ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р.
Справа № 911/3119/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Спільного
українсько-німецького підприємства
"МАРКОМ" у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю,

04053, м. Київ, Шевченківський р-н, пров.
Нестеровський, 7/9

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД",

08132, Київська обл., Києво-Святошинський
р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5

про стягнення 3 321 167,12 грн.

за участю представників:

позивача - Меркулова К.О.(довіреність
від 25.07.2014 № 181/07);

відповідача - Корчук І.В. (довіреність
від 06.08.2014 № 522/03-УРБ-14).

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Спільного українсько-німецького
підприємства "МАРКОМ" у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - позивач) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (далі -
відповідач) про стягнення 3 431 254,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошових зобов'язань за договором
поставки від 15.09.2010 № 754/5198.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.07.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
12.08.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16351/14 від 12.08.2014)
надійшла заява позивача про зміну ціни
позову, яка за своєю правовою природою
оцінюється судом як заява про зміну
предмету позову та зменшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
заявлено до стягнення пеню, 3 % річних,
інфляційні втрати та зменшено розмір
позовних вимог до 3 321 167,12 грн.

Відповідно до частини 4 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, до початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Оскільки вказану заяву, відповідно до
вимог частини 4 статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, подано
до початку розгляду справи по суті та
вона відповідає вимогам статті 54
Господарського процесуального кодексу
України з доданням до неї документів,
зазначених у статті 57 названого
Кодексу, зміну предмету позову
прийнято господарським судом.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
про зменшення розміру позовних вимог
підписано уповноваженою на це особою -
Меркуловою К.О. (довіреність від 25.04.2014
№ 109/04), зменшення розміру позовних
вимог не суперечить чинному
законодавству та не порушує нічиїх
прав і охоронюваних законом інтересів,
зменшення розміру позовних вимог
прийнято господарським судом.

У зв'язку з прийняттям зменшення
розміру позовних вимог господарським
судом, у справі має місце нова ціна
позову - 3 321 167,12 грн., з яких: 3 539 724,94 грн.
- основний борг, 83 947,83 грн. - пеня, 13 254,92
грн. - 3 % річних, 84 239,43 грн. - інфляційні
втрати.

Підстави для припинення провадження у
справі в частині зменшення позовних
вимог у господарського суду відсутні, з
урахуванням абзацу 2 пункту 7. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення".

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16349/14 від 12.08.2014)
відповідачем подано клопотання про
відкладення розгляду справи.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16350/14 від 12.08.2014)
відповідачем подано до матеріалів
справи документи на виконання вимог
ухвали суду від 28.07.2014.

У судовому засіданні 12.08.2014 судом
оголошено перерву до 26.08.2014, відповідно
до частини 3 статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16898/14 від 19.08.2014)
позивачем подано до матеріалів справи
додаткові докази.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 17120/14 від 20.08.2014)
надійшла заява позивача про зменшення
розміру позовних вимог, у зв'язку зі
здійсненням відповідачем часткових
оплат спірної заборгованості.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
підписано уповноваженою на це особою,
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить чинному законодавству та не
порушує нічиїх прав і охоронюваних
законом інтересів, зменшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом.

У зв'язку з прийняттям зменшення
розміру позовних вимог господарським
судом, у справі має місце нова ціна
позову, відповідно до розміру якої буде
вирішуватися спір - 3 321 167,12 грн., з
яких: 3 539 724,94 грн. - основний борг, 83 947,83
грн. - пеня, 13 254,92 грн. - 3 % річних, 84 239,43
грн. - інфляційні втрати.

Підстави для припинення провадження у
справі в частині зменшення позовних
вимог у господарського суду відсутні, з
урахуванням абзацу 2 пункту 7. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення".

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 17375/14 від 26.08.2014)
відповідачем подано до матеріалів
справи відзив на позовну заяву,
відповідно до якого позов
заперечується повністю з підстав, що
викладені у відзиві.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 17376/14 від
26.08.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи додаткові докази.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 17424/14 від
26.08.2014) позивачем подано до матеріалів
справи додаткові докази.

У судовому засіданні 26.08.2014 судом
оголошено перерву до 28.08.2014, відповідно
до частини 3 статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 17591/14, 17592/14 від
27.08.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи додаткові докази.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 17629/14 від
28.08.2014) позивачем подано до матеріалів
справи пояснення на відзив.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 28.08.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх в
судовому засіданні представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Спільним українсько-німецьким
підприємством "МАРКОМ" у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (далі -
покупець) укладено договір поставки
від 15.09.2010 № 547 (далі - Договір),
відповідно до умов якого, постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець прийняти та
оплатити товар відповідно до умов
договору (пункт 1.1. Договору).

