ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2014 року Справа №
904/3613/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого: судді Дарміна М.О.
(доповідач)

судді: Березкіної О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання:
Євстигнеєвій Т.О.

Представники сторін:

від відповідача: Біла О.М., представник;
довіреність № 1221 від 27.08.14.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
наступного судового засідання
повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну Комунального
підприємства "Транспортування
покупної теплової енергії "Теплотранс"
на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 28.07.14р.
у справі № 904/3613/14

за позовом Дочірньої компанії „ Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України",

до Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради,

про стягнення 91 813 грн. 12 коп.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого
господарського суду :

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 28.07.14р. у
справі №904/3613/14 (суддя Загинайко Т.В.)
позов задоволено частково, стягнути з
Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради на користь Дочірньої
компанії „ Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" 90258 грн. 22 коп. - річних та 1 805
грн. 16 коп. - витрат по сплаті судового
збору, в решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача 90258 грн. 22 коп. - річних,
господарський суд виходив з того, що
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору та не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання, а також не
позбавляє кредитора права на отримання
коштів, передбачених частиною 2 статті
625 Цивільного кодексу України.
Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог по стягненню 3% річних на суму
пені, місцевий господарський суд , з
урахування правової позиції,
викладеній у постанові Верховного суду
України від 18.02.2014р. у справі № 905/909/13г.,
виходив з того, що рішення суду про
стягнення штрафу не перетворює останнє
у грошове забов'язання, а тому до
відповідних правовідносин не
застосовуються положення частини
другої статті 625 ЦК України.

Підстави з яких порушено питання про
перегляд рішення:

Не погодившись з вказаним
рішенням, Комунальне підприємство
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" звернулося до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 28.07.2014 по справі №904/3613/14
скасувати частково та прийняти нове
рішення, яким відмовити в позовних
вимогах позивача щодо стягнення 3%
річних на основну суму боргу, судові
витрати покласти на позивача.

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що господарський суд при
винесенні рішення при розрахунку 3%
річних на основну суму боргу , всупереч
матеріалам справи , з яких вбачається,
що рішення набрало законної сили 04.10.2012,
невірно зазначив період за який їх було
стягнуто (з 29.04.2012 по 27.12.2012). На думку
відповідача, при винесенні рішення
господарський суд не врахував, що
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду по
справі № 13/5005/4098/2012 встановлено, що КП
«ТПТЕ «Теплотранс» є комунальним
підприємством, яке забезпечує
послугами з теплопостачання,
постачання теплової енергії
споживачам здійснюється за
встановленими тарифами, які не містять
повного відшкодування через тривалі
процедури затвердження та прийняття
тарифів уповноваженими органами,
внаслідок чого фактично підприємство
змушене виконувати приписи щодо
постачання теплової енергії
споживачам за тарифами, а не за дійсною
вартістю теплової енергії і як слід
несвоєчасне виконання рішення
підприємством виникло з вини держави,
яка вчасно не перераховувала
підприємству кошти на погашення
заборгованості з різниці в тарифах, а
не з вини підприємства. Таким чином,
відповідач не мав можливості сплатити
за рішенням суду позивачу, до
перерахування підприємству державою
коштів на погашення заборгованості з
різниці в тарифах. Вважає, що
застосування до відповідача штрафних
санкцій у вигляді 3% річних є
безпідставним.

Доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу:

Дочірня компанія „ Газ України"
Національної акціонерної компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" надала
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 28.07.14р.
у справі № 904/3613/14 - залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення. У
відзиві звертає увагу суду на те, що
договір № 06/Ю-2338БО-4 від 20.12.2010 припинив
свою дію з 01.10.2011 лише в частині
поставки природного газу
(підтверджується додатковою угодою № 5
від 03.10.2011 до цього Договору - даний факт
встановлений постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 04.10.2012 у справі
№ 13/5005/4098/2012), в частині ж розрахунків та
відповідальності за несвоєчасну
оплату він діє до повного здійснення
розрахунків. Крім того, сторони
договору № 06/Ю-2338БО-4 від 20.12.2010 чітко
обумовили правовий статус обставин
непереборної сили як єдину підставу
звільнення від відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за цим Договором у разі
виникнення таких обставин. Проте,
відповідачем суду не надано письмового
повідомлення позивача про наявність
непереборних обставин, які звільняють
відповідача від відповідальності за
також доказів виникнення таких
обставин та строку їх дії у порядку
встановленому п. 8.3 Договору. Крім того,
щодо доводів Відповідача про те, що
сума трьох відсотків річних на
основний борг у розмірі 4531482,74 грн. має
бути нарахована не з 29.04.2012 року -
терміну з якого прострочення
Відповідача з оплати за отриманий на
підставі умов спірного договору
природний газ було продовжено, а з
05.10.2012 - днем, наступним за днем набрання
рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 10.07.2012 у
справі № 30/5005/4098/2012 законної сили, -
зазначає, що рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
10.07.2012 у справі № 13/5005/4098/2012
підтверджено факт постачання
відповідачу природного газу на суму
10579925,19 грн., а також встановлено факт
неналежного виконання відповідачем
умов спірного Договору стосовно
своєчасної оплати за отриманий газ та у
зв'язку з цим - факт прострочення
відповідача. Таким чином,
відповідачеві були нараховані 3 %
річних за період з 11.02.2011 по 28.04.2012 (даний
період також відображений у вказаному
рішенні місцевого господарського
суду). Як наслідок, нарахована сума 3 %
річних за період з 11.02.2011р. по 28.04.2012 була
стягнута рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 10.07.2012 у
справі № 13/5005/4098/2012, яке залишено без
змін в частині стягнення 3 % річних
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
04.10.2012 у справі № 13/5005/4098/2012.
Прострочення Відповідача з оплати
основного боргу продовжувалось з 29.04.2012
до 28.12.2012, а прострочення з оплати суми
пені - з 05.10.2012р. по 16.05.2014р. Вважає, що у
зв'язку із наявним простроченням
грошового зобов'язання з оплати
основного боргу та пені, позивачем на
законних підставах було нараховано 3 %
річних на суму основного боргу та
грошового зобов'язання у вигляді пені з
29.04.2012 по 16.05.2014.

