ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р. Справа № 926/483/14

За позовом публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Родничок»

про стягнення заборгованості в сумі
43688207,11 грн.

суддя Байталюк В. Д.

представники сторін:

від позивача - Кушнірюк Ю. Д.,
довіреність від 23.10.2012 № 543/12;

від відповідача - Пацурківський О. П.,
довіреність від 03.10.2013 № 257.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль», м.
Київ, звернулось з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Родничок», м.
Чернівці, про стягнення заборгованості
в сумі 43688207,11 грн., в тому числі: 36768490,05
грн. кредиту, 6493137,64 грн. процентів за
користування кредитними коштами та
426579,42 грн. пені за несвоєчасне
виконання кредитних зобов'язань.

Позов мотивується тим, що 18.10.2007 між
акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль», правонаступником якого є
позивач, та відповідачем укладено
кредитний договір № 012/05-1/13 зі змінами
та доповненнями внесеними рядом
додаткових угод. Згідно умов
кредитного договору відповідачу було
відкрито невідновлювальну кредитну
лінію з лімітом 39955597,00 грн. та кінцевим
терміном погашення кредиту до 31.07.2013 з
щомісячною сплатою 18 % річних. Проте,
відповідач свої договірні зобов'язання
не виконав, заборгувавши позивачу суму
позову. Зокрема, основна
заборгованість в сумі 36768490,05 грн.,
заборгованість за відсотками в сумі
6493137,64 грн. та пеня в сумі 426579,42 грн.

В ході розгляду справи відповідачем
заявлено клопотання про залишення
позову без розгляду та зупинення
провадження у справі до вирішення
господарським судом Чернівецької
області справи № 926/485/14.

Судом зазначені клопотання
відповідача розглянуто та відмовлено у
їх задоволенні у зв'язку із
необґрунтованістю.

Ухвалою від 14.05.2014 призначено у даній
справі судово-економічну експертизу,
провадження якої доручено Львівському
науково-дослідному інституту судових
експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинська,
54).

Ухвалою від того ж числа зупинено
провадження у даній справі до
проведення судової експертизи та
отримання висновку експерта.

У зв'язку з відсутністю оплати вартості
судової експертизи матеріали справи
повернуті господарському суду.

Водночас, 28.07.2014 від відповідача
надійшло письмове клопотання про
продовження строку вирішення спору на
15 днів з метою надання йому часу для
позасудового врегулювання спору.

Ухвалою від 29.07.2014 поновлено
провадження у справі, продовжено строк
розгляду спору до 27 серпня 2014 року, а
розгляд справи призначено на 27.08.2014.

У судовому засіданні представник
відповідача надав суду клопотання про
відстрочку виконання рішення строком
на 12 місяців з дати набрання рішенням
господарського суду Чернівецької
області в цій справі законної сили. При
цьому, позовні вимоги відповідач
визнає у повному обсязі.

Представник позивача заперечував
проти задоволення вказаного
клопотання відповідача щодо
відстрочення виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини у
справі, якими позивач обґрунтовує свої
вимоги, дослідивши та оцінивши в
сукупності надані докази,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини між
сторонами, суд дійшов висновку про
задоволення позову.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Аналогічний зміст викладений також й в
частині першій статті 173
Господарського кодексу України.

18.10.2007 відкрите акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль»
(правонаступником якого є позивач по
справі) (надалі - Банк) та товариство з
обмеженою відповідальністю «Родничок»
(надалі - Позичальник, або відповідач)
уклали кредитний договір № 012/05-1/13 про
надання кредиту під іпотеку
комерційної нерухомості для
корпоративних клієнтів (далі - Договір).

Статтею 626 Цивільного кодексу України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною першою статті 638 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на вищевикладене, дослідивши
Договір, суд встановив, що він є
укладеним, оскільки між сторонами
існувала домовленість, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, досягнуто
згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, статтею 204 Цивільного
кодексу України визначено, що правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він невизнаний судом недійсним.

Враховуючи вищевказане, Договір є
дійсним.

Згідно пункту 1.1 Договору Банк
відкриває Позичальнику
невідновлювальну кредитну лінію у сумі
6800000,00 доларів США строком до 15.10.2012 зі
сплатою 11 % річних в доларах США.

Забезпеченням повернення кредитних
коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами,
згідно пункту 3.5 Договору є зазначена у
цьому пункті Договорі комерційна
нерухомість загальною ринковою
вартістю 64613105,00 грн.

