ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.
Справа № 921/396/14-г/16

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого судді
Марка Р.І.

суддів
Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

при секретарі судового засідання
Гулич Х.В.

за участю представників:

від позивача - не з'явились;

від відповідача - Крамар І.І. -
представник (довіреність б/н від
25.12.2013р.);

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Комунального підприємства
теплових мереж Тернопільської
обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго", №1534/01 від
10.07.2014р. (вх.№01-05/3809/14 від 13.08.2014р.)

на рішення Господарського суду
Тернопільської області від 23.06.2014р.

у справі № 921/396/14-г/16, суддя Хома С.О.

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ,

до відповідача Комунального
підприємства теплових мереж
Тернопільської обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго", м.
Тернопіль

про стягнення стягнення 1 680 744грн. 74 коп.
основної заборгованості, 35 912 грн. 82.коп.
інфляційних, 71 889 грн. 84коп. 3% річних та
184 125 грн. 86 коп. пені

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 23.06.2014р. у
справі №921/396/14-г/16 (суддя Хома С.О.) позов
задоволено частково. Присуджено до
стягнення з Комунального підприємства
теплових мереж Тернопільської
обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 1 680 744 грн. 74 коп.
основного боргу, 184 125 грн. 86 коп. пені, 71
889 грн. 84 коп. 3% річних, 35 871 грн. 18 коп.
суми, на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів та 39 452 грн. 63 коп.
судового збору в повернення сплачених
судових витрат. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
Комунальне підприємство теплових
мереж Тернопільської обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго"
звернулось до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Господарського суду
Тернопільської області від 23.06.2014р. у
даній справі скасувати в частині
стягнення пені та прийняти нове
рішення, яким зменшити розмір пені з
підстав неповного з'ясування судом
першої інстанції обставини справи.

Згідно автоматичного розподілу справ
КП "Документообіг господарських судів",
13.08.2014р. справу за №921/396/14-г/16
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Марку Р.І.

Розпорядженням в.о. голови суду від
14.08.2014р. у склад колегії для розгляду
справи №921/396/14-г/16 введено суддів Бойко
С.М. та Бонк Т.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 15.08.2014р.
(колегією суддів у складі: головуючий
суддя Марко Р.І., судді Бойко С.М. та Бонк
Т.Б.) апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 09.09.2014р.

Розпорядження голови суду від 09.09.2014р. в
склад судової колегії внесено зміни,
замість суддів Бойко С.М. та Бонк Т.Б.,
які перебувають у відпустці, введено
суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.

В судове засідання 09.09.2014 року прибув
представник відповідача.

Позивач участі свого уповноваженого
представника в судовому засіданні не
забезпечив, хоча своєчасно та належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду апеляційної скарги, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення,
причин неявки суду не повідомив,
відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Враховуючи те, що ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
15.08.2014р. явку представників сторін у
судове засідання не визначено
обов'язковою, позивача було належним
чином повідомлено про час та місце
розгляду апеляційної скарги,
клопотань про відкладення розгляду
апеляційної скарги не надходило, а в
матеріалах справи достатньо доказів
для розгляду справи по суті та
прийняття законного рішення, судова
колегія дійшла висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги за
відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 23.06.2014р. у даній справі
скасувати в частині стягнення пені та
прийняти нове рішення, яким зменшити
розмір пені.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного судового рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вирішила, що у
задоволенні вимог апеляційної скарги
слід відмовити, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом і це вбачається з матеріалів
справи, 28.12.2012р. між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (далі - продавець) та Обласним
комунальним підприємством теплових
мереж "Тернопільтеплокомуненерго"
(далі - покупець) було укладено договір
купівлі-продажу природного газу
№13/2696-ТЕ-30 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався
прийняти і оплатити цей природний газ
(далі - газ) на умовах цього договору.

Згідно п. 2.1 договору продавець передає
покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня
2013 року газ в обсягом до 3355 тис. куб. м.

