ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р.
справа №
911/2448/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС», м. Київ

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп», Київська обл.,
с. Мархалівка

2. Приватного сільськогосподарського
підприємства «Новоселиця»,
Житомирська обл., с. Новоселиця

про стягнення 23 326,65 гривень

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача 1: не прибув

від відповідача 2: Галашевський О.М.
(довіреність №1 від 27.05.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.06.2014 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС» (далі-ТОВ «Компанія
«НІКО-ТАЙС»/позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
(далі-ТОВ «ПК
Трейдсервісгруп»/відповідач 1) та
Приватного сільськогосподарського
підприємства «Новоселиця» (далі-ПСП
«Новоселиця»/відповідач 2) про
солідарне стягнення з відповідачів 23
326,65 грн., з яких: 15 185,54 грн. пені, 2 553,40
грн. 3% річних та 5 587,71 грн. інфляційних
втрат, нарахованих внаслідок
неналежного виконання відповідачем 2
своїх грошових зобов'язань за
договором №37-08-2008 від 28.08.2008.

Відповідач 1 не скористався правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, та
відзив на позовну заяву не надав.

Відповідач 2 позов не визнав з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву,
просив суд у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю, а також
застосувати наслідки спливу строків
позовної давності для захисту
порушеного права, передбачених ст. 267
Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.06.2014 порушено провадження
у справі №911/2448/14 та призначено справу
до розгляду на 01.07.2014.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 01.07.2014, 15.07.2014,
29.07.2014 та 26.08.2014 розгляд даної справи
відкладався на 15.07.2014, 29.07.2014, 26.08.2014 та
02.09.2014 відповідно.

В судові засідання 01.07.2014, 15.07.2014, 29.07.2014,
26.08.2014 та 02.09.2014 представник відповідача
1 не прибув, витребувані судом
документи не надав, про причини неявки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду даної справи був повідомлений
належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача 2, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2008 між ТОВ «Тридента агро»
(далі-продавець) та ПСП «Новоселиця»
(далі-покупець) було укладено договір
купівлі-продажу на умовах відстрочення
платежу №37-08-2008 (далі-договір),
предметом якого є товар, який належить
продавцю на момент укладення договору
або буде набутий продавцем у
майбутньому.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
ціна товару вказується в додатках. Ціна
товару розрахована по міжбанківському
курсу відповідної іноземної валюти
згідно з додатком № 1 до української
гривні на дату підписання цього
договору. Ціна оплати визначається
міжбанківським курсом на день
здійснення оплати по даному договору.

Відповідно до додатку № 1, на день
підписання сторонами договору
купівлі-продажу № 37-08-2008 від 28.08.2008 р.
курс долара США на міжбанківській
валютній біржі становив 4,85 грн./дол.США.

У випадку якщо курс долара США на день
оплати вище, ніж курс долара на день
підписання договору сторонами, для
визначення суми, яка підлягає оплаті,
використовують наступну формулу:
S=(A1/А2)*B, де S - ціна на момент проплати, B -
ціна на момент підписання, А2 - курс
долара США до гривні на день підписання
договору, А1- курс (міжбанківська
валютна біржа) долара США до гривні на
день перерахування коштів.

На виконання умов означеного договору
продавцем було передано покупцю товар
загальною вартістю 38 748,06 грн. згідно
видаткової накладної №РН-ЖИ00076 від
29.08.2008.

В рахунок оплати вартості поставленого
товару, зокрема, за вказаною накладною,
між ТОВ «Тридента агро» та ПСП
«Новоселиця» відбулось зарахування
зустрічних однорідних вимог шляхом
укладення 12.12.2008 угоди про зарахування
зустрічних однорідних вимог.

24.01.2011 між ТОВ «Тридента Агро»
(первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_2
(новий кредитор) було укладено угоду
№101-TA про заміну кредитора у
зобов'язанні, відповідно до якої
первісний кредитор відступає новому
кредитору право вимоги виконання ПСП
«Новоселиця» зобов'язання щодо сплати
курсової різниці, пені, 3% річних,
інфляційних втрат, штрафу, набуте
первісним кредитором на підставі
договору купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу №37-08-2008
від 28.08.2008 р. у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржником грошового зобов'язання щодо
оплати отриманого товару, а новий
кредитор компенсує вартість
переданого зобов'язання відповідно до
умов даної угоди.

