номер провадження справи 2/47/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2014
Справа № 908/2320/14

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Запорізький абразивний
комбінат", м.Запоріжжя,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Александр", м.Запоріжжя,

про стягнення 191700,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Лучко О.М. (довіреність
від 26.05.2014 р. № 14/1416);

від відповідача - Луценко І.М.
(довіреність від 17.06.2014 р. № 956);

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької
області звернулося Публічне
акціонерне товариство "Запорізький
абразивний комбінат" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Александр" про стягнення за
договором №ПП 1323/69-1403 від 23.12.2013р.
заборгованості за послуги зберігання
продукції у розмірі 191700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 23.12.2013р. між позивачем та
відповідачем укладено договір №ПП
1323/69-1403. Від ТОВ "ТД "Александр" 20.01.2014р.
надійшла заявка №70 на придбання
абразивного інструмента в кількості 90,6
тон. Однак частину замовленої
продукції в кількості 44978,80 кг
відповідач не оплатив та не забрав.
Послуги позивача за зберігання цієї
продукції складають 191700,00 грн. Їх
вартість позивач просить стягнути в
даному позові.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 525, 526,
629 Цивільного кодексу України, ст. 175
Господарського Кодексу України.

Ухвалою господарського суду від
07.07.2014р. прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі, присвоєно справі номер
провадження 2/47/14 та призначено розгляд
справи на 24.07.2014р.

Ухвалою господарського суду від
24.07.2014р. розгляд справи відкладено до
19.08.2014р. за клопотанням позивача, у
зв'язку з неявкою представників сторін
та невиконанням сторонами вимог ухвали
суду.

В судовому засіданні 19.08.2014р. були
присутні представники обох сторін, за
їх заявою фіксація судового процесу
технічними засобами не здійснювалась.

Представник відповідача проти позову
заперечив, просив відмовити позивачу в
позові. У відзиві на позов відповідач
вказує, що не замовляв продукцію за
заявкою № 70 від 21.01.2014р. і не передавав
позивачу на зберігання продукцію, а
тому не зобов'язаний здійснювати
оплату за зберігання цієї продукції.
Крім того, відповідач вважає договір
№ПП 1323/69-1403 від 23.12.2013р. неукладеним,
оскільки в ньому не погоджені такі
істотні умови як найменування,
кількість та ціна товару, строки
постачання та розрахунків.

В судовому засіданні 19.08.2014 р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

23.12.2013р. Публічним акціонерним
товариством "Запорізький абразивний
комбінат" (далі - підприємство, позивач
у справі) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Александр" (далі - дистриб'ютор,
відповідач у справі) укладено договір
№ПП 1323/69-14063, метою якого відповідно до
п. 1.1 цього договору є організація
ефективної системи реалізації
продукції підприємства: шліфувального
інструменту, шліфувальної шкурки та
виробів з неї, кругів відрізних та
зачисних, товарів народного
споживання.

На підставі даного договору
підприємство зобов'язується поставити,
а дистриб'ютор прийняти та оплатити
продукцію підприємства на умовах, що
передбачені даним договором (п. 2.1
договору).

Згідно з п. 2.2 договору асортимент,
кількість, а також інші необхідні умови
зазначаються дистриб'ютором у заявках.
Заявки на шліфувальний інструмент,
шліфувальну шкурку та вироби з неї,
круги відрізні та зачисні подаються на
електронну адресу підприємства згідно
наданих зразків. Заявки та іншу
продукцію надаються факсимільним
зв'язком.

Дистриб'ютор реалізує продукцію
підприємства третім особам від свого
імені, за свій рахунок та на свій ризик
(п. 2.3 договору).

За умовами п. 3.2 договору дистриб'ютор
зобов'язується щомісячно закупати
шліфувальний інструмент, шліфувальну
шкурку та вироби з неї на суму не менше
800 тис. грн. без ПДВ, здійснювати
відвантаження продукції відповідно до
наданого на електронну адресу
щотижневого графіку відвантаження.

Відповідно до п. 3.7 договору реалізацію
продукції ПАТ «Запоріжабразив»
здійснює за цінами не нижче за базові
відпускні ціни з коефіцієнтом 1,08.

У пунктах 5.3, 5.4 договору також
визначено, що при щомісячній закупівлі
дистриб'ютором шліфувального
інструменту, шліфувальної шкурки та
виробів з неї на суму 800 тис. грн. без ПДВ
та більше, розрахунок за продукцію буде
здійснюватися за базовими цінами
підприємства. Розрахунок за
шліфувальні матеріали здійснюється по
базовим цінам підприємства. Розрахунок
за відрізні та зачисні круги
здійснюється за базовими цінами
підприємства з коефіцієнтом 1,2.
Розрахунок за КШЛ, КЛТ та ТНП
здійснюється за базовими цінами
підприємства з коефіцієнтом 1,1.

У п. 5.1 договору сторони погодили умови
оплати за отриманий шліфувальний
інструмент на керамічній та
бакелітовій зв'язці, шліфувальну
шкурку та вироби з неї - відстрочка
платежу 30 календарних днів з дня
відвантаження протягом І кварталу 2014
року. Якщо строк оплати спливає у
вихідні або святкові дні, то оплата
здійснюється напередодні настання
строку. Оплата за іншу продукцію - 100%
передоплата.

Відповідно до п. 6.1 договору продукція
постачається підприємством
дистриб'ютору на умовах EXW (склад
підприємства, м. Запоріжжя) за
визначенням правил «Інкотермс» в
редакції 2010 року.

У п. 6.1 договору погоджено, що
дистриб'ютор надає заявки на абразивну
продукцію до 20 числа місяця, що передує
місяцю поставки. При наданні заявок в
більш пізні строки строк виготовлення
встановлюється відповідно до обсягу
наданих заявок та завантаження
виробництва.

Пунктом 6.7 договору передбачено, що
дистриб'ютор зобов'язаний незалежно
від комплектації та строків
виготовлення, оплатити та отримати
виготовлений за його заявками
шліфувальний інструмент на керамічній
та бакелітовій зв'язках протягом 7-ми
календарних днів з моменту отримання
повідомлення підприємства про його
готовність із зазначенням кількості
продукції по кожній заявці.

У п. 6.11 договору визначено, що датою
поставки є дата, зазначена у
рахунку-фактурі. Після отримання
продукції та відвантажувальних
документів до дистриб'ютора переходить
право власності на товар, а також всі
ризики за зберігання та доставку
продукції.

Згідно з п. 7.2 договору кількість та
асортимент продукції, що
поставляється, визначається на
підставі оформленого рахунку-фактури.

У п. 14.1 договору сторони погодили, що
даний договір вступає в силу з моменту
його підписання сторонами, але не
раніше 01 січня 2014 року, та діє до 31
грудня 2014 року, а в частині взаємних
розрахунків - до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань.

Позивач вказує, що 20.01.2014 р. від
відповідача надійшла заявка № 70 на
придбання абразивного інструмента в
кількості 90,6 тон. Продукція в повному
обсязі була виготовлена 27.02.2014 р., про що
було повідомлено відповідача. Залишок
продукції, яку відповідач не оплатив та
не забрав відповідно до цієї заявки,
складає 44978,80 кг.

Однак, позивач не надав належних
доказів на підтвердження таких
обставин. Так, у позивача ухвалою суду
вимагалось надати докази повідомлення
відповідача про готовність продукції
до відвантаження, графік відвантаження
продукції, рахунки -фактури, податкові
накладні, сертифікати якості (згідно
п.6.12. договору), докази фактичного
зберігання продукції (оформлення
продукції на склад та інш.), докази
часткової оплати відпущеної продукції.
Однак позивач витребуваних судом
доказів не надав, причин ненадання цих
доказів не пояснив. Надані
ПАТ«Запорізький абразивний комбінат»
до справи документи не підтверджують
те, що відповідач направив йому заявку
№ 70 від 20.01.2014р. і отримав повідомлення
від 27.02.2014р. від позивача про готовність
продукції, а також, що відповідач
отримав частину продукції за заявкою
№ 70 чи частково її оплатив. Позивач
посилається на те, що передавав
повідомлення про готовність продукції
по електронному та факсовому зв'язку,
проте відповідних доказів
підтвердження цього факту також не
надав. Хоча у п. 14.6 договору № ПП 1323/69-14063
від 23.12.2013р. сторони узгодили, що на
документах факсимільного зв'язку
повинні бути відмітки апарату
факсимільного зв'язку про дату та час
відправки, назва організації і номер
апарату факсимільного зв'язку.
Натомість відповідач факт направлення
заявки позивачу та отримання від нього
повідомлення про готовність продукції
заперечує.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.05.2014р. позивач направив відповідачу з
супровідним листом від 22.05.2014 р. №10/1399
акт виконаних робіт до договору від
16.05.2014 р. та платіжну вимогу № 689 від
19.05.2014 р. на оплату послуг зберігання в
сумі 191700,00 грн. за зберігання
шліфувального інструменту на
бакелітовій зв'язці в кількості 45 тон.
Просив протягом 3-х календарних днів з
моменту отримання платіжної вимоги
оплатити вартість зберігання
продукції, оформити акт виконаних
робіт та повернути підписаний акт
позивачу.

В акті виконаних робіт від 16.05.2014 р.
зазначено, що вартість послуг
зберігання нарахована на підставі п. 6.8
договору за послуги зберігання
продукції - 45 тон шліфінструменту на
бакелітовій зв'язці, яку відповідно до
заявки № 70 від 20.01.2014 р. відповідач
повністю не оплатив та не забрав,
починаючи з 06.03.2014 р. (строк після спливу
семи днів з моменту отримання
відповідачем повідомлення про
готовність продукції) по 16.05.2014 р.
Вартість наданих послуг склала 191700,00
грн. (розрахунок вартості послуг за
зберігання здійснено згідно з п. 6.8
договору, виходячи з ціни 60,00 грн. за
тону продукції за день зберігання: 45
тон х 60,00 грн. х 71 день зберігання = 191700,00
грн.

Відповідач отримав вимогу про оплату
послуг зберігання 27.05.2014р., що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення №10/1399.

Відповідач акт виконаних робіт не
підписав, заперечує надання позивачем
послуг зберігання. Відповідач вказує,
що не замовляв продукцію за заявкою № 70
від 21.01.2014 р. і не передавав позивачу на
зберігання продукцію, а тому не
зобов'язаний здійснювати оплату за
зберігання цієї продукції.

Пунктом 6.8 договору, на підставі якого
нарахована плата за зберігання
продукції, передбачено, що
підприємство має право за зберігання
продукції більше 7-ми календарних днів
стягувати плату в розмірі 60 грн. за тону
продукції за день зберігання. При
розрахунку вартості за зберігання
кожна неповна тона 500 кг та вище
приймається за 1 тону. Послуги за
зберігання продукції оформляються
актом виконаних робіт. Дистриб'ютор
зобов'язаний протягом 3-х днів з моменту
пред'явлення платіжного документа
оплатити вартість зберігання
продукції та оформити акт виконаних
робіт. За вимогою дистриб'ютора
підприємство надає розрахунок
вартості плати за зберігання.

Суд зазначає, що за своїм правовим
змістом договір № ПП-1323/69-14063 від 23.12.2013
р. містить елементи двох договорів:
поставки та зберігання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодекс України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності (ст. 936
Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 937 Цивільного кодексу
України договір зберігання
укладається у письмовій формі у
випадках, встановлених статтею 208 цього
Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач
зобов'язується прийняти річ на
зберігання в майбутньому, має бути
укладений у письмовій формі, незалежно
від вартості речі, яка буде передана на
зберігання.

Письмова форма договору вважається
дотриманою, якщо прийняття речі на
зберігання посвідчене розпискою,
квитанцією або іншим документом,
підписаним зберігачем.

Пунктом 1 частини 1 статті 208 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочини між юридичними особами
належить вчиняти у письмовій формі.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

В даному випадку позивачем не доведено
факт передачі відповідачем на
зберігання позивачу продукції, за яку
стягується плата за зберігання (45 тон
шліфінструменту на бакелітовій
зв'язці). Будь-яких доказів оформлення
продукції на склад (квитанцій,
накладних або актів про прийняття
товару на зберігання) не надано. Акт
виконаних робіт від 16.05.2014р.
відповідачем не підписаний. Отже, факт
надання послуг зберігання позивачем не
доведений.

За умовами п. 6.11 договору право
власності на товар, а також всі ризики
за зберігання та доставку продукції
переходить до відповідача після
отримання продукції та
відвантажувальних документів. Датою
поставки є дата, зазначена у
рахунку-фактурі.

Позивач не надав доказів виникнення у
відповідача права власності на
продукцію, за яку стягується плата за
зберігання (45 тон шліфінструменту на
бакелітовій зв'язці), а відповідно
виникнення у відповідача обов'язку
нести ризики за зберігання продукції.
Навпаки, позивачем зазначається, що
відповідач не отримав продукцію в
кількості 45 тон за заявкою № 70 від
20.01.2014 р., тобто право власності на цей
товар у позивача не виникло.

Відповідно до ч. 1 ст. 690 Цивільного
кодексу України, якщо покупець без
достатніх підстав зволікає з
прийняттям товару або відмовився його
прийняти, продавець має право вимагати
від нього прийняти та оплатити товар
або має право відмовитися від договору
купівлі-продажу.

На час розгляду справи товар, за який
стягується плата за зберігання,
відповідачем не прийнятий та не
оплачений. За повідомленням
представників сторін, позивач в
односторонньому порядку відмовився
від договору, надіславши відповідачу
відповідне повідомлення.

Таким чином, правові підстави для
стягнення з відповідача плати за
зберігання продукції позивачем не
доведені.

Стосовно доводів відповідача щодо
неукладеності договору №ПП 1323/69-1403 від
23.12.2013р. суд зазначає, що в рамках даної
справи та заявлених вимог, а саме:
стягнення плати за зберігання, суд не
може оцінити факт укладання договору,
оскільки не досліджує всіх
взаємовідносин сторін за цим договором
та всіх поставок продукції з моменту
підписання цього договору, бо як
вбачається з документу позивача,
датованого 27.02.2014р. (а.с. 22), були і інші
заявки та відвантаження продукції за
договором. За умовами договору
асортимент, кількість та інші умови
визначаються у заявках дистриб'ютора
та рахунках-фактурах. Крім того,
вказаний договір не оспорювався
відповідачем у встановленому законом
порядку, недійсним цей договір не
визнаний.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя
Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 01.09.2014р.

і набирає законної сили після
закінчення

десятиденного строку з дня його
підписання.