КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р. Справа№ 910/12086/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Плясецька Г.О.,

від відповідача -Притула Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
№453 від 24.04.2014

на рішення господарського суду міста
Києва від 09.04.2014

у справі № 910/12086/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал", м. Київ

до комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація -
103 Голосіївського району", м. Київ

про стягнення 1509009грн.94коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.04.2014 (головуючий суддя-
Гавриловська І.О., судді: Нечай О.В.,
Літвінова М.Є.) частково задоволено
позов АК "Київводоканал" та стягнуто з
КП "ЖЕО-103 Голосіївського району"
1007455грн.70коп. заборгованості за надані
позивачем послуги з водопостачання та
водовідведення згідно укладеного
сторонами договору №06439/2-01 від 14.03.2006,
767грн. 44коп. інфляційних втрат,
19259грн.15коп. - 3 % річних, 57602грн.70коп.
пені, 50372грн.79коп. - 5 % штрафу та
22709грн.16коп. судового збору.

Так, судом відмовлено в стягненні з
відповідача спожитої питної води, яка
іде на підігрів. Таким чином, суд
частково задовольнив позовні вимоги та
уточнив розрахунок інфляційних втрат, 3
% річних, пені та штрафу, виключивши з
суми основної заборгованості вартість
води, яка йшла на підігрів.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою в якій просив його скасувати в
частині відмови в стягненні
333281грн.28коп. основного боргу,
272грн.90коп. інфляційних втрат,
5821грн.24коп. - 3% річних, 17512грн.68коп. пені
та 16664грн.06коп. штрафу, позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі. Позивач
не погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що відповідач
не повинен сплачувати кошти за питну
воду, яка йде на підігрів.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просив залишити
оскаржуване рішення суду першої
інстанції без змін. Зокрема заперечив
проти доводів апеляційної скарги та
зазначив, що укладеним сторонами
договором не передбачено постачання
холодної води, яка йде на підігрів і
відповідач не повинен її оплачувати.
Стверджує відповідач і про відсутність
у нього на балансі теплових пунктів.

Перевіривши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, колегія суддів
апеляційного господарського суду
враховує наступне.

14.03.2006 року між ВАТ "АК "Київводоканал",
правонаступником якого є ПАТ "АК
"Київводоканал" (постачальник-позивач)
та КП "ЖЕО-103" Голосіївської районної м.
Києві ради, правонаступником якого є КП
"ЖЕО-103 Голосіївського району"
(абонент-відповідач) укладено договір
№ 06439/2-01 на постачання питної води та
приймання стічних вод через приєднанні
мережі.

За цим договором постачальник
зобов'язався надати абоненту послуги з
постачання питної води та на підставі
пред'явленого абонентом дозволу на
скид стічних вод у систему каналізації
м. Києва відповідно до Правил приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації м. Києва, а абонент
зобов'язувався здійснити своєчасну
оплату наданих постачальником послуг
на умовах даного договору,
дотримуватись порядку користування
питною водою з комунальних
водопроводів і приймання стічних вод,
що встановленні Правилами
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України № 65 від
01.07.1994р., зареєстрований в Міністерстві
юстиції 22.07.1994 р. за № 165/374, Правилами
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України №37 від 19.02.2002
року, зареєстрованих в Міністерстві
юстиції 26.04.2002 року за №403/6691, а також
дотримуватись норм, визначених іншими
нормативними актами, що регулюють
правовідносини, які виникають за цим
договором.

В силу положень п. 1.3 договору, обсяг
води, що підлягає постачанню та
прийняттю в систему каналізації,
надається абонентом у вигляді
нормативного розрахунку (погодинного,
добового, помісячного, річного обсягу
постачання послуг), який узгоджується з
постачальником і є невід'ємною
частиною договору. Обсяг поставки води
підлягає узгодженню з постачальником
кожного наступного року з моменту
укладання договору. Загальний обсяг
поставлених за цим договором послуг
визначається загальною кількістю
наданих абоненту протягом дії договору
кубічних метрів води та прийнятих у
міську каналізацію стічних вод.