02.07.2012 між ФОП ОСОБА_2 (первісний
кредитор) та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»
(новий кредитор) було укладено угоду
№21/07-12 про заміну кредитора у
зобов'язанні, з якої вбачається, що
первісний кредитор відступає новому
кредитору зобов'язання щодо сплати ПСП
«Новоселиця» розміру курсової різниці,
пені, 3% річних, інфляційних втрат,
штрафу, набутих первісним кредитором
на підставі договору №37-08-2008 від 28.08.2008
та згідно з угодою №101-ТА від 24.01.2011, у
зв'язку з неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням боржником
грошового зобов'язання згідно договору
№37-08-2008 від 28.08.2008.

Згідно з п. 2.1 угоди вартість
зобов'язання, що відступається за даною
угодою, становить 31 517,67 грн., що є
загальною сумою (розміром) курсової
різниці, пені, 3% річних, інфляційних
втрат, штрафу, котрі нараховані
відповідно до умов та норм чинного
законодавства України за період з
16.10.2008 до 12.12.2008.

Крім того, 30.07.2012 між ТОВ «Компанія
«НІКО-ТАЙС» (далі-кредитор) та ТОВ «ПК
Трейдсервісгруп» (далі-поручитель)
укладено договір поруки №30-07-2012-12,
відповідно до якого поручитель
поручився перед кредитором за
виконання ПСП «Новоселиця» обв'язку
щодо сплати пені, 3% річних та
інфляційних втрат у зв'язку з
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язань за договором №37-08-2008 від
28.08.2008.

Оскільки остаточні розрахунки за
договором №37-08-2008 від 28.08.2008 були
проведені без врахування курсових
коливань, що існували на день платежу
(проведення зарахування зустрічних
однорідних вимог), 29.11.2012 ТОВ «Компанія
«НІКО-ТАЙС», як новий кредитор,
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до ПСП
«Новоселиця» та ТОВ «ПК
Трейдсервісгруп» про стягнення 31 517,67
грн., з яких: 20 772,16 грн. курсової різниці
за договором №37-08-2008 від 28.08.2008,
розрахованої у відповідності до
офіційного курсу дол. США до гривні
станом на 12.12.2008 (7,45 грн.), 1 422,88 грн. пені,
7 749,62 грн. штрафу, 178,08 грн. 3% річних та 1
394,93 грн. інфляційних втрат, нарахованих
на 38 748,06 грн. заборгованості за
договором.

Рішенням господарського суду
Київської області від 24.12.2012 у справі
№20/086-12, яке набрало законної сили, у
відповідності до ст. 85 ГПК, 09.01.2013,
заявлені позовні вимоги задоволено у
повному обсязі.

Посилаючись на те, що відповідач 2, як
покупець за договором №37-08-2008 від
28.08.2008, свої договірні зобов'язання в
частині сплати 20 772,16 грн.
заборгованості (курсової різниці) за
означеним договором та присудженої до
стягнення рішенням господарського
суду Київської області від 24.12.2012 у
справі №20/086-12 не виконав, позивач
просить суд солідарно стягнути з
відповідача 2, як боржника, та
відповідача 1, як поручителя, 23 326,65 грн.,
з яких:

- 15 185,54 грн. пені, нарахованої з 13.12.2008 по
23.01.2013 на 20 772,16 грн. заборгованості,

- 2 553,40 грн. 3% річних, нарахованих з 13.12.2008
по 23.01.2013 на 20 772,16 грн. заборгованості,

- 5 587,71 грн. інфляційних втрат,
нарахованих з грудня 2008 року по грудень
2012 року на 20 772,16 грн. заборгованості.

Заперечуючи проти позову, відповідач 2,
зокрема, посилався на відсутність
підстав для задоволення позову у даній
справі у зв'язку з пропуском позивачем
строку позовної давності, в межах якого
останній міг звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача
2, суд встановив, що заявлені позовні
вимоги задоволенню не підлягають
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 ст. 193
Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 655, ч. 1 ст. 692, Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що 100%
вартості товару оплачується покупцем в
строк до 15.10.2008 без виставлення
рахунків.

В силу положень додатку №1 до договору,
сума у гривнях, що підлягає сплаті
покупцем на виконання ним зобов'язань
по договору визначається шляхом
множення грошового еквіваленту
вартості товару на офіційний курс
гривні до дол. США, який буде
встановлений НБУ на день фактичної
оплати вартості товару покупцем.

Крім того, приписами п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514
ЦК України встановлено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 627, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З огляду наведеного, підписання
відповідачем 2 накладної №РН-ЖИ00076 від
29.08.2008 про отримання товару вартістю 38
748,06 грн., у відповідності до вимог
договору №37-08-2008 від 28.08.2008, породжує в
останнього обов'язок щодо остаточної
оплати такого товару до 15.10.2008 з
урахуванням курсових коливань.