В подальшому, до Договору сторонами
внесено ряд змін 12-ма додатковими
угодами.

Так, у пункті 2.1 додаткової угоди №
012/05-1/13/8 від 29.08.2012 сторони погодили
заборгованість відповідача в розмірі
4908550,00 доларів США станом на день
укладення цієї додаткової угоди та
дійшли згоди, що Банк додатково надає
Позичальнику кредитні кошти в сумі
39955597,00 грн. Кінцевий термін погашення
кредиту сторони визначили 31.07.2014. Також,
згідно пункту 2.2 додаткової угоди
змінено графік погашення кредиту та
процентів:

ь з серпня по грудень 2012 року
включно щомісячно в дату останнього
календарного дня місяця відповідач
зобов'язався погашати кредит та
проценти за Договором на суму не менш,
ніж 856000,00 грн.;

ь з січня по березень 2013 року -
432000,00 грн.;

ь з квітня по грудень 2013 року -
856000,00 грн.;

ь з січня по березень 2014 року -
432000,00 грн.;

ь з квітня по червень 2014 року -
856000,00 грн.;

ь 31.07.2014 - остаточне погашення
залишку всієї заборгованості згідно
Договору.

Крім того, пунктом 2.3 зазначеної вище
додаткової угоди сторонами змінена
процентна ставка за користування
відповідачем кредитними коштами. Так,
плата за користування кредитом
становить 18 % річних. Тимчасово, на
строк з 30.08.2012 до 31.08.2013 включно, сторони
домовились про застосування пільгової
процентної ставки у розмірі 12 % річних.

Згідно пункту 2.7 додаткової угоди від
29.08.2012 відповідач зобов'язався
сплачувати проценти за користування
кредитом в гривнях щомісяця.

Свої зобов'язання за Договором Банк
виконав у повному обсязі надавши
відповідачу обумовлені Договором
кредитні кошти, що підтверджується
виписками банку по особовому рахунку
відповідача та останнім не
оспорюється.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно пункту 8 додаткової угоди від
29.08.2012 позивачу надано безумовне право
вимагати дострокового
повного/часткового погашення
заборгованості за Договором у разі
настання передбачених Договором
обставин дефолту, в тому числі і у разі
порушення відповідачем строків
виконання будь-яких грошових
зобов'язань за Договором.

З метою позасудового врегулювання
спору позивачем на адресу відповідача
направлено претензію № 140-0-0-00/8/30 від
90.01.2014 з вимогою повного дострокового
виконання зобов'язання.

Однак, відповідач, кредитні кошти та
проценти не повернув, що призвело до
виникнення заборгованості на загальну
суму 43261627,69 грн., в тому числі:

ь заборгованість по поверненню
кредитних коштів в сумі 36768490,05 грн.;

ь заборгованість за нарахованими
процентами в сумі 6493137,64 грн.

У відповідності до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Оскільки, в судовому засіданні
доведено невиконання відповідачем
договірного зобов'язання по поверненню
кредитних коштів та сплати відсотків
за користування кредитом, позов в
частині стягнення основного боргу є
обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення
пені, суд зазначає наступне.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до частини першої статті 548
Цивільного кодексу України неустойкою
(пенею, штрафом) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 4 вказаної
норми).

Частиною першою статті 231
Господарського кодексу України
встановлено, що законом щодо окремих
видів зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій, зміна якого за
погодженням сторін не допускається.

Згідно частини четвертої статті 231
Господарського кодексу України у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Сторони в пункті 10.2 розділу 10 Договору
встановили, що за порушення строків
повернення кредиту, процентів за
користування кредитом, відповідач
сплачує пеню від суми простроченого
платежу в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла на час виникнення
заборгованості, за кожний день
прострочення.

Позивачем у відповідності до вказаного
пункту Договору нараховано
відповідачу пеню за прострочення
повернення кредитних коштів та
процентів в сумі 426579,42 грн.

Перевіривши розрахунок суми пені, який
міститься у матеріалах справи, суд
вважає, що вимога позивача щодо
стягнення пені в сумі 426579,42 грн. є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Як підтверджується матеріалами справи,
відповідач визнає повну суму
заборгованості перед позивачем з
урахуванням суми пені, про що свідчить
подане ним клопотання про відстрочку
виконання рішення на 12 місяців.

