорудної
промисловості «Кривбаспроект» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Грімальді» про
стягнення 95 239,59 грн. - задоволено в
повному обсязі. Стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Грімальді» на користь державного
підприємства «Державний інститут по
проектуванню підприємств
гірничорудної промисловості
«Кривбаспроект» 85 000,00 грн. основного
боргу, 7859,59 грн. 3% річних, 2 380,00 грн.
інфляційних втрат та 1904,79 грн. судового
збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 29.05.2014 року, товариство з
обмеженою відповідальністю
«Грімальді» звернулось до
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 29.05.2014 року по справі № 910/5881/14
скасувати. У своїх доводах скаржник
посилався на те, що при прийнятті
рішення судом першої інстанції мало
місце невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалою апеляційного господарського
суду від 01.07.2014 року апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
вважає подану апеляційну скаргу
відповідача безпідставною та
необґрунтованою, а рішення суду першої
інстанції законним та таким що
винесене без порушень норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить суд апеляційної
інстанції залишити оскаржуване
рішення суду без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 18.08.2014 року
представник відповідача надав суду
апеляційної інстанції свої пояснення
по справі в яких, підтримав подану
апеляційну скаргу на підставі доводів
зазначених у ній та просив апеляційний
господарський суд апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення суду яким, задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача у судовому
засіданні 18.08.2014 року також надав суду
свої пояснення по справі в яких
заперечив проти задоволення
апеляційної скарги на підставі доводів
зазначених у відзиві на скаргу.
Представник позивача вважає
апеляційну скаргу необґрунтованою,
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню. Представник просив
апеляційний господарський суд
залишити без змін оскаржуване рішення
місцевого господарського суду від
29.05.2014 року, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, Київським апеляційним
господарським судом встановлено
наступне.

15.02.2010 року між державним підприємством
«Державний інститут по проектуванню
підприємств гірничорудної
промисловості «Кривбаспроект»
(позивач, виконавець за договором) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Грімальді»
(відповідач, замовник за договором)
було укладено договір № 1612/10014 на
виконання проектних і вишукувальних
робіт (послуг).

16.02.2011 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду № 1 до договору № 1612/10014 від 15.02.2010
року на виконання проектних і
вишукувальних робіт (послуг).

За умовами п. 1.1 вищевказаного договору
та додаткової угоди № 1 до нього
позивач для відповідача розробив
проектну документацію «Готель
«Гранд-Отель» за адресою: м. Кривий Ріг,
пр. Карла Маркса, 24. Передпроектні
опрацювання. Проект. Робоча
документація», загальною вартістю 553
333,34 грн. згідно п. 2.1 договору.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що
відповідач в 5-денний строк після
підписання договору перераховує на
розрахунковий рахунок позивача
передплату в сумі 80 000,00 грн., в т.ч. ПДВ -13
333,33 грн.

Відповідно п. 3.5 договору відповідач
зобов'язаний у строк не пізніше 10 днів
із дня отримання проектної
документації розглянути її,
підтвердити приймання актом
приймання-передачі виконаних робіт і
провести остаточний розрахунок з
позивачем.

Пунктом 3.6 договору визначено, що у
випадку мотивованої відмови від
підписання актів приймання-передачі
проектної документації позивач
зобов'язаний в 10-ти денний строк
виправити всі зауваження, виходячи із
переліку доробок, наданих
відповідачем.

Як зазначає позивач, він свої договірні
зобов'язання виконав повністю і на
підставі акту здачі-приймання
проектно-вишукувальної
(науково-технічної) продукції № 235 від
23.06.2011 року на загальну суму 170 000,00 грн.
передав виконану проектну
документацію відповідачу, яку
відповідач прийняв без зауважень. Крім
того, позивач зазначає, що між
позивачем та відповідачем були
підписані без зауважень зі сторони
відповідача всі акти здачі-приймання
проектно-кошторисної документації за
вищевказаним договором, а також
сплачені у повному обсязі, а саме: акт
здачі-приймання проектно-кошторисної
продукції № 96 від 26.04.2010 року; акт
здачі-приймання проектно-кошторисної
продукції № 50 від 15.03.2011 року; акт
здачі-приймання проектно-кошторисної
продукції № 50а від 15.03.2011 року; акт
здачі-приймання проектно-кошторисної
продукції № 146 від 03.05.2011 року. Таким
чином, позивач вважає що він виконав
взяте на себе зобов'язання за договором
в повному обсязі.