Відповідно до п.п. 3.3., 3.4. договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язався
надати продавцеві підписані і
скріплені печатками покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використання газу, його
фактична ціна і вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язався
повернути покупцеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригінала акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Згідно з п. п.5.2., 5.5. договору ціна за 1000
куб. м. природного газу становить 1091,00
грн., без урахування збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати з а 1000 куб. м.
природного газу - 1091,00 грн., крім того
ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.
Загальна вартість цього договору на
дату його укладення становить 3660305
грн., крім того ПДВ - 732061 грн., разом з
ПДВ - 4392366 грн.

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Пунктом 11.1. договору сторони погодили,
що такий набуває чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, діє в
частині реалізації газу до 31 грудня 2013
року, а в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення.

5 квітня 2013 року між сторонами було
укладено додаткову угоду № 1 до
договору купівлі-продажу природного
газу №13/2696-ТЕ-30 від 28.12.2012р., згідно з п. 1
якої сторони дійшли згоди, зокрема, по
тексту договору слова "Обласне
комунальне підприємство теплових
мереж "Тернопільтеплокомуненерго"
замінити словами "Комунальне
підприємство теплових мереж
Тернопільської обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго ".

На виконання взятих на себе зобов'язань
за договором, Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" в період з
січня по грудень 2013 року передала, а
Комунальне підприємство теплових
мереж Тернопільської обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго" прийняло
природний газ на загальну суму 3 149 059
грн. 37 коп., що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
актів приймання передачі природного
газу: від 31.01.2013р. на суму 49987 грн. 87 коп.,
від 31.01.2013 р. на суму 635425 грн. 46 коп., від
31.01.2013р. на суму 30482 грн. 10 коп., від
28.02.2013р. на суму 33391 грн. 16 коп., від
28.02.2013р. на суму 24383 грн. 86 коп., від
28.02.2013р. на суму 452557 грн. 72 коп., від
31.03.2013р. на суму 482338 грн. 08 коп., від
31.03.2013р. на суму 28335 грн. 01 коп.,від
31.03.2013р. на суму 34510 грн. 51 коп.; від
30.04.2013р. на суму 13068 грн. 43 коп., від
30.04.2013р. на суму 219548 грн. 90 коп., від
31.10.2013р. на суму 223208 грн. 14 коп., від
31.10.2013р. на суму 16454 грн. 03 коп., від
30.11.2013р. на суму 323456 грн. 19 коп., від
30.11.2013р. на суму 16714 грн. 56 коп., від
31.12.2013р. на суму 539324 грн. 94 коп., від
31.12.2013р. на суму 25872 грн. 41 коп.,
підписаними уповноваженими
представниками обох сторін та
скріпленими відтисками їх печаток без
жодних зауважень та застережень.

Однак, відповідач порушив взяті на себе
договірні зобов'язання в частині
здійснення оплати за отриманий від
позивача природний газ, внаслідок чого
станом на 02.04.2014 року заборгував перед
позивачем 1 680 744 грн. 74 коп. (з
врахуванням часткової оплати боргу
01.04.2014 року), що і слугувало підставою
для звернення Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до суду з
позовом про стягнення з Комунального
підприємства теплових мереж
Тернопільської обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго" суми
основної заборгованості в розмірі 1 680
744 грн. 74 коп., суми на яку збільшився
борг в наслідок інфляційних процесів
за весь час прострочення, що складає 35
912 грн. 82 коп., 3% річних у розмірі 71 889 грн.
84 коп. та пені у розмірі 184 125 грн. 86 коп.

Місцевий господарський суд позов
задоволив частково та стягнув з
відповідача на користь позивача 1 680 744
грн. 74 коп. основного боргу, 184 125 грн. 86
коп. пені, 71 889 грн. 84 коп. 3% річних, 35 871
грн. 18 коп. суми, на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів.

Судова колегія погоджується з такими
висновками місцевого господарського
суду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, а згідно ст.526 ЦК України,
ст.193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких вказівок -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст.599 ЦК
України, ст.202 ГК України зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Наявними в матеріалах справи доказами
підтверджено, що позивач свої
зобов'язання за договором
купівлі-продажу природного газу
№13/2696-ТЕ-30 від 28.12.2012р. виконав належним
чином, поставивши відповідачу
природний газ на загальну суму 3 149 059
грн. 37 коп., а відповідач порушив взяті
на себе договірні зобов'язання щодо
оплати вартості поставленого
природного газу, в результаті чого
заборгував перед позивачем 1 680 744 грн. 74
коп.