Однак, у судовому засіданні
відповідачем на розгляд суду подано
клопотання про відстрочку виконання
рішення, в якій останній вказує, що
діяльність підприємства з об'єктивних
причин є збитковою, що унеможливлює
погашення заборгованості на даний час,
а відтак згідно норм статті 83
Господарського процесуального кодексу
України просить суд відстрочити
виконання рішення у даній справі на 12
місяців.

Згідно статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення
має право розстрочити його виконання.

Суд зазначає, що законодавчо визначено
дві стадії, на яких суд може вирішувати
питання про відстрочку виконання
рішення, а саме: при винесенні рішення
по суті справи, що відображається в
мотивувальній та резолютивній
частинах рішення (пункт 3 частини
першої, частина друга статті 84), а також
у наказі господарського суду; та під
час виконання рішення суду
(виконавчого провадження) шляхом
винесення окремого процесуального
документа (ухвали) про відстрочку
виконання рішення (частина третя
статті 121).

Крім того, в пункті 10 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» від 26.12.2003 № 14 зазначено,
що при вирішенні заяв державного
виконавця чи сторони про відстрочку
або розстрочку виконання рішення,
встановлення або зміну способу й
порядку його виконання суду потрібно
мати на увазі, що відповідно до статті
351 Цивільного процесуального кодексу
України і статті 121 Господарського
процесуального кодексу України їх
задоволення можливе лише у виняткових
випадках, які суд визначає виходячи з
особливого характеру обставин, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність у нього майна,
яке за рішенням суду має бути передано
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

З аналізу статті 121 Господарського
процесуального кодексу України видно,
що відстрочка виконання рішення
застосовується лише у виняткових
випадках і підставою для неї можуть
бути конкретні обставини, які
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у строк.

У Рішенні Конституційного суду України
у справі за конституційним зверненням
акціонерної компанії
«Харківобленерго» щодо офіційного
тлумачення положень пункту 2 частини
другої статті 17, пункту 8 частини першої
статті 26, частини першої статті 50
Закону України «Про виконавче
провадження» (Рішення, Конституційний
Суд, від 26.06.2013, № 5-рп/2013) зазначено, що
до обставин, які ускладнюють виконання
судового рішення належать хвороба
боржника або членів його сім'ї, скрутне
матеріальне становище боржника,
наявність загрози банкрутства
юридичної особи - боржника, стихійне
лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс
України не визначає переліку обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи ускладнюють його
виконання, тому суд оцінює докази щодо
наявності таких обставин в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом та
потребує відповідного доведення
заінтересованою особою з урахуванням
норм статей 32, 34 Господарського
процесуального кодексу України.

Як видно з доводів викладених у
клопотанні про відстрочку виконання
рішення та поданих до нього документів,
діяльність відповідача є збитковою,
про що також свідчить звіт про
фінансовий стан станом на 30.06.2014.

Крім того, представник відповідача у
своєму клопотанні зазначає, що
внаслідок прийняття судом рішення про
стягнення з відповідача вищевказаної
суми заборгованості, а також відкриття
виконавчого провадження, буде
накладений арешт на майно боржника,
вилученні грошові кошти, в тому числі
ті, які знаходяться або надходитимуть
на рахунки відповідача в установах
банків, буде накладений арешт та
вилучене інше майно, що позбавить
можливості забезпечувати
підприємницьку діяльність
відповідача, оплачувати поточні
витрати на утримання майна,
здійснювати розрахунки за комунальні
послуги та електроенергію, сплачувати
податки і збори, виплачувати заробітну
плату працівникам та персоналу у
кількості 31 чоловік, що унеможливить
здійснення відповідачем діяльності та
забезпечувати виплату боргу за
рішенням суду.

При накладенні арешту та вилученні
майна підприємницька діяльність
відповідача фактично зупиниться,
оскільки відповідач буде позбавлений
засобів її ведення. Відсутність
доходів у відповідача, поряд з зупинкою
господарської діяльності у зв'язку з
арештом коштів і майна відповідача,
унеможливлять здійснення поточних
виплат та сплату податків і зборів до
бюджету, що спричинить виникнення
нової заборгованості перед іншими
особами та державними органами та, як
наслідок застосування з їх боку
штрафних санкцій. Такі обставини
фактично призведуть відповідача до
банкрутства і значно ускладнять або
взагалі зроблять неможливим виконання
рішення суду про стягнення коштів на
користь позивача.