Кількість стічних вод, які надходять у
міську каналізаційну мережу,
визначається за показаннями
лічильників стічних вод, або за
кількістю води, що находить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання згідно з
показаннями водолічильників та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків у відповідності до розділу 21
Правил користування та місцевих правил
приймання.

Відповідно до п. 2.2.1 договору,
постачальник щомісячно направляє до
банківської установи абонента
розрахункові документи (в електронному
вигляді - дебетові повідомлення або у
паперовому вигляді вимоги-доручення
тощо) для оплати за поставлену воду та
прийняті стічні води відповідно до
встановлених тарифів.

В зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за вищевказаним договором
на поставку питної води та приймання
стічних вод, позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідача
1340736грн.98коп. заборгованості з
водопостачання та водовідведення за
період з 01.01.2012 р. по 31.03.2013 р., 1
040грн.34коп. інфляційних втрат,
25080грн.39коп. 3 % річних, 75 115грн.38коп. пені
та 67 036грн.86коп. 5 % штрафу.

В зазначену суму заборгованості
позивачем включена, також,
заборгованість за воду, яка іде на
підігрів.

Так, відповідно до частини 1 статті 901
Цивільного кодексу України за
договором про надання послуг одна
сторона - виконавець, зобов'язується за
завданням другої сторони - замовника,
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює
обов'язок замовника оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, встановлених у договорі, якщо
останнім передбачено надання такої
послуги за плату.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 19 вказаного закону
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
питну воду та питне водопостачання"
послуги з питного водопостачання
надаються споживачам підприємством
питного водопостачання на підставі
договору, зокрема з підприємствами,
установами, організаціями, що
безпосередньо користуються
централізованим питним
водопостачанням.

Як вбачається з вищевикладеного спір
між сторонами існує щодо оплати води,
яка іде на підігрів.

Згідно з вимогами п. п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України № 190 від 27 червня
2008р., договірні відносини щодо
користування системами
централізованого комунального
водопостачання здійснюються виключно
на договірних засадах відповідно до
Законів України "Про питну воду і питне
водопостачання" та "Про
житлово-комунальні послуги". Істотні
умови договору між виробником та
споживачем послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення
визначаються відповідно до Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги". Суб'єкти господарювання, у
яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

Отже, вартість спожитої води, що іде на
підігрів має оплачувати
балансоутримувач теплових пунктів.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів, фіксується засобами обліку,
які встановлені на межі балансової
належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Тобто, змістом наведеного пункту
Правил № 190, визначено, що розрахунок за
спожиту гарячу воду повинен
проводитися з балансоутримувачем
бойлеру.

З письмових доповнень до відзиву на
позовну заяву вбачається, що
відповідач не має в повному
господарському віданні, оперативному
управлінні, користуванні, концесії
бойлери, теплові пункти, котельні, що
підтверджується дислокацією житлових
будинків, яку підписано ПАТ "АК
"Київенерго".

Враховуючи викладене, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відмову в задоволенні вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача вартості холодної води,
яка була поставлена позивачем на
теплові пункти для підігріву, оскільки
умови договору укладеного між
сторонами передбачають постачання
позивачем відповідачу питної води, і не
містять зобов'язань відповідача
оплачувати вартість води, яка буде
постачатись йому з теплових пунктів,
які не знаходяться на його обліку, у
вигляді гарячої води, а матеріали
справи не містять належних доказів
наявності на балансі відповідача
теплових пунктів або котелень, з яких
здійснюється постачання гарячої води.

Отже, приймаючи до уваги наведене,
позивачем безпідставно включено до
розрахунку основного боргу суму
заборгованості за надані послуги з
постачання холодної води для її
підігріву стосовно теплових пунктів
(бойлерів), які не перебувають на
балансі відповідача, що обліковується
за кодом 1-51378 (постачання питної води,
що використовується для підігріву).

Таким чином, сума заборгованості в
розмірі 333281грн.24коп., що обліковується
за кодом 1-51378 (послуги з гарячого
водопостачання), задоволенню не
підлягає.

