м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12934/14 26.08.14

За позовом дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України»

до товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сєвєродонецьктепло»

про стягнення
заборгованості у розмірі 1 761 860,79 грн.

Суддя Удалова О.Г.

Представники сторін:

не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва
надійшла позовна заява дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (далі - позивач) до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Сєвєродонецьктепло» (далі -
відповідач) про стягнення 1 762 017,54 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань за
договором поставки природного газу №
06/09-2441 ТЕ-20 від 31.12.2009 р. в частині
невиконання взятого на себе грошового
зобов'язання.

Вважаючи, що його права порушені,
позивач звернувся до суду, просив
стягнути з відповідача 783 394,26 грн. трьох
процентів річних та суму, на яку
збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції, у
розмірі 978 623,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/12934/13 та призначено її
розгляд на 31.07.2014 р.

31.07.2014 р. у судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.07.2014 р. розгляд справи, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
відкладено на 19.08.2014 р.

06.08.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшли письмові пояснення.
У вказаних поясненнях позивач навів
новий розрахунок трьох процентів
річних та вказав, що три проценти
річних становлять 783 237,51 грн.

19.08.2014 р. у судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги з
урахуванням нового розрахунку трьох
процентів річних підтримав у повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив, вимоги ухвали суду не
виконав.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.08.2014 р. розгляд справи, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
відкладено на 26.08.2014 р.

26.08.2014 р. представники сторін до суду не
з'явились, про причини неявки суд не
повідомили.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами на
підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд встановив:

20.07.2011 р. Господарським судом міста
Києва було прийнято рішення у справі №
37/170 за позовом дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» до
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сєвєродонецьктепло» про стягнення 9 552
732,80 грн.

Зазначене рішення набрало законної
сили 02.08.2011 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Під час розгляду вищевказаної справи
Господарським судом міста Києва було
встановлено, що 31.12.2009 р. між дочірньою
компанією «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (далі - позивач або
постачальник) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Сєвєродонецьктепло» (далі -
відповідач або покупець) був укладений
договір поставки природного газу для
надання населенню послуг з опалення та
гарячого водопостачання № 06/09-2441-ТЕ-20
(далі - Договір), відповідно до умов
якого постачальник зобов'язувався
передати у власність покупцю природний
газ, за наявності його обсягів, а
покупець зобов'язувався прийняти від
постачальника та оплатити природний
газ в обсязі, зазначеному в ст. 2 цього
договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
постачальник передає покупцю протягом
періоду з 01.01.10 р. до 30.04.10 р., газ в обсязі
до 12500 тис. куб. м., в тому числі по
місяцях (тис. куб. м.): січень - 3900; лютий
-3500; березень - 3300; квітень - 1800.

Згідно з п. 4.3. та 4.4. Договору обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів приладів обліку
витрат газу, встановлених на
комерційному вузлі/вузлах обліку газу
покупця, з урахуванням п. 3.5.1. цього
договору; приймання-передача газу,
поставленого постачальником покупцеві
у відповідному місяці поставки,
оформлюється актом приймання-передачі
газу, в якому зазначаються фактичні
обсяги спожитого газу, його ціна та
вартість; акт приймання-передачі газу
складається за встановленою формою на
підставі технічних актів
приймання-передачі газу між
газотранспортним підприємством та
покупцем, з урахуванням планового
обсягу доставки наданого
постачальником; не пізніше 5 числа
місяця, наступного за місяцем
поставки,покупець зобов'язується
надати постачальнику для підпису два
примірники акта приймання-передачі
газу, підписані та скріплені печаткою
покупця та погоджені газотранспортним
підприємством, копію технічних актів
приймання-передачі газу та реєстр
обсягів реалізації газу.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.3, 6.4. та 6.5.
Договору, оплата за природний газ
проводиться покупцем виключно
грошовими коштами у такому порядку:
перша оплата в розмірі 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання та транспортування газу
проводиться не пізніше 10 числа
поточного місяця; подальші оплати
проводяться плановими платежами по 33%
від вартості запланованих місячних
обсягів постачання та транспортування
газу до 20 та 30 (31) числа поточного
місяця; остаточний розрахунок за
фактично спожиті та протранспортовані
обсяги газу здійснюються на підставі
акта приймання-передачі газу до 10
числа, наступного за місяцем поставки
газу; сторони домовились, що оплати, що
надійшли від покупця як погашення
заборгованості за газ, поставлений в
минулі періоди за цим договором,
незалежно від зазначеного в платіжному
дорученні призначення платежу; кошти,
які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості по даному
договору.

