КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р. Справа№ 910/4041/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Давиденко М.М. -
представник, дов. № 11/02/14 від 11.02.2014;

від відповідача: не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства
"Телесистеми України"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 02.06.2014

у справі № 910/4041/14 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енекс Груп"

до Приватного акціонерного товариства
"Телесистеми України"

про стягнення 43 430,65 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.07.2014 у справі
№ 910/4041/14, у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Сулім В.В., судді:
Коротун О.М., Гаврилюк О.М., прийнято до
розгляду апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Телесистеми
України" та порушено апеляційне
провадження, розгляд апеляційної
скарги призначено на 13.08.2014.

Розпорядженням Керівника апарату
Київського апеляційного
господарського суду від 04.08.2014 № 02-15/240
відповідно до п.п. 3.1.11, 3.1.13 п. 3.1.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду призначено
повторний автоматичний розподіл
справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.08.2014 у справі
№ 910/4041/14 прийнято справу до
провадження у складі колегії суддів:
головуюча суддя: Ропій Л.М., судді:
Сітайло Л.Г., Рябуха В.І.; розгляд
апеляційної скарги призначено на
13.08.2014.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.08.2014 розгляд
апеляційної скарги у справі № 910/4041/14
відкладено на 27.08.2014.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 у справі № 910/4041/14 позов
задоволено частково; підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача 39 846,64 грн. основного боргу, 2
230,32 грн. 3% річних, 3 040,00 грн. витрат на
правову допомогу, 1 826,86 грн. судового
збору; у задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оскільки
відповідачем сума заборгованості за
договором сплачена не була, то позовні
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивача 39 846,64 грн. боргу є
обґрунтованими і тому підлягають
задоволенню; за приписами пункту 6.1
договору оплата виконаних робіт за
договором у сумі 73 865,64 грн., в тому числі
ПДВ 20% - 12 310,94 грн., проводиться
замовником протягом 20 (двадцяти)
календарних днів після підписання акта
приймання-передачі виконаних робіт та
надання замовнику оформлених рахунків
з податковою накладною; акт
приймання-передачі виконаних робіт
підписано сторонами 01.03.2012, отже,
періодом нарахування 3% річних є саме з
22.03.2012 (двадцять перший календарний
день після підписання акта
приймання-передачі виконаних робіт) по
31.01.2014; разом з тим, позивачем
нараховуються штрафні санкції з 21.03.2012;
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок суми 3% річних,
Господарський суд міста Києва дійшов
висновку про те, що розрахунок
неправильний, а тому стягненню з
відповідача підлягає 2 230,32 грн. 3% річних
за період з 22.03.2012 по 31.01.2014; у стягненні
решти суми 3% річних (3,28 грн.) слід
відмовити; суд вважає, що на
відповідача слід покласти витрати
позивача на правову допомогу в сумі 3
040,00 грн.; відповідачем не подано
доказів, які свідчили б про тяжкий
фінансовий стан відповідача, наявну
загрозу банкрутства чи відсутність
коштів на банківських рахунках і майна,
а тому у суду відсутні підстави для
задоволення клопотання відповідача
про розстрочку виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення Господарського суду
міста Києва від 02.06.2014 у справі № 910/4041/14
скасувати з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, неправильного
застосування норм матеріального і
процесуального права та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що з урахуванням
умов п. 6.1 договору, обчислення строку
виконання відповідачем зобов'язання
щодо оплати виконаних робіт
розпочнеться лише з моменту настання у
сукупності всіх обставин, з наявністю
яких пов'язано виконання відповідного
зобов'язання; однак, зважаючи на те, що
всі необхідні умови, передбачені п. 6.1
договору, були дотримані позивачем
лише у квітні 2014 року, відповідно 20-тим
календарним днем буде 07.05.2014, тому
станом на дату звернення позивача до
суду із позовом його права порушені не
були, у зв'язку із чим за такою позовною
заявою не підлягали захисту.