Проте, відповідач свій обов'язок в
частині оплати отриманої проектної
документації виконав не в повному
обсязі. Відповідачем по акту
здачі-приймання проектної продукції №
235 від 23.06.2011 року здійснено лише
часткову оплату отриманої проектної
документації 05.06.2012 року у розмірі 33300,00
грн. та 10.07.2012 року у розмірі 51700,00 грн.,
залишок боргу за розроблену проектну
документацію складає 85 000,00 грн.

Так, у квітні 2014 року ДП «Державний
інститут по проектуванню підприємств
гірничорудної промисловості
«Кривбаспроект» звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з ТОВ
«Грімальді» заборгованості у зв'язку з
неналежним виконанням договору на
виконання проектних і вишукувальних
робіт № 1612/10014 від 15.02.2010 в розмірі 95239,59
грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач
зазначив, що позивач при виготовленні
проектної документації відійшов від
обумовлених договором робіт та зробив
гіршу проектну документацію, ніж
замовляв відповідач, а відтак просив
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог повністю.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
29.05.2014 року по справі № 910/5881/14 позов ДП
«Державний інститут по проектуванню
підприємств гірничорудної
промисловості «Кривбаспроект» до ТОВ
«Грімальді» про стягнення 95 239,59 грн. -
задоволено в повному обсязі. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 85 000,00
грн. основного боргу, 7859,59 грн. 3% річних,
2 380,00 грн. інфляційних втрат та 1904,79 грн.
судового збору.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення вказаного позову, виходячи
з наступного.

Як вірно вказав суд першої інстанції,
внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами, а отже умови
договору, укладеного між сторонами є
юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно ст. 887 ЦК України за договором
підряду на проведення проектних та
пошукових робіт підрядник
зобов'язується розробити за завданням
замовника проектну або іншу технічну
документацію та (або) виконати пошукові
роботи, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити їх.

До договору підряду на проведення
проектних і пошукових робіт
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ст. 889 ЦК України замовник
зобов'язаний, якщо інше не встановлено
договором підряду на проведення
проектних та пошукових робіт: 1)
сплатити підрядникові встановлену
ціну після завершення усіх робіт чи
сплатити її частинами після завершення
окремих етапів робіт або в іншому
порядку, встановленому договором або
законом; 2) використовувати
проектно-кошторисну документацію,
одержану від підрядника, лише для
цілей, встановлених договором, не
передавати проектно-кошторисну
документацію іншим особам і не
розголошувати дані, що містяться у ній,
без згоди підрядника; 3) надавати
послуги підрядникові у виконанні
проектних та пошукових робіт в обсязі
та на умовах, встановлених договором; 4)
брати участь разом з підрядником у
погодженні готової
проектно-кошторисної документації з
уповноваженими органами державної
влади та органами місцевого
самоврядування; 5) відшкодувати
підрядникові додаткові витрати,
пов'язані із зміною вихідних даних для
проведення проектних та пошукових
робіт внаслідок обставин, що не
залежать від підрядника; 6) залучити
підрядника до участі у справі за
позовом, пред'явленим до замовника
іншою особою у зв'язку з недоліками
складеної проектної документації або
виконаних пошукових робіт.