Проте, судом першої інстанції
правомірно враховано, що код 1-51378
включає в себе як послугу з постачання
питної води, що йде на підігрів, так і
послугу з приймання стічних вод (вода +
стоки).

При цьому, умовами укладеного
сторонами договору передбачено не лише
надання послуг з постачання питної
води, але і приймання стічних вод у
міську каналізаційну мережу.

З наданого позивачем розгорнутого
розрахунку по коду 1-51378 вбачається, що
сума заборгованості відповідача за
послуги з приймання стоків питної води,
яка йде на підігрів, становить 228
622грн.06коп. та підлягає задоволенню.

Погоджується суд апеляційної
інстанції і з висновками місцевого
господарського суду про
обґрунтованість позовних вимог в
частині заборгованості відповідача,
яка обліковується за кодами 1-1703, 1-1704,
1-1378 на суму 778 833грн.68коп., щодо надання
послуг з холодного водопостачання та
водовідведення.

Так, матеріалами справи належним чином
підтверджується надання позивачем у
спірний період послуг з водопостачання
та водовідведення за обліковими кодами
1-1703, 1-1704, 1-1378, 1-51378 та існування
заборгованості відповідача за надані
позивачем у період з січня 2012 р. до
березня 2013 р. згідно договору № 06439/2-01
від 14.03.2006 р. послуги.

Враховуючи викладене, загальна сума
заборгованості становить 1 007 455грн.70
коп. (778 833грн.68коп. послуги з холодного
водопостачання та водовідведення +228
622грн.06коп. послуги з приймання стоків
питної води, що йде на підігрів).

Крім суми заборгованості позивач
звернувся до суду з вимогами про
стягнення з відповідача 1 040грн.34коп.
інфляційних втрат та 25 080грн.39коп. трьох
відсотків річних, в зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором за
період з січня 2012 р. до березня 2013 р.

Судом встановлено, що позивач здійснив
розрахунок з урахуванням води, яка йде
на підігрів за абонентським кодом 1-51378.

Враховуючи прострочення виконання
відповідачем грошового зобов'язання за
договором, на підставі статті 625
Цивільного кодексу України, судом
першої інстанції правомірно стягнуто з
відповідача 767грн.44коп. інфляційних
втрат та 19259грн.15коп. трьох відсотків
річних за період з січня 2012 р. до
березня 2013 р., за уточненим розрахунком,
тобто без врахування суми
заборгованості за абонентським кодом
1-51378 - вода, яка йде на підігрів.

Також, позивач при зверненні з позовом
просив стягнути з відповідача
75115грн.38коп. пені за період з квітня 2012
р. по лютий 2013 р. та 67 036грн.85коп. 5 %
штрафу за порушення грошового
зобов'язання за договором.

Так, пунктом 4.2. договору встановлено,
що у разі порушення строків виконання
зобов'язання по оплаті за надані
послуги, абонент сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу. Нарахування пені припиняється
через один рік від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Оплата
абонентом пені не звільняє останнього
від оплати несплаченого рахунку в
повному обсязі.

За безпідставну відмову оплатити
направлений рахунок, або вимогу щодо
оплати, абонент сплачує постачальнику
штраф у розмірі 5 % від суми, яку
відмовився сплатити (п. 4.6. договору).

При здійсненні розрахунку пені та
штрафу позивачем взято в розрахунок
вартість води, яка йде на підігрів за
абонентським кодом 1-51378.

За таких обставин, господарський судом
правомірно здійснено власний
розрахунок, та стягнуто з відповідача
на користь позивача 57 602грн.70коп. пені
за період з квітня 2012 р. по лютий 2013 р. та
50372грн.79коп. 5 % штрафу за порушення
грошового зобов'язання за договором,
без врахування суми заборгованості за
абонентським кодом 1-51378 - вода, яка йде
на підігрів.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги. Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на фактичних обставинах та
матеріалах справи, прийняте відповідно
до норм чинного законодавства, а тому
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 09.04.2014 у справі №910/12086/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"-
без задоволення.

2. Справу № 910/12086/13 повернути
господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.Ф. Синиця

Судді
В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко