ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2014 р.
Справа № 914/2290/14

Господарський суд Львівської області в
складі судді Козак І.Б.

при секретарі Іваночко В.В.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Комунального підприємства Львівської
обласної ради «Нерухомість та майно»,
м. Львів,

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів,

про: стягнення 25 860 грн. 01 коп. суми
основної заборгованості за договором,
472 грн. 30 коп. пені, 7 758 грн. 00 штрафу, 380
грн. 43 коп. інфляційних втрат, 201 грн. 38
коп. трьох відсотків річних та
стягнення судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Комунального підприємства
Львівської обласної ради «Нерухомість
та майно» до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення 25 860 грн. 01 коп.
суми основної заборгованості за
договором, 472 грн. 30 коп. пені, 7 758 грн. 00
штрафу, 380 грн. 43 коп. інфляційних втрат,
201 грн. 38 коп. трьох відсотків річних та
стягнення судових витрат.

Ухвалою суду від 01.07.2014 року порушено
провадження у справі та розгляд справи
призначено на 15.07.2014 року, про що
сторони були належним чином
повідомлені під розписку в порядку,
передбаченому Інструкцією з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою наказом ДСАУ від
20.02.2013 року №28 (докази в матеріалах
справи).

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, викладених в
відповідних ухвалах суду у справі.

Представник позивача в судове
засідання 09.09.2014 року не з'явився,
причин неявки суду не повідомив, хоча
був належно повідомлений про час та
місце розгляду справи в порядку,
передбаченому Інструкцією з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою наказом ДСАУ від
20.02.2013 року №28.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, хоча 06.09.2014 року був
належно повідомлений про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
долученим до матеріалів справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення №79 4.

Спір розглядається у відповідності до
поданої позивачем 21.08.2014 року заяви (вх.
№4091/14) про збільшення розміру позовних
вимог.

Враховуючи достатність, належність і
допустимість поданих позивачем
доказів, належним чином повідомлення
судом відповідача про дату і час
судового засідання, повторну неявку
повноважного представника відповідача
та неподання ним відзиву на позовну
заяву справа розглядається в порядку
статті 75 ГПК України, - за наявними в ній
матеріалами.

В ході розгляду справи встановлено:

Позивач: Комунальне підприємство
Львівської обласної ради «Нерухомість
та майно» є юридичною особою, йому
присвоєно код ЄДРЮО та ФОП 33358550,
знаходиться за адресою: 79008, м. Львів,
вул. Винниченка, буд. 8, що
підтверджується долученим до
матеріалів справи Витягом з ЄДРЮО та
ФОП від 08.07.2014 року №18966541 (докази в
матеріалах справи).

Відповідач: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 є суб'єктом підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи їй присвоєно ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується долученим
до матеріалів справи Витягом з ЄДРЮО та
ФОП серії АГ №?905872 (докази в матеріалах
справи).

02.01.2013 року між Комунальним
підприємством Львівської обласної
ради «Нерухомість та майно» (надалі -
позивач, балансоутримувач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі -
відповідач, користувач) укладено
Договір про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
приміщень та надання комунальних
послуг №50-С (надалі - договір), за
умовами якого балансоутримувач
забезпечує утримання та
обслуговування нежитлових приміщень в
будинку, що знаходиться за адресою: м.
Львів, вул. Січових Стрільців, 3, який
належить до спільної власності
територіальних громад Львівської
області і з цією метою укладає з
постачальними організаціями
відповідні угоди і проводить
розрахунки.

Зазначений договір укладено у
письмовій формі, підписано
повноважними представниками двох
сторін за договором, їх підписи
засвідчено печатками сторін, що
відповідає вимогам статті 207
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), в силу статті 204 ЦК України, є
правомірним правочином.

За своєю правовою природою, основними
та неосновними (другорядними) ознаками,
зазначений договір є договором надання
послуги, відповідно до вимог статті 901
ЦК України.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 1.2. договору
користувач відшкодовує
балансоутримувачу витрати за надання
послуг щодо забезпечення тепловою
енергією для опалення, електроенергію,
водопостачання та водовідведення,
охорону (консьєрж), прибирання місць
спільного користування, інші витрати,
пов'язані із утриманням та
обслуговуванням будинку (надалі -
послуги), на підставі виставлених
балансоутримувачем рахунків.

