м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №910/14608/14 04.09.14

За позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"доКомунального підприємства
"Севтеплоенерго" Севастопольської
міської радипростягнення 3 264 708,92
грн.Суддя Бойко Р.В.

Представники сторін:

Від позивача:Кость О.Г.Від відповідача:
не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (надалі -
"Товариство") звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Комунального підприємства
"Севтеплоенерго" Севастопольської
міської ради " (надалі - "Підприємство")
про стягнення 3 264 708,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем на виконання договору
№14/2607/11 від 30.03.2011 р. на купівлю-продаж
природного газу було поставлено з
жовтня по грудень 2011 року природний газ
на загальну суму 35 955 567,65 грн., а
відповідач належним чином свої
зобов'язання з оплати поставленого
газу у визначений вказаним договором
строк не виконував, у зв'язку з чим
Товариство просить стягнути з
Підприємства 3 % річних у розмірі
468 394,22 грн. та інфляційні
витрати у розмірі 2 796 314,70 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.07.2014 р. порушено провадження
у справі №910/14608/14 та призначено її до
розгляду на 07.08.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.08.2014 р. відкладено розгляд
справи на 04.09.2014 р. у зв'язку з неявкою
представника відповідача.

В судове засідання, призначене на 04.09.2014
р., представник позивача з'явилась
вимоги ухвали суду виконала, позов
підтримала та просила його
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 04.09.2014 р. не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце судового розгляду був
повідомлений належним чином, що
підтверджується телефонограмою від
09.08.2014 р., відповідно до якої секретар
судового засідання повідомив
працівника юридичного відділу
відповідача Чернову Ірину Сергіївну,
що розгляд справи №910/14608/14 відбудеться
в приміщенні господарського суду міста
Києва за адресою: м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 44 (корпус Б), зал №23 на
04.09.2014 р. о 09:50 год.

Згідно з абз. 3 п. 14 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №12
від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності" повідомлення
заінтересованих осіб про час і місце
розгляду заяви здійснюється
господарським судом шляхом винесення
відповідної ухвали з додержанням вимог
статті 86 Господарського
процесуального кодексу України, а в
разі необхідності - також шляхом
надіслання телефонограми,
телетайпограми, використання засобів
електронного зв'язку тощо.

Аналогічна позиція викладена у п. 5
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/123 від
15.03.2007 р. "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році".

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011 р. між Товариством (продавець) та
Підприємством (покупець) було укладено
договір №14/2607/11 на купівлю-продаж
природного газу (надалі - "Договір"),
відповідно до

п. 1.1 якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у IV
кварталі 2011 року та у 2012 році
імпортований природній газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
Договору.

У пункті 6.1 Договору сторони
передбачили, що оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
поставлений газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно пункту 7.1 Договору за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

На виконання умов Договору продавцем
було поставлено покупцю 31.10.2013 р.
природного газу на загальну суму 1 995
878,85 грн., 30.11.2011 р. - на суму 17 224 579,51 грн.,
та 31.12.2011 р. - на суму 16 735 109,29 грн., що
разом складає 35 955 567,65 грн., а
відповідачем було сплачено за
поставлений за частково, а саме - 11 069
994,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем зобов'язання
по оплаті поставленого газу, а тому
Товариством за несвоєчасне виконання
зобов'язань нараховано Підприємству 3%
річних у розмірі 468 394,22 грн. та
інфляційні витрати у розмірі 2 796 314,70
грн.

Укладений сторонами договір є
договором поставки, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Матеріалами справи (актами
приймання-передачі природного газу від
31.10.2011 р., 30.11.2011 р., 31.12.2011 р.)
підтверджується здійснення продавцем
поставки газу загальною вартістю 35 955
567,65 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Сторонами у п. 6.1 Договору було
погоджено, що покупець зобов'язаний
оплатити 100% вартості поставленого газу
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Враховуючи визначений п. 6.1 Договору
строк оплати (до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу),
то за газ поставлений 31.10.2011 р.
відповідач зобов'язаний був сплатити
кошти до 14.11.2011 р., за поставлений 30.11.2011
р. - до 14.12.2011 р., за поставлений 31.12.2011 р. -
до 16.01.2012 р. (відповідно до вимог ч. 5 ст.
254 Цивільного кодексу України, оскільки
останній день закінчення строку - 14.01.2012
р. перепадає на вихідний день - субота).

