м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15056/14 26.08.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК»

До Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування»

Про стягнення 26 341,54 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача Ковальова С.В. - по
дов. № б/н від 05.05.2014

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «МІК» про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» 26 341,54
грн. заборгованості, з яких: 20 673,00 грн.
основного боргу, 4 589,41 грн. збитків від
зміни індексу інфляції та 1 079,13 грн. - 3%
річних за неналежне виконання взятих
на себе останнім зобов'язань згідно
договору поставки № ЛВ-434/11-12 від 13.08.2012.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.07.2014 порушено провадження у
справі № 910/15056/14 та призначено справу
до розгляду на 05.08.2014.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
05.08.2014 справу № 910/15056/14 передано для
розгляду судді Трофименко Т.Ю., у
зв'язку з перебуванням судді Сівакової
В.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/15056/14 від 05.08.2014 (суддя
Трофименко Т.Ю.) справу призначено до
розгляду на 26.08.2014.

Розпорядженням в.о. голови
Господарського суду міста Києва від
18.08.2014 справу № 910/15056/14 передано судді
Сіваковій В.В., у зв'язку з виходом судді
з відпустки.

Позивач в судовому засіданні 26.08.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 26.08.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 22.07.2014 та
ухвали від 05.08.2014 не виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме: м.
Київ, вул. Кудрявська, 26/28, яка згідно
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців станом на 27.06.2014 є
місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвали суду, надіслані за
вказаною вище адресою, отримав 25.07.2014 та
08.08.2014, що підтверджується наявними в
матеріалах справи повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 26.08.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

13.08.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «МІК» (постачальник)
та Дочірньою компанією
«Укргазвидобування» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (покупець) було укладено
договір поставки № ЛВ-434/11-12 (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
постачальник передає, а покупець
приймає і оплачує продукцію, іменовану
надалі товар, відповідно до
специфікації, що додається до договору
і є його невід'ємною частиною (далі -
специфікація).

Згідно специфікації № 1 від 13.08.2012
товаром є :

- ствол ручний, комбінований СРК-50, ДСТУ
2112-92 у кількості 26 шт. вартістю 16 200,00
грн.,

- перехідники пожежні в асортименті
(50х70мм) у кількості 71 шт. вартістю 4 473,00
грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань за договором оплату
отриманого товару не здійснив, в
зв'язку з чим виникла заборгованість в
розмірі 20 673,00 грн. та за несвоєчасне
виконання зобов'язань нараховані
збитки від зміни індексу інфляції в
розмірі 4 589,41 грн. та 3% річних в сумі 1
079,13 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України
визначено, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати
обов'язки відповідно до договору.

Згідно п. 10.1. договору договір укладено
строком до 31.12.2012.

Згідно зі ст. 669 Цивільного кодексу
України кількість товару, що
продається, встановлюється у договорі
купівлі-продажу у відповідних одиницях
виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до п. 2.1. договору
номенклатура, ціна, кількість та
асортимент товару повинні відповідати
специфікації.

У специфікації визначено строк
поставки товару - до 31.12.2012.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач передав, а відповідач прийняв
товар на загальну суму 20 673,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-09/19/03 від 19.09.2012.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що
покупець проводить оплату по факту
поставки товару протягом 30 (тридцяти)
календарних днів з дати отримання, на
підставі видаткової накладної, шляхом
перерахування коштів на рахунок
постачальника.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи
відповідач не виконав зобов'язання по
сплаті отриманого товару у повному
обсязі, в результаті чого виникла
заборгованість, яка становить 20 673,00
грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 20 673,00 грн.
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
товар не провів, а отже є таким, що
прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
поставленого товару, позивач на
підставі ст. 625 Цивільного кодексу
України просить суд стягнути з
відповідача 4 589,41 грн. збитків від
зміни індексу інфляції та 1 079,13 грн. - 3%
річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Умовами договору не передбачено інший
розмір процентів.

Позовні вимоги про стягнення з
відповідача 1 079,13 грн. - 3% річних
підлягають задоволенню (за
обґрунтованими розрахунками позивача).

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргуСума боргу з врахуванням індексу
інфляції19.10.2012 - 16.07.,1222528,8123201,81

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 2 528,81 грн. -
збитків від зміни індексу інфляції та в
іншій частині позовних вимог про
стягнення збитків від зміни індексу
інфляції в позові слід відмовити,
оскільки нараховані з порушенням
чинного законодавства.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» (04053, м.
Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК» (69006, м.
Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69-А, ) 20 673 (двадцять тисяч
шістсот сімдесят три) грн. 00 коп.
основного боргу, 2 528 (дві тисячі п'ятсот
двадцять вісім) грн. 81 коп. збитків від
зміни індексу інфляції, 1 079 (одну тисячу
сімдесят дев'ять) грн. 13 коп. - 3% річних, 1
684 (одну тисячу шістсот вісімдесят
чотири) грн. 08 коп. витрат по сплаті
судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити
повністю.

Повне рішення складено 01.09.2014.

СуддяВ.В.Сівакова