Розділом 2 договору встановлено суму
договору і порядок розрахунків,
розділами 3 та 4 - права та обов'язки
сторін.

Так, відповідно до пункту 2.1. договору
сума договору складається із сум,
зазначених в рахунках і актах
приймання-передачі виконаних робіт
(надання послуг), які щомісячно
виставляються на підставі даного
договору. користувач відшкодовує
балансоутримувачу вартість послуг, з
врахуванням рівня рентабельності, що
складає 8% від суми наданих послуг за
місяць.

Пунктом 2.2. договору сторони погодили,
що користувач зобов'язаний щомісяця
отримувати рахунки-фактури та акти
приймання-передачі в
балансоутримувача. Неотримання
користувачем рахунку не звільняє його
від обов'язку своєчасної оплати
наданих послуг.

Згідно пункту 2.3. договору користувач
зобов'язаний здійснювати оплату до
двадцятого числа місяця, наступного за
розрахунковим на рахунок
балансоутримувача р/р. 055 в філії
«Укрексімбанк», МФО 325718, .

Пунктом 2.5. договору встановлено, що при
несвоєчасному внесенні плати
користувач сплачує пеню в розмірі 0,5
відсотка від суми заборгованості за
кожен день прострочення, але не більше
як подвійну облікову ставку
Національного Банку України, яка діяла
в період, за який стягується пеня, за
весь період прострочення платежу.

Відповідно до пункту 2.6. договору при
несвоєчасному внесені плати
користувач сплачує штраф в розмірі 30
відсотків від суми заборгованості.

Пунктом 2.7. договору сторонами
встановлено, що погашення
заборгованості здійснюється у
відповідності до статті 534 ЦК України: у
разі недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашається у такій черговості: у першу
чергу відшкодовуються витрати
балансоутримувача, пов'язані із
одержанням виконання, у другу чергу
сплачуються проценти і неустойка, у
третю чергу сплачується основна сума
заборгованості.

Відповідно до пункт 3.1. договору
балансоутримувач зобов'язувався
забезпечувати виконання комплексу
робіт, пов'язаних із комунальним
обслуговуванням та утриманням
орендованих користувачем приміщень.

Розділом 5 договору визначено
відповідальність сторін і вирішення
спорів, розділом 7 - строк чинності,
умови зміни та припинення договору.

Так, відповідно до пункту 5.1. договору
за невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність згідно
чинного законодавства України.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що
спори, які виникають із договору або у
зв'язку із ним, які не вирішені шляхом
переговорів, вирішуються у судовому
порядку.

Згідно пункту 7.1. договору його
укладено строком на один рік, що діє з
01.01.2013 року по 31.12.2013 року включно. Після
закінчення терміну дії договору, у разі
належного виконання користувачем
своїх зобов'язань за договором, договір
вважається пролонгованим на той самий
терміні на тих самих умовах (при
відсутності заяви однієї із сторін).

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав належним чином, в період з
лютого 2014 року по липень 2014 року надав
відповідачу послуги на загальну суму 25
689 грн. 97 коп. що підтверджується
долученими до матеріалів справи
рахунками-фактурами та актами
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) за вказаний період
(належним чином завірені копії
рахунків та актів в матеріалах справи).

У відповідача станом на лютий 2014 року
існувала кредиторська заборгованість
перед позивачем за договором у розмірі
23 822 грн. 04 коп., 11.03.2014 відповідачем
сплачено на користь позивача 23 651 грн. 00
коп. як погашення заборгованості за
договором.

Вказана заборгованість відповідача
зарахована позивачем в порядку,
передбаченому пунктом 2.7. договору.

Так, сума заборгованості відповідача
перед позивачем за надані за період з
лютого по липень 2014 року послуги за
договором становить 25 861 грн. 01 коп.

З метою досудового врегулювання спору
позивач 29.01.2014 року звертався до
відповідача із Претензією вих. №122 про
сплату заборгованості за договором в
розмірі 14 488 грн. 04 коп. Відповідачем
вказану претензію залишено без
відповіді та реагування (належним
чином завірена копія претензії та
доказів її направлення в матеріалах
справи).