Покупець взятих на себе зобов'язань за
Договором в повному обсязі не виконав,
вартість переданого йому товару у
визначений Договором строк не сплатив,
в зв'язку з чим у Підприємства виникла
заборгованість перед позивачем (з
урахуванням часткової сплати
заборгованості у сумі 11 069 994,00 грн.) у
розмірі 24 885 573,65 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Наявність заборгованості у
Підприємства з оплати поставленого за
Договором газу перед Товариством
підтверджується рішенням
господарського суду міста Севастополя
від 19.11.2012 р. у справі №5020-1058/2012, а
також матеріалами справи. Підприємство
доказів на спростування вказаної
заборгованості не надало.

Таким чином, суд, керуючись ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України, та приймаючи до уваги, що
відповідачем не надано жодних доказів
виконання рішенням господарського
суду міста Севастополя від 19.11.2012 р. у
справі №5020-1058/2012, приходить до
висновку, що на дату розгляду даної
справи у Підприємства наявна
заборгованість перед Товариством у
розмірі 24 885 573,65 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань
позивачем заявлено вимогу про
стягнення з Підприємства 3% річних у
розмірі 468 394,22 грн., нарахованих за
період з 07.11.2013 р. по 23.06.2014 р., та
інфляційних витрат у розмірі 2 796 314,70
грн., нарахованих з листопада 2013 року по
травень 2014 року.

Слід зазначити, що стягнення 3% річних
та інфляційних витрат за період, що
передував заявленому даній справі
періоду - з 07.11.2011 р. по 23.06.2014 р., було
предметом розгляду у справах №5020-1058/2012
та №919/1400/13.

Судом встановлено, що відповідач
обов'язку по сплаті грошових коштів у
визначений строк не виконав,
допустивши прострочення виконання
зобов'язання, тому дії відповідача є
порушенням договірних зобов'язань (ст.
610 Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом або договором
відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно пункту 7.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р. за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбачених договором
або законом, зобов'язання, в тому числі
й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 Цивільного кодексу України).
Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
Цивільного кодексу України сум. Отже,
якщо судове рішення про стягнення з
боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Керуючись наведеним, суд вважає, що
Товариством правомірно заявлено
вимоги про стягнення інфляційних
витрат та 3% річних, нарахованих на суму
заборгованості, яка була присуджена до
стягнення рішенням господарського
суду міста Севастополя від 19.11.2012 р. у
справі №5020-1058/2012, оскільки, за
твердженнями Товариства, які не
спростовані Підприємством, стягнення з
відповідача коштів на підставі
вказаного рішення фактично не
виконано, а тому позивач вправі
вимагати стягнення з відповідача в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання.

За перерахунком суду, здійсненим з
урахуванням визначеного позивачем
періоду, за який нараховувалось 3%
річних - з 07.11.2013 р. по 23.06.2014 р. (який не
був предметом розгляду у справах
№5020-1058/2012 та №919/1400/13), суд прийшов до
висновку про правомірність вимоги
позивача про стягнення з відповідача 3%
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання у розмірі 468 394,22
грн.

Здійснивши перерахунок заявлених до
стягнення інфляційних витрат з
урахуванням заявленого позивачем
періоду, за який вони нараховуються - з
листопада 2013 року по травень 2014 року,
суд вважає правомірною вимогу
Товариства про стягнення з
Підприємства інфляційних витрат у
розмірі 2 796 314,70 грн.

За таких обставин, позов Товариства
необхідно задовольнити в повному
обсязі та стягнути з Підприємства 3%
річних у розмірі 468 394,22 грн. та
інфляційні витрати у розмірі
2 796 314,70 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Севтеплоенерго" Севастопольської
міської ради (99011, м. Севастополь, вул. Л.
Павліченко, буд. 2; ідентифікаційний код
03358357) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6;
ідентифікаційний код 20077720) 3% річних у
розмірі 468 394 (чотириста шістдесят вісім
тисяч триста дев'яносто чотири) грн. 22
коп., інфляційні витрати у розмірі 2 796 314
(два мільйони сімсот дев'яносто шість
тисяч триста чотирнадцять) грн. 70 коп.
та судовий збір у розмірі 65 294
(шістдесят п'ять тисяч двісті
дев'яносто чотири) грн. 18 коп. Видати
наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 08.09.2014 р.

Суддя
Р.В.
Бойко