Під час розгляду справи № 37/170
Господарським судом міста Києва також
встановлено, що позивачем на виконання
вищезазначених умов договору було
поставлено покупцеві протягом січня 2010
р. - квітня 2010 р. природний газ на
загальну суму 11 824 536,98 грн., що
підтверджується трьохсторонніми
актами прийому-передачі природного
газу від 31.01.2010 р. на суму 4 669 034,82 грн.,
від 28.02.2010 р. на суму 3 241 105,20 грн., від
31.03.2010 р. на суму 3 214 400,64 грн. та від 30.04.2010
р., підписаними та засвідченими
печатками сторін (належним чином
засвідчені копії зазначених актів
додано до матеріалів справи). Однак
відповідач свої зобов'язання за
Договором щодо оплати виконав
частково, сплативши 3 724 031,00 грн., у
зв'язку з чим у нього станом на момент
звернення позивача до суду виникла
заборгованість у розмірі 8 100 505,98 грн.

У зв'язку з цим, під час розгляду справи
№ 37/170 суд дійшов висновку про
правомірність вимог позивача щодо
стягнення з відповідача суми основного
боргу в розмірі 8 100 505,98 грн., а також 637
201,91 грн. пені за період з 24.08.2010 р. до
24.02.2011 р., 250 384,88 грн. трьох процентів
річних та суму, на яку збільшилась
заборгованість з урахуванням індексу
інфляції, у розмірі 564 640,03 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва у справі № 37/170 від 20.07.2011 р. позов
дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сєвєродонецьктепло» було задоволено
повністю. З відповідача було, зокрема,
стягнуто на користь позивача 8 100 505,98
грн. основного боргу, 637 201,91 грн. пені, 250
384, 88 грн. трьох процентів річних, 564 640,03
грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.07.2014 р. позивача зобов'язано
надати суду відомості щодо відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання рішення від 20.07.2011 р. у справі
№ 37/170.

Представник позивача документів, які б
свідчили про виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
20.07.2011 р. у справі № 37/170 у примусовому
порядку, суду не надав.

Представник відповідача документів,
які спростовують доводи позивача або
підтверджують оплату ним
заборгованості перед позивачем, суду
не надав.

У зв'язку викладеним, позивач звернувся
до суду, просив стягнути з відповідача
783 394,26 грн. трьох процентів річних та
суму, на яку збільшилась
заборгованість з урахуванням індексу
інфляції, у розмірі 978 623,28 грн.

06.08.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшли письмові пояснення.
У вказаних поясненнях позивач навів
новий розрахунок трьох процентів
річних та вказав, що три проценти
річних становлять 783 237,51 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що позивач зменшив розмір повних вимог
та просить суд стягнути з відповідача
783 237,51 грн. трьох процентів річних та
суму, на яку збільшилась
заборгованість з урахуванням індексу
інфляції, у розмірі 978 623,28 грн.

З розрахунку позовних вимог,
наведеного у позовній заяві
вбачається, що три проценти річних та
сума, на яку збільшилась
заборгованість з урахуванням індексу
інфляції, нараховані позивачем на суму
основного боргу (8 100 505,98 грн.) та пеню (637
201,91 грн.) стягнуті за рішенням
Господарського суду міста Києва від
20.07.2011 р. у справі № 37/170.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду (ч. 5 ст. 11 Цивільного
кодексу України).

Згідно з п. 5.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013 р. (далі - Постанова),
господарським судам необхідно мати на
увазі, що за приписом частини п'ятої
статті 11 ЦК України грошове
зобов'язання може виникати з рішення
суду. Відтак якщо певне зобов'язання
згідно з рішенням господарського суду
є грошовим (наприклад, у зв'язку з
прийняттям судового рішення про
стягнення суми попередньої оплати в
зв'язку з недопоставкою продукції),
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 7 цієї статті встановлено, що
не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Господарське зобов'язання
припиняється, зокрема, виконанням,
проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202
Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 7.1 Постанови, за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбачених договором
або законом, зобов'язання, в тому числі
й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у
разі коли судовим рішенням з боржника
стягнуто суму неустойки (штрафу, пені),
то правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв'язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
ЦК України проценти не нараховуються,
інфляційні ж нарахування та
нарахування трьох процентів річних на
цю заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої статті 625
названого Кодексу з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Так, положення ст. 625 Цивільного кодексу
України щодо стягнення інфляційних
втрат та трьох процентів річних
надають право застосовувати їх лише до
суми грошового зобов'язання - основного
боргу. Вказаною нормою не надається
право нарахування інфляційних втрат та
трьох процентів річних на інфляційні
втрати та 3 % річні, зокрема, вже
стягнуті рішенням суду.

Суд також звертає увагу, що ні нормами
Цивільного кодексу України, ні нормами
Господарського кодексу України не
передбачено нарахування інфляційних
втрат та трьох процентів річних на
пеню, зокрема, стягнуту за рішенням
суду.

Правова природа трьох процентів
річних, інфляційних втрат та пені є
похідною від основного зобов'язання,
після їх стягнення за рішенням суду
вони не змінюють свою правову природу,
а тому їх нарахування не може бути
застосовано на вже стягнуті за
рішенням суду три проценти річних,
інфляційні та пеню (аналогічна правова
позиція міститься у постанові Вищого
господарського суду України від 13.08.2014
р. по справі № 910/25277/13).