Таким чином, позивач просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача 25 860 грн. 01 коп. суми
заборгованості за утримання приміщень
та надані комунальні послуги за період
з 01.02.2014 року по 31.07.2014 року.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 173 ГК України передбачено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати: безпосередньо із закону або
іншого нормативно-правового акта, що
регулює господарську діяльність; з
акту управління господарською
діяльністю; з господарського договору
та інших угод, передба чених законом, а
також з угод, не передбачених зако ном,
але таких, які йому не суперечать;
внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок ін шої особи без достатніх
на те підстав; у результаті створення
об'єктів інтелектуальної вла сності та
інших дій суб'єктів, а також внаслідок
подій, з якими закон пов'язує настання
правових наслідків у сфері
господарювання.

В даному випадку господарське
зобов'язання виникло між сторонами з
господарського Договору про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
приміщень та надання комунальних
послуг від 02.01.2013 року №50-С, що
відповідає вимогам статті 174 ГК
України.

Статтею 175 ГК України визначено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України та статті 193 ГК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 ЦК України, передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Окрім стягнення суми основної
заборгованості позивач просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача 472 грн. 30 коп. пені, нарахованої
у відповідності до пункту 2.5. договору
та 7 758 грн. 00 коп. штрафу, нарахованого у
відповідності до пункту 2.6. договору
(розрахунок суми пені в матеріалах
справи).

Статтею 217 ГК України передбачено, що
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
не сприятливі економічні та/або
правові наслідки.

Частиною 2 цієї статті, що у сфері
господарювання застосовуються такі ви
ди господарських санкцій:
відшкодування збитків; штраф ні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Стаття 218 ГК України передбачає, що
підставою господарсько-правової
відповідальнос ті учасника
господарських відносин є вчинене ним
пра вопорушення у сфері
господарювання, частиною 2 зазначеної
статті встановлено, що учасник
господарських відносин відповідає за
не виконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення госпо
дарської діяльності, якщо не доведе, що
ним вжито усіх залежних від нього
заходів для недопущення господар
ського правопорушення. У разі якщо інше
не передба чено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе госпо
дарсько-правову відповідальність,
якщо не доведе, що належне виконання
зобов'язання виявилося неможли вим
внаслідок дії непереборної сили, тобто
надзвичайних і невідворотних обставин
за даних умов здійснення господарської
діяльності.

Статтею 219 ГК України визначено, що за
невиконання або неналежне виконання
госпо дарських зобов'язань чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності
правопорушник відповідає на лежним
йому на праві власності або
закріпленим за ним на праві
господарського відання чи
оперативного упра вління майном, якщо
інше не передбачено цим Кодек сом та
іншими законами.

Приписами статті 610 ЦК України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до частини другої
статті 549 ЦК України штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. частиною
третьою вказаної статті передбачено,
що пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Приписами частини третьої вказаної
статті визначено, що пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» із
змінами і доповненнями внесеними
Законом України від 10.01.2002 року №2921-111,
передбачено, платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Статтею 3 вищенаведеного Закону
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232
ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 2 статті 343 ГК України чітко
визначено, що платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього кодексу,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно приписів статті 628 ЦК України
зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Таким чином суд дійшов до висновку про
те, що погоджене сторонами у договорі
одночасне нарахування пені та штрафу
за порушення строку виконання взятих
на себе договірних зобов'язань з оплати
наданих послуг не суперечить вимогам
чинного законодавства України.

Аналогічна правова позиція викладена в
пункті 4 Оглядового листа Вищого
господарського суду України від 29.04.2013
№ 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань», а
також в постановах Верховного Суду
України від 30.05.2011 року у справі № 42/252,
від 09.04.2012 № 20/246-08 та від 27.04.2012 року №
06/5026/1052/2011.