На думку скаржника, є помилковим
висновок господарського суду першої
інстанції в частині задоволення позову
про стягнення з відповідача 3% річних в
сумі 2 230,32 грн. за період з 22.03.2012 по
31.01.2014, тобто, за період, що передує
07.05.2014.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
заперечує проти доводів апеляційної
скарги, вказує на те, що згідно із
положеннями п. 6.1 договору оплата
повинна бути здійснена відповідачем
протягом 20 календарних днів після
підписання акту приймання-передачі
виконаних робіт та надання
відповідачеві оформленого рахунку з
податковою накладною, однак, спосіб
надання зазначених документів у
договорі не визначався, тому судом
першої інстанції було зроблено
правильний висновок про настання
моменту оплати за договором підряду №
01/08/2011 (S MIK KLZ0352), отже, і наявності факту
порушення прав позивача ще до моменту
звернення позивача до суду.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
враховуючи доводи відзиву на
апеляційну скаргу, колегія суддів
встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду
міста Києва позовну заяву про
стягнення з відповідача суми основного
боргу в розмірі 39 846,64 грн., 3% річних у
розмірі 2 233,60 грн.; судових витрат у
вигляді судового збору в розмірі 1 827,00
грн. та 3 040,00 грн. витрат на послуги
адвоката.

На підставі ст. 22 ГПК України, 08.05.2014
позивач подав до Господарського суду
міста Києва заяву про збільшення
позовних вимог, відповідно до якої
просив стягнути з відповідача суму
основного боргу у розмірі 39 846,64 грн., 3%
річних у розмірі 2 548,00 грн., інфляційних
втрат за період прострочення у розмірі
1 036,01 грн.

Як вбачається із матеріалів справи,
01.08.2011 між позивачем та відповідачем
укладено договір підряду № 01/08/2011 (S MIK KLZ
0352), відповідно до п. 1.1 якого
відповідач, за договором замовник,
доручає, а позивач, за договором
підрядник, приймає на себе зобов'язання
виконати своїми силами, відповідно
умов цього договору, комплекс робіт по
демонтажу металоконструкцій базової
станції на об'єкті S MIK KLZ 0352 за адресою:
Миколаївська область, Кривоозерський
район, с. Очеретня, а відповідач
зобов'язується прийняти та оплатити
вказані вище роботи на умовах цього
договору.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно із п. 2.1 договору № 01/08/2011, в
редакції додаткової угоди № 1 від
10.01.2012, вартість робіт за цим договором
складає 39 846,64 грн., в тому числі ПДВ 20% - 6
641,11 грн.

Факт виконання позивачем умов договору
№ 01/08/2011 та прийняття відповідачем
виконаних позивачем робіт,
підтверджується складеним та
підписаним сторонами за договором №
01/08/2011 актом від 01.03.2012 здачі-приймання
виконаних робіт до договору підряду №
01/08/2011 (S MIK KLZ 0352) на суму 39 846,64 грн., в тому
числі ПДВ 20% - 6 641,11 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору № 01/08/2011
оплата виконаних робіт за цим
договором проводиться відповідачем
протягом 20-ти календарних днів після
підписання акту здачі-приймання
виконаних робіт та виставлення
відповідачу оформленого рахунку з
податковою накладною.

У позовній заяві позивачем вказано про
те, що незважаючи на неодноразове
надання відповідачу рахунку та
податкової накладної, відповідач не
розрахувався з позивачем за виконані
роботи.

Матеріалами справи підтверджується та
не заперечується відповідачем, що
останнім не оплачено виконані
позивачем роботи, згідно із договором
№ 01/08/2011 на суму 39 846,64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України
передбачено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

В матеріалах справи відсутні докази
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо сплати заборгованості
перед позивачем у розмірі 39 846,64 грн., за
виконані позивачем роботи за договором
№ 01/08/2011.

Таким чином, апеляційний господарський
суд, погоджується із висновком
господарського суду першої інстанції,
що вимога позивача про стягнення з
відповідача заборгованості у розмірі 39
846,64 грн., за виконані позивачем роботи
згідно із договором № 01/08/2011, є такою, що
підтверджена матеріалами справи та
відповідає чинному законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу;
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи те, що матеріалами справи
підтверджується прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання, апеляційний
господарський суд, перевіривши
розрахунок позивача, здійснивши
власний розрахунок 3% річних,
погоджується із господарським судом
першої інстанції та вважає суму 3%
річних у розмірі 2 230,32 грн. правильною
та такою, що підлягає стягненню з
відповідача.

Що стосується вимоги позивача про
стягнення з відповідача витрат на
послуги адвоката, то апеляційний
господарський суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються, зокрема, при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Позивачем до матеріалів справи надано
договір від 08.01.2014 про надання правової
допомоги у судовій справі, відповідно
до п. 1 якого адвокат ОСОБА_3 бере на себе
зобов'язання щодо надання захисту
клієнту у дорученій йому справі щодо
стягнення заборгованості за договором
підряду між позивачем та відповідачем
№ 01/08/2011 (S MIK KLZ 0352) від 01.08.2011 та
додатками до нього включно з, але не
обмежуючись: попередньою юридичною
експертизою правовідносин; наданням
усної юридичної консультації щодо
можливих механізмів та перспектив
захисту прав та інтересів позивача;
складання та подання до суду позовної
заяви; участю у судових засіданнях, а
позивач, за договором клієнт,
зобов'язаний прийняти надання вказаних
послуг і сплатити їх вартість (гонорар
адвоката).