У судовому засіданні представники
відповідача надав суду додаткові усні
пояснення по апеляційній скарзі.
Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
наступного судового засідання
повідомлений належним чином.

У судовому засіданні була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені
апеляційною інстанцією:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 10.07.2012р.
у справі №13/5005/4098/2012 за позовом
Дочірньої компанії „Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до Комунального
підприємства "Транспортування
покупної теплової енергії "Теплотранс"
Дніпропетровської міської ради про
стягнення 5 173 783 грн. 49 коп. позов
задоволено повністю, стягнено з
Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" на користь
Дочірньої компанії „Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 4 531 482 грн. 74 коп. -
основного боргу, 351 606 грн. 81 коп. - пені,
124 097 грн. 68 коп. - інфляційних втрат, 166 596
грн. 26 коп. - 3% річних, 64 380 грн. 00 коп.
судового збору.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
04.10.2012р. у справі №13/5005/4098/2012 рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 10.07.2012р. по справі
№13/5005/4098/2012 змінено в частині розміру
пені, що підлягає стягненню, та
стягнено з комунального підприємства
"ТРАНСПОРТУВАННЯ ПОКУПНОЇ ТЕПЛОВОЇ
ЕНЕРГІЇ "ТЕПЛОТРАНС" Дніпропетровської
міської ради на користь дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" 4 531 482 грн. 74 коп. -
заборгованості за поставлений
природний газ, 35 160 грн. 68 коп. - пені, 166
596 грн. 26 коп. - 3% річних, 124 097 грн. 68 коп. -
інфляційних втрат та 64 380 грн. 00 коп. -
витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 10.07.2012р.
та постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
04.10.2012р. у справі №13/5005/4098/2012
встановлено, що на виконання умов
договору від 20.12.2012р.
№06/10-2338-БО-4 постачання природного газу
Дочірньою компанією „ Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" протягом січня -
квітня 2011 року було поставлено
Комунальному підприємству
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради природний газ на суму
10 579 925 грн. 19 коп., за
який у відповідача перед позивачем
виникла заборгованість у розмірі 4 531 482
грн. 74 коп. Як вбачається господарським
судом стягнено з відповідача пеню,
річні та інфляційні нарахування за
період з 28.10.2011р. по 28.04.2012р.

Мотиви з яких суд апеляційної
інстанції виходив при прийнятті
постанови:

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставин
справи, застосування господарським
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті ним рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України , апеляційний господарський
суд не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193
Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору; не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язань; кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу;
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом; зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином (стаття 599 Цивільного
кодексу України).

Як вбачається відповідачем було
сплачено позивачу заборгованість та
частково пеню у загальній сумі 4 551 050
грн. 91 коп., що підтверджується випискою
з рахунку №4035 за 28.12.2012р. на суму 4
531 482 грн. 74 коп. та платіжним
дорученням від 21.01.2014р. №68 на суму 19 568
грн. 17 коп.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
статті 610 Цивільного кодексу України, є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання; боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору та не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання, а також не
позбавляє кредитора права на отримання
коштів, передбачених частиною 2 статті
625 Цивільного кодексу України.

Чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження
щодо його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
23.01.2012р. у справі №37/64.

З урахуванням викладеного місцевий
господарський суд, дійшов вірного
висновку,яким задовольнив позовні
вимоги по стягненню 3%річних на суму
основного боргу за період з 29.04.2012р. по
27.12.2012р. у сумі 90 258 грн. 22 коп.

Також з урахуванням правового
висновку, про те, що у виконанні
господарських зобов'язань обов'язок
сплатити суму штрафу за невиконання
зобов'язання не є зобов'язанням у
розумінні положень частини першої
статті 509 Цивільного кодексу України;
рішення суду про стягнення штрафу не
перетворює останній у грошове
зобов'язання, а тому до відповідних
правовідносин не застосовується
положення частини другої статті 625 ЦК
України, викладеному в постанові
Верховного суду України від 18.02.2014р. у
справі №905/909/13-г, колегія суду
погоджується з висновком місцевого
господарського суду в частині відмови
в задоволенні 3% річних на суму пені.

Інші доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і висновків суду першої
інстанції вони не спростовують.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судова
колегія вважає за необхідне залишити
без змін розподіл судових витрат.

Таким чином місцевий господарський суд
всебічно, повно та об'єктивно з'ясував
всі обставини справи, правильно
застосував норми процесуального та
матеріального права, що у
відповідності до п.1 ч.1 ст.103 ГПК України
є підставою для залишення рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скарги - без задоволення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Транспортування
покупної теплової енергії "Теплотранс"
- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 28.07.14р.
у справі № 904/3613/14- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України
через Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено
16.09.2014р.

Головуючий суддя М.О.Дармін
Суддя О.В. Березкіна Суддя

О.В. Чус