При цьому, судом враховано, що
існування у відповідача 2 обов'язку по
сплаті 20 772,16 грн. курсової різниці за
договором №37-08-2008 від 28.08.2008 на користь
позивача, як нового кредитора,
преюдиційно встановлено рішенням
господарського суду Київської області
від 24.12.2012 у справі №20/086-12, а тому, в силу
вимог ст. 35 ГПК України, не підлягає
доведенню повторно.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554, ЦК
України встановлено, що за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Пунктом 4.1 договору поруки передбачено,
що у разі порушення (невиконання чи
неналежного виконання) боржником
обов'язку за основною угодою, кредитор
вправі звернутись із вимогою про
виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Натомість, в порушення наведених
законодавчих та договірних положень
відповідач 2 заборгованість за
договором №37-08-2008 від 28.08.2008, а саме 20
772,16 грн. курсової різниці за період з
13.12.2008 по 23.01.2013 не оплатив, що свідчить
про підставність вимоги про солідарне
стягнення з відповідача 2, як боржника,
та відповідача 1, як поручителя, пені, 3%
річних та інфляційних втрат за
порушення договірних зобов'язань.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Водночас, у відзиві на позовну заяву
відповідачем 2 було заявлено про
застосування наслідків пропущення
строків позовної давності для захисту
порушеного права, передбачених ст. 267 ЦК
України.

Так, приписами ст.ст. 256, 257, 262, ч. 1 ст. 260,
ст. 253 ЦК України встановлено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності.

Позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253-255
цього кодексу.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

З огляду наведених нормативних
приписів, а також враховуючи
проведення відповідачем 2 розрахунків
за договором №37-08-2008 від 28.08.2008 шляхом
укладення 12.12.2008 угоди про зарахування
зустрічних однорідних вимог, що
свідчить про визнання останнім боргу,
суд дійшов висновку, що строк позовної
давності щодо вимоги про стягнення 20
772,16 грн. курсової різниці за спірним
договором почався 13.12.2008 і тривав до
14.12.2011 відповідно.

Водночас, з позовною заявою про
стягнення 20 772,16 грн. курсової різниці
за спірним договором позивач звернувся
до господарського суду Київської
області лише 29.11.2012, що підтверджується
інформацією, яка міститься у ПО
«Діловодство спеціалізованого суду»,
тобто після спливу встановленого ст. 257
ЦК України трьохрічного строку
позовної давності. При цьому, судом
встановлено, що в рамках справи №20/086-12
жодним із відповідачів не було
заявлено про застосування позовної
давності, що унеможливило застосування
господарським судом Київської області
наслідків наслідки спливу строків
позовної давності для захисту
порушеного права, передбачених ст.ст.
267, 266 ЦК України, позаяк в силу вимог ч. 3
ст. 267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Разом з тим, ч. 4 ст. 267, ст. 266 ЦК України
унормовано, що сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо).

Пунктом 5.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
передбачено, що зі спливом позовної
давності за вимогою про повернення або
сплату коштів спливає й позовна
давність за вимогою про сплату
процентів, передбачених статтями 536, 625
ЦК України, і сум інфляційних
нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК
України (незалежно від періоду часу, за
який обчислено відповідні суми
процентів та інфляційних
нарахувань,оскільки такі суми є
складовою загальної суми боргу).

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
сплив позовної давності до вимоги про
стягнення 20 772,16 грн. курсової різниці,
як основної вимоги, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог про стягнення 15 185,54 грн. пені, 2
553,40 грн. 3% річних та 5 587,71 грн.
інфляційних втрат, нарахованих на 20 772,16
грн. заборгованості, які за своєю
правовою природою є похідними від
основної вимоги та за якими, в силу
вимог ст. 266 ЦК України, позовна
давність також вважається такою, що
спливла.

При винесенні даного рішення судом
також враховано, що положення п. 8.3
договору №37-08-2008 від 28.08.2008 про
збільшення строку позовної давності
щодо стягнення штрафних санкцій до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за цим договором не
спростовують вимог ст. 266 ЦК України про
те, що зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги.

Судові витрати, а саме: 1 827,00 грн.
судового збору, а також 2 000,00 грн.
витрат, пов'язаних з оплатою послуг
адвоката, у відповідності до ч. 5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, у зв'язку з відмовою у
задоволенні позовних вимог
покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 32-34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 256, 257, 261, 262, 264, 266, 267, 525, 526,
553, 554, 559, 625, 627, 629 Цивільного кодексу
України, ст. 173, 175, 193, 230 Господарського
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 04.09.2014.

Суддя

В.А. Ярема