Також позивачем до матеріалів справи
додано свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю № 3195/10 від
18.01.2007 адвоката ОСОБА_3 та акт № 1 від
05.02.2014 прийому-передачі наданих послуг
за договором про надання правової
допомоги у судовій справі від 08.01.2014,
згідно з п. 2 якого, загальна вартість
послуг, наданих та прийнятих
відповідно до цього акту (гонорар
адвоката), складає 3 040,00 грн.

Крім того, позивачем надано, як доказ
оплати за послуги адвоката, квитанцію
до прибуткового касового ордера № 1 від
05.02.2014, яка свідчить про отримання
адвокатом ОСОБА_3 від позивача грошових
коштів у розмірі 3 040,00 грн. на підставі
акту приймання-передачі виконаних
робіт № 1 від 05.02.2014 до договору про
надання правової допомоги у судовій
справі від 08.01.2014.

Витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані із оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК
(п. 6.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

В п. 6.5 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
вказано, що, вирішуючи питання про
розподіл судових витрат, господарський
суд має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним порівняно з ціною
позову; у зв'язку з цим суд, з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Апеляційний господарський суд
погоджується із висновками
господарського суду першої інстанції
про те, що заявлений позивачем розмір
понесених ним витрат на послуги
адвоката у сумі 7 000,00 грн. є
співрозмірним із заявленими ним
позовними вимогами у даній справі.

Апеляційний господарський суд не
погоджується із доводами апеляційної
скарги, враховуючи викладене та
наступне.

В ч. 2 ст. 193 ГК України передбачено, що
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Твердження скаржника про те, що
прострочення обов'язку відповідача
оплатити виконані роботи лише після
07.05.2014, тому що рахунок-фактура та
податкова накладна отримані
відповідачем у квітні 2014р.,
безпідставні. Як свідчить зміст
позовної заяви, рахунок-фактура та
податкова накладна надавалась
відповідачу позивачем ще до
пред'явлення позову, а 17.04.2014, як
свідчать фіскальний чек № 5348 та опис
вкладення у цінний лист, податкову
накладну від 01.03.2012 та рахунок-фактуру
№ СФ-0000002 було надіслано відповідачу в
черговий раз, тобто, надання
відповідачу цих документів було
продубльовано черговим їх надсиланням.

Умовами договору № 01/08/2011 сторонами не
погоджено особливого порядку надання
відповідачу рахунку та податкової
накладної, отже, позивач мав право їх
надати відповідачу безпосередньо
після підписання сторонами акту
здачі-приймання робіт - 01.03.2012, без
складання про це окремого документу.

Підставою виникнення обов'язку
відповідача оплатити виконані
позивачем роботи є одержання цих робіт
без зауважень згідно із актом
здачі-приймання виконаних робіт від
01.03.2012, а рахунок-фактура та податкова
накладна є лише документами,
супроводжуючими здійснення
господарської операції, а не тими
документами, які підтверджують її
здійснення, тому, оскільки в акті
здачі-приймання виконаних робіт, у тому
числі й вказано розмір вартості
виконаних позивачем та прийнятих
відповідачем робіт, у відповідача не
було перешкод для здійснення
своєчасної оплати робіт згідно із
договором № 01/08/2011.

Наявність або відсутність
рахунку-фактури не звільняє
відповідача від обов'язку оплатити
виконані роботи.

Зазначена правова позиція відповідає
судовій практиці, про що свідчить,
зокрема, постанови Вищого
господарського суду України від 17.12.2009
у справі № 14/132-09, від 27.01.2010 у справі №
31/154-09, від 15.04.2010 у справі № 6/293-09.

Доказів наявності порушень норм
процесуального права, які відповідно
до ст. 104 ГПК України, є підставою для
скасування або зміни рішення місцевого
господарського суду, апеляційною
інстанцією не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, встановлених нормами
законодавства та відповідно до
матеріалів справи для задоволення
апеляційної скарги та скасування або
зміни рішення господарського суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 у справі № 910/4041/14
залишити без змін, апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Телесистеми України" без задоволення.

2. Справу № 910/4041/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Л.Г. Сітайло

В.І. Рябуха