В судовому засіданні 09.09.2014 року
перераховано розмір пені та штрафу,
який належить стягнути з відповідача
на користь позивача і вони становлять:

пеня:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення3667.4921.11.2013 - 11.03.20141116.5000 %0.036
%*144.995090.9521.12.2013 - 11.03.2014816.5000 %0.036
%*146.875729.6021.01.2014 - 11.03.2014506.5000 %0.036
%*102.03933421.02.2014 - 11.03.2014196.5000 %0.036
%*63.16171.0412.03.2014 - 21.03.2014106.5000 %0.036
%*0.617988.6221.03.2014 - 14.04.2014256.5000 %0.036
%*71.137988.6215.04.2014 - 31.05.2014479.5000 %0.052
%*195.454883.1821.04.2014 - 31.05.2014419.5000 %0.052
%*104.223258.2521.05.2014 - 31.05.2014119.5000 %0.052 %*18.66Так,
загальна сума пені, яку слід стягнути з
відповідача на користь позивача за
прострочку оплати наданих за договором
послуг становить 404 грн. 63 коп. (847 грн. 12
коп. - 442 грн. 49 коп. (зараховано від
платежу 11.03.2014 року), розмір штрафу: 25 861
грн. 01 коп. х 30% = 7 758 грн. 30 коп.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 472 грн. 30 коп. пені та 7 758 грн. 00
коп. штрафу підлягають до задоволення
частково шляхом стягнення 404 грн. 63 коп.
пені та 7 758 грн. 00 коп. штрафу.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача 380 грн.
43 коп. інфляційних втрат та 201 грн. 38 коп.
трьох відсотків річних, нарахованих у
відповідності до статті 625 ЦК України
(розрахунок в матеріалах справи).

Частиною другою статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В судовому засіданні 09.09.2014 року
перераховано інфляційних втрат та
трьох відсотків річних і вони
становлять.

інфляційні втрати:

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
період?Інфляційне збільшення суми
боргу?Сума боргу з врахуванням індексу
інфляції?21.03.2014 -
31.05.20147988.621.072577.218565.8321.04.2014 -
31.05.20144883.181.038185.565068.7421.05.2014 -
31.05.20143258.251.0000.003258.25три відсотки річних:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів7988.6221.03.2014 - 31.05.2014723
%47.284883.1821.04.2014 - 31.05.2014413 %16.463258.2521.05.2014 -
31.05.2014113 %2.95Так, сума інфляційних втрат,
які слід стягнути з відповідача на
користь позивача становить 763 грн. 07
коп. (577,21 + 185,56), трьох відсотків річних:
66 грн. 69 коп. (47,28 + 16,46+2,95).

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 380 грн. 43 коп. інфляційних
втрат та 201 грн. 38 коп. трьох відсотків
річних підлягають до задоволення
частково шляхом стягнення 380 грн. 43 коп.
інфляційних втрат та 66 грн. 69 коп. трьох
відсотків річних.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оглянувши та дослідивши матеріали
справи і подані сторонами докази, суд
оцінив їх в сукупності, прийшов до
висновку, що позов документально та
нормативно обґрунтований,
відповідачем не спростований, підлягає
до задоволення частково.

Судові витрати покласти на сторони
пропорційно до задоволених позовних
вимог відповідно до статті 49 ГПК
України, стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір в
розмірі 1 816 грн. 34 коп., оскільки спір
виник внаслідок неналежного виконання
відповідачем взятих на себе договірних
зобов'язань з оплати наданих за
договором послуг.

На підставі вищенаведеного та
керуючись статтями 20, 21, 22, 32, 33 - 34, 43, 44, 49,
75, 77, 80, 82 - 85, 116 - 117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з боржника: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь стягувача: Комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Нерухомість та майно» (79008, м. Львів,
вул. Винниченка, буд. 8; код ЄДРЮО та ФОП
33358550) 25 860 грн. 01 коп. суми
заборгованості за утримання приміщень
та надані комунальні послуги, 404 грн. 63
коп. пені, 7 758 грн. 00 коп. штрафу, 380 грн. 43
коп. інфляційних втрат, 66 грн. 69 коп.
трьох відсотків річних та 1 816 грн. 34
коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Наказ видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

09.09.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Описову та
мотивувальну частину рішення
оформлено відповідно до статті 84 ГПК
України 11.09.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.