Відповідач, у встановленому законом
порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
відсутність у нього заборгованості
перед позивачем за договором
купівлі-продажу природного газу
№13/2696-ТЕ-30 від 28.12.2012р., а тому колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
підставність та обґрунтованість вимог
позивача в частині стягнення з
відповідача 1 680 744 грн. 74 коп. основного
боргу.

Разом з тим, відповідно до ст. 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612
ЦК України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 ГК
України порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст.230 ГК України у
разі невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити штрафні санкції (
неустойку, пеню, штраф).

Згідно з ч. 6 статті 231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів, за
прострочку платежу, пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п.7.2 договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
цього договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Окрім того, відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

За прострочення виконання грошового
зобов'язання позивачем нараховано
відповідачу 184 125 грн. 86 коп. пені (по
актах приймання-передачі природного
газу окремо починаючи з дати
виникнення заборгованості по дату
оплати - 01.04.2014 року ), 71 889 грн. 84 коп. 3%
річних (за період з 14.02.2013 року по 02.04.2014
року по актах приймання-передачі
природного газу) та 35 912 грн. 82 коп.
інфляційних (за період з лютого 2013 року
по лютий 2014 року).

Здійснивши перерахунок належних до
стягнення з відповідача на користь
позивача пені, 3% річних та інфляційних,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про наявність підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача 184 125 грн. 86 коп. пені, 71 889 грн. 84
коп. 3% річних, 35 871 грн. 18 коп.
інфляційних, та відсутність підстав
для задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 41 грн. 64 коп.
інфляційних.

Разом з тим, в процесі розгляду справи в
суді першої інстанції відповідач
клопотав перед судом про зменшення
нарахованої до стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч.1.ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з п.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.2011 року (із змінами і
доповненнями) встановлено, що,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питань про можливість
зменшення неустойки, суд повинен взяти
до уваги винятковість випадку,
матеріальні інтереси обох сторін, їх
фінансований стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
оцінити співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема, із
розміром збитків кредитора.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Обгрунтовуючи наявність підстав для
зменшення розміру пені, відповідач
посилається на важкий фінансовий стан
підприємства, несвоєчасне погашення з
державного бюджету заборгованості з
різниці в тарифах на теплову енергію,
отримання природного газу виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями, творчими спілками і їх
регіональними осередками, низьку
платоспроможність та несвоєчасність
розрахунку споживачів послуг
(наявність дебіторської
заборгованості населення за отримані
послуги теплопостачання в сумі 2989468
грн. 62 коп. станом на 01.01.2014 р.).

Однак, відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 ГК України
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які звільняють
боржника від господарсько-правової
відповідальності.

Згідно зі ст.229 ГК України учасник
господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Відтак, колегія суддів вважає, що важке
фінансове становище підприємства та
порушення населенням свої зобов'язань
з оплати за спожиту теплову енергію не
є винятковими обставнинами, які можуть
слугувати підставою для зменшення
розміру пені.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з
наявного в матеріалах справи звіту про
фінансові результати за 2013рік
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" вбачається, що
позивач також перебуває у скрутному
фінансовому становищі, а в матеріалах
справи відсутні докази наявності
дебіторської заборгованості населення
перед відповідачем в сумі 2989468 грн. 62
коп.

Окрім того, нараховані позивачем
штрафні санкції - пеня не є надмірно
великими в порівнянні з сумою основної
заборгованості за природний газ (1680744
грн. 74 коп - сума основного боргу, а сума
пені складає - 184125 грн. 86 коп., тобто 10,9 %
від усієї суми заборгованості).

З огляду на викладене, враховуючи
матеріальні інтереси обох сторін та їх
фінансований стан, оцінивши
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій із розміром основного
боргу, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про відсутність
підстав для зменшення розміру пені,
належної до стягнення з відповідача на
користь позивача.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Згідно із ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Скаржник не надав доказів на
спростування висновків місцевого
господарського суду, викладених у
рішенні Господарського суду
Тернопільської області від 23.06.2014р. у
даній справі, не довів наявності
підстав для застосування судом п.3 ч.1
ст. 83 ГПК України.

З огляду на все викладене вище, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 23.06.2014 року у даній справі
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства і підстав для його
скасування немає, а зазначені в
апеляційній скарзі доводи скаржника не
відповідають матеріалам справи,
документально не обґрунтовані, а тому
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 ГПК України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судовий збір за перегляд рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 23.06.2014 року в апеляційному
порядку покласти на скаржника в
порядку, передбаченому ст. 49 ГПК
України.

Розмір сплати судового збору в Україні
встановлено Законом України „Про
судовий збір" від 06.10.2011 р. № 3828-VI, який
набрав чинності з 01.11.2011 року і
застосовується до апеляційних скарг,
що надійшли після набрання ним
законної сили.

Згідно з пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України
„Про судовий збір" за подання до
господарського суду апеляційної
скарги на рішення суду ставку судового
збору встановлено у розмірі 50 % ставки,
що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви, а у разі подання
позовної заяви майнового характеру - 50 %
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

Відповідно до пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону
України „Про судовий збір" ставка
судового збору за подання позовної
заяви майнового характеру становить 2%
ціни позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більш 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до п.п.2.15. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
Законом передбачено сплату судового
збору з апеляційної скарги на рішення
суду виходячи саме з оспорюваної суми.

Зважаючи на те, що апелянт оскаржував
рішення місцевого господарського суду
лише в частині стягнення 184 125 грн. 86 коп.
пені, сума судового збору, що підлягала
до сплати скаржником за подання
апеляційної скарги складає 1 841, 26 грн.

Проте, при поданні апеляційної скарги
відповідач сплатив платіжним
дорученням №2791 від 10.07.2014р. судовий
збір в розмірі 1 878, 09 грн.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України
„Про судовий збір" сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Відповідно до п.5.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
питання про повернення сплаченої суми
судового збору вирішується
господарським судом за результатами
розгляду відповідних матеріалів, у
тому числі й за відсутності заяви
(клопотання) сторони чи іншого учасника
судового процесу про повернення суми
судового збору. Про таке повернення
зазначається:

- в ухвалі, якою здійснюється відмова у
прийнятті або повернення заяви
(скарги), за подання якої сплачується
судовий збір, або

- в резолютивній частині судового
рішення, яким закінчується розгляд
справи по суті (при цьому в його
мотивувальній частині наводяться
підстави повернення сум судового збору
згідно із Законом), або

- в ухвалі про повернення сум судового
збору, винесеній як окремий
процесуальний документ (зокрема, у
випадку, передбаченому пунктом 2
частини першої статті 88 ГПК).

Отже, судовий збір сплачений
скаржником в більшому розмірі на суму
36, 83 грн., ніж передбачено ст.4. ЗУ «Про
судовий збір», підлягає поверненню
скаржнику на підставі п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про
судовий збір».

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 33,43, 99, 101, 103, 105 ГПК України, ст.7 ЗУ
« Про судовий збір», Львівський
апеляційний господарський суд ,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 23.06.2014р. у
справі №921/396/14-г/16 залишити без змін,
апеляційну скаргу Комунального
підприємства теплових мереж
Тернопільської обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго"- без
задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за
перегляд рішення в апеляційному
порядку покласти на скаржника.

3. Повернути Комунальному підприємству
теплових мереж Тернопільської
обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго" (46016, м.
Тернопіль, вул. Київська, 3а, ) з Державного бюджету України
надмірно сплачений платіжним
дорученням №2791 від 10.07.2014р. судовий
збір за подання апеляційної скарги в
розмірі 36, 83 грн.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повна постанова складена 11.09.2014р.

Головуючий-суддя
Марко Р.І.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Орищин Г.В.