Таким чином, заборгованість у розмірі 8
100 505,98 грн. (основний борг), яку було
стягнуто за рішенням Господарського
суду міста Києва від 20.07.2011 р. у справі №
37/170, є грошовим зобов'язанням за
договором, на яке в силу ст. 625
Цивільного кодексу України можуть бути
нараховані три проценти річних та
інфляційні втрати, після винесення
рішення суду.

Водночас, пеня в розмірі 637 201,91 грн.,
стягнута рішенням Господарського суду
міста Києва від 20.07.2011 р. у справі № 37/170
має походження та правову природу пені
і після винесення судом рішення вона не
змінює свою правову природу та не
включаються до суми основного боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що три проценти річних
та сума, на яку збільшилась
заборгованість з урахуванням індексу
інфляції можуть бути нараховані лише
на суму основного боргу (8 100 505,98 грн.)
стягнуту за рішенням Господарського
суду міста Києва від 20.07.2011 р. у справі №
37/170.

Період нарахування трьох процентів
річних визначений позивачем з 25.06.2011 р.
по 25.06.2014 р. Враховуючи положення п. 7.1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013 р., суд вважає, що період
нарахування трьох процентів
визначений позивачем не вірно.

Відповідно до п. 7.1 Постанови,
інфляційні нарахування та нарахування
трьох процентів річних на
заборгованість можуть здійснюватися
на загальних підставах відповідно до
частини другої статті 625 Цивільного
кодексу України з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.

Оскільки рішення Господарського суду
міста Києва від 20.07.2011 р. у справі № 37/170
набрало законної сили 02.08.2011 р., період
нарахування трьох процентів річних
повинен починатись з 03.08.2011 р.

Так, загальним періодом нарахування
трьох процентів річних є період з 03.08.2011
р. до 25.06.2014 р.

За розрахунком суду, розмір трьох
процентів річних, враховуючи:

- період заборгованості з 03.08.2011 р. до
31.12.2011 р., суму боргу, що становила 8 100
505,98 грн., складає 100 535,05 грн.;

- період заборгованості з 01.01.2012 р. до
31.12.2012 р., суму боргу, що становила 8 100
505,98 грн., складає 243 015,18 грн.;

- період заборгованості з 01.01.2013 р. до
25.06.2014 р., суму боргу, що становила 8 100
505,98 грн., складає 360 195,10 грн., а разом 703
745,33 грн., які підлягають стягненню.

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30).

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
«Урядовий кур'єр» та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Період нарахування суми, на яку
збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції, з жовтня
2013 року по травень 2014 року визначений
позивачем вірно.

За розрахунком суду сума, на яку
збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції,
враховуючи період заборгованості з
жовтня 2013 року по травень 2014 року, суму
боргу, що становила 8 100 505,98 грн., індекс
інфляції, що складав у 2013 р.: в у жовтні -
100,4% (УК № 205 від 07.11.2013 р.), листопаді - 100,2%
(УК № 228 від 10.12.2013 р.), грудні - 100,5% (УК № 3
від 09.01.2014 р.); у 2014 р.: у січні - 100,2% (УК № 25
від 08.02.2014 р.), лютому - 100,6% (УК № 45 від
12.03.2014 р.), березні - 102,2% (УК № 65 від 09.04.2014
р.), квітні - 103,3% (УК № 83 від 13.05.2014 р.),
травні - 103,8% (УК № 103 від 11.06.2014 р.),
складає 946 271,66 грн., які підлягають
стягненню.

Так, позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в частині
стягнення з відповідача 703 745,33 грн.
трьох процентів річних, 946 271,66 грн. суми,
на яку збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції. В іншій
частині позову судом відмовлено з
огляду на здійснені перерахунки.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Крім того, з урахуванням зменшення
позивачем розміру позовних вимог
останньому підлягає поверненню
судовий збір в розмірі 3,78 грн.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сєвєродонецьктепло» (01014, м. Київ, вул.
Бастіонна, будинок 15, квартира 6, код
36304403) з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення, на користь дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,
будинок 1, код 31301827) 703 745 (сімсот три
тисячі сімсот сорок п'ять) грн. 33 коп.
трьох процентів річних, 946 271 (дев'ятсот
сорок шість тисяч двісті сімдесят одну)
грн. 66 коп. суми, на яку збільшилась
заборгованість з урахуванням індексу
інфляції та витрати по сплаті судового
збору в розмірі 33 000 (тридцять три
тисячі) грн. 34 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути дочірній компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (04116, м.
Київ, вул. Шолуденка, будинок 1, код 31301827)
з Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 3 (три) грн. 78 коп.

Повне рішення складено 01.09.2014 р.

Суддя
О.Г. Удалова