Сторонами підписано протокол
узгодження розбіжностей до Договору
(далі - Протокол розбіжностей),
відповідно до якого сторони дійшли
згоди щодо остаточної редакції
Договору.

Товар поставляється в асортименті та
за цінами, узгодженими сторонами
договору в Специфікації (Додаток № 1
до Договору), яка є невід'ємною частиною
договору. Кількість товару та
асортимент конкретної партії
вказується в замовленні, узгодженому
сторонами у встановленому цим
договором порядку (пункт 1.2. Договору).

Відповідно до пункту 2.2. Договору, ціна
товару, що вказана в накладних, які
надаються постачальником покупцю
разом із партією товару, повинна
відповідати Специфікації. Зміна ціни
без попереднього узгодження сторонами
шляхом укладення та підписання нової
специфікації, до виконання всіх діючих
і не виконаних на момент такої зміни
замовлень, не допускається.

Згідно з пунктом 2.6. Договору, оплата за
товар здійснюється протягом 90
календарних днів за умови, що
постачальник належним чином виконав
вимоги пункту 2.5. Договору (надання
покупцю постачальником накладної,
податкової накладної та інших
документів). Якщо постачальник виконав
вимоги пункту 2.5. Договору пізніше
7-денного строку, термін відстрочення
платежу рахується від дати належного
виконання постачальником всіх умов
пункту 2.5 договору. В разі, коли
останній день строку платежу припадає
на вихідний, святковий або інший
неробочий день банківської установи,
днем виконання зобов'язання є перший за
ним робочий день. В першу чергу
погашається вартість отриманого
товару, в другу чергу - всі інші платежі,
передбачені Договором.

Договір набирає чинності з моменту
підписання його сторонами і діє
протягом одного календарного року. У
тому випадку, якщо сторони, у термін, не
менше, ніж за 20 днів до закінчення
терміну дії даного договору, не
повідомлять один одного про бажання
розірвати договір або укласти новий
договір, то останній вважається
продовженим терміном на один рік (пункт
11.1. Договору).

У матеріалах справи відсутні докази
наявності заяв сторін про розірвання
Договору або укладення нового
Договору, з огляду на що, суд дійшов
висновку про продовження терміну його
дії, відповідно до пункту 11.1. Договору,
та чинність Договору протягом спірних
правовідносин.

На виконання умов Договору, позивач
поставив відповідачу товар, що
підтверджується наданими в матеріали
справи видатковими накладними, що
підписані у двосторонньому порядку
уповноваженими представниками сторін:
від 11.02.2014 № ЗУ002230 на суму 191 920,08 грн.,
від 11.02.2014 № ЗУ002229 на суму 33 658,20 грн., від
17.02.2014 №ЗУ002660 на суму 787 573,62 грн., від
18.02.2014 № ЗУ002832 на суму 89 917,86 грн., від
25.02.2014 № ЗУ003193 на суму 62 646,78 грн., від
26.02.2014 № ЗУ003201 на суму 83 247,84 грн., від
26.02.2014 № ЗУ003212 на суму 35 538,60 грн., від
26.02.2014 № ЗУ003200 на суму 29 816,28 грн., від
04.03.2014 № ЗУ003649 на суму 83 436,24 грн., від
11.03.2014 № ЗУ003987 на суму 52 450,08 грн., від
18.03.2014 № ЗУ004451 на суму 1 076 286,12 грн., від
21.03.2014 № ЗУ004619 на суму 131 006,16 грн., від
21.03.2014 № ЗУ004625 на суму 801 525,60 грн., від
26.03.2014 № ЗУ004801 на суму 1 769,04 грн., від
120 657,18 грн., а відповідач вказаний
товар отримав.

Підписи уповноважених представників
сторін на видаткових накладних
скріплені відбитками печаток обох
сторін, що оцінюється судом як
підтвердження юридичною особою -
відповідачем, фактів вчинення
господарських операцій з отримання
товару. До матеріалів справи долучені
копії зазначених накладних.

Крім того, на підтвердження позовних
вимог, сторонами надано в матеріали
справи копії податкових накладних на
поставку товару, що складені на
господарські операції з поставки
товару за спірними видатковими
накладними.

Податкові накладні, що надані
сторонами, складено у період дії
Податкового кодексу України,
відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