Також, зупинення підприємницької
діяльності відповідача призведе до
невиконання ним своїх зобов'язань, як
забудовника, перед інвесторами:
фізичними особами, які доручили
відповідачу збудувати
багатоквартирний будинок за адресою: м.
Чернівці, вул. Буковинська, 62, та
передати у їх власність квартири. На
даний час зазначений багатоквартирний
будинок збудований на 95 %. Дата
завершення будівельних робіт та здачі
в експлуатацію блоків А, Б зазначеного
будинку - 01.10.2014, блоків В, Г - 01.01.2015. Від
продажу приміщень будинку за адресою:
м. Чернівці, вул. Буковинська, 62,
очікується отримання 71161000,00 грн., з
яких, станом на 01.08.2014 відповідачем вже
отримано та витрачено на будівництво
33400000 грн.

Таким чином, після здачі в експлуатацію
та реалізації приміщень
багатоквартирного будинку за адресою:
м. Чернівці, вул. Буковинська, 62,
відповідач матиме фінансову
можливість у повному розмірі погасити
заборгованість перед позивачем.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
враховуючи фінансовий стан
відповідача, доводи викладенні у
клопотанні про відстрочку виконання
судового рішення, з метою недопущення
погіршення економічної ситуації
підприємства, суд вважає надання
відстрочки виконання рішення за таких
виняткових обставин обґрунтованим
тільки на шість місяців.

Вирішуючи питання про застосування
відстрочки виконання рішення суду,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан тощо. Тобто,
господарський суд повинен враховувати
можливі негативні наслідки для
боржника при виконанні рішення у
встановлений строк, але також
необхідно враховувати такі ж наслідки
і для стягувача при затримці виконання
рішення та не допускати їх настання.

В даному випадку суд зазначає, що
відповідач не ухиляється від виконання
грошового зобов'язання та визнає його в
повному обсязі, а позивач зможе
компенсувати свої збитки внаслідок
невчасного виконання зобов'язань
відповідачем за рахунок нарахування та
стягнення 426579,42 грн. пені.

Крім того, надання відстрочки
виконання рішення суду не позначиться
негативно на правах позивача, оскільки
стягнення суми боргу в повному обсязі
забезпечено предметами іпотеки
загальною вартістю згідно поданих
договорів 47077609,28 грн. та договором
застави основних засобів на суму 3151100,00
грн.

Також, майнові інтереси позивача
захищені умовами Договору, позаяк
відсотки, тобто винагорода позивача за
користування відповідачем кредитними
коштами, нараховується за весь час їх
використання до повної сплати, отже за
весь строк відстрочки виконання
рішення позивач отримуватиме
винагороду на рівні 18 % річних і це при
наявності іпотечного забезпечення
всіх вище вказаних вимог позивача.

Таким чином, суд зазначає, що надання в
даному випадку відстрочки виконання
рішення на 6 місяців базується на
принципах співмірності і
пропорційності балансу прав і законних
інтересів стягувача і боржника.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі усіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Із врахуванням вищевикладених норм та
фактичних обставин справи, суд вважає
що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню з відстроченням виконання
рішення на 6 місяців з дня набрання ним
законної сили.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин.

Судові витрати покласти на відповідача
з вини якого спір безпідставно
доведено до вирішення в судовому
порядку.

Керуючись статтями 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Родничок»
(Чернівецька область, Новоселицький
район, с. Бояни, ідентифікаційний код
14270565) на користь публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (м. Київ, вул. Лєскова, 9,
ідентифікаційний код 14305909)
заборгованість та штрафні санкції за
кредитним договором № 012/05-1/13 від 10.10.2007
в сумі 43688207,11 грн., з яких:

ь заборгованість по поверненню
кредитних коштів - 36768490,05 грн.;

ь прострочена заборгованість за
відсотками - 6493137,64 грн.;

ь пеня за простроченим кредитом та
відсотками - 426579,42 грн.

3. Відстрочити виконання рішення
на шість місяців з дня набрання ним
законної сили.

4. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Родничок»
(Чернівецька область, Новоселицький
район, с. Бояни, ідентифікаційний код
14270565) на користь публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (м. Київ, вул. Лєскова, 9,
ідентифікаційний код 14305909) судовий
збір в розмірі 73080,00 грн.

Повне рішення складено 01.09.2014.

Суддя
В. Байталюк