Згідно ст. 890 ЦК України підрядник
зобов'язаний: 1) виконувати роботи
відповідно до вихідних даних для
проведення проектування та згідно з
договором; 2) погоджувати готову
проектно-кошторисну документацію із
замовником, а в разі необхідності -
також з уповноваженими органами
державної влади та органами місцевого
самоврядування; 3) передати замовникові
готову проектно-кошторисну
документацію та результати пошукових
робіт; 4) не передавати без згоди
замовника проектно-кошторисну
документацію іншим особам; 5)
гарантувати замовникові відсутність у
інших осіб права перешкодити або
обмежити виконання робіт на основі
підготовленої за договором
проектно-кошторисної документації.

Відповідно до ст. 853 Цивільного кодексу
України замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Замовник, який прийняв роботу без
перевірки, позбавляється права
посилатися на недоліки роботи, які
могли бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник
виявив відступи від умов договору
підряду або інші недоліки, які не могли
бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (приховані
недоліки), у тому числі такі, що були
умисно приховані підрядником, він
зобов'язаний негайно повідомити про це
підрядника.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 ЦК України
оплата робіт провадиться після
прийняття замовником збудованого
об'єкта (виконаних робіт), якщо інший
порядок розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Відповідно до п. 4 ст. 882 ЦК України
передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Згідно з п. 2 ст. 852 ЦК України за
наявності у роботі істотних відступів
від умов договору підряду або інших
істотних недоліків замовник має право
вимагати розірвання договору та
відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ст. 858 ЦК України якщо
відступи у роботі від умов договору
підряду або інші недоліки у роботі є
істотними та такими, що не можуть бути
усунені, або не були усунені у
встановлений замовником розумний
строк, замовник має право відмовитися
від договору та вимагати відшкодування
збитків.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судом першої
інстанції, виконані позивачем проектні
роботи прийняті відповідачем без
зауважень. Акти здачі-приймання робіт
підписані та майже всі оплачені.
Відповідач на протязі з 2011 року до 2014
року про недоліки проектно-кошторисної
документації не заявляв, будівництво
за вказаною документацією не розпочав.
При цьому судова колегія апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що на всіх актах здачі-приймання
робіт стоїть підпис уповноваженого
представника та печатка відповідача,
що свідчить, що відповідач прийняв
роботи без зауважень.

Оскільки відповідач не виконав взятих
на себе зобов'язань за договором щодо
оплати робіт виконаних позивачем, які у
свою чергу прийняті відповідачем без
зауважень, судова колегія апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевий господарський суд правомірно
задовольнив позов та стягнув з
відповідача заборгованість в розмірі
85000,00 грн.

Крім суми основної заборгованості,
позивач просив стягнути з відповідача
3% річних в сумі 7859,59 грн. та 2380,00 грн.
інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Здійснивши перевірку правильності
нарахування та розрахунку 3% річних та
інфляційних втрат за вказаний
позивачем період, судова колегія
апеляційного господарського вважає
його обґрунтованим та арифметично
вірним, а тому вимоги позивача про
стягнення з відповідача 7859,59 грн. 3%
річних та 2380,00 грн. інфляційних втрат
підлягають задоволенню.

Таким чином, судова колегія
апеляційного господарського суду
вважає, що суд першої інстанції
правомірно задовольнив позов та
стягнув з відповідача на користь
позивача 85 000,00 грн. основного боргу,
7859,59 грн. 3% річних та 2 380,00 грн.
інфляційних втрат. Відповідачем, ні під
час розгляду справи в суді першої
інстанції, ні під час розгляду справи у
суді апеляційної інстанції не було
подано належних та переконливих
доказів в заперечення заявленого
позову. Обставини, на які посилається
позивач як на підставу своїх вимог,
належним чином доведені і відповідачем
не спростовані.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Судова колегія звертає увагу, що доводи
та заперечення викладені у апеляційній
скарзі відповідача на рішення суду
першої інстанції не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
29.05.2014 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги товариства з обмеженою
відповідальністю «Грімальді» слід
відмовити, а оскаржуване рішення
господарського суду міста Києва від
29.05.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Грімальді» на рішення господарського
суду міста Києва від 29.05.2014 року у
справі № 910/5881/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 29.05.2014 року у справі №
910/5881/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5881/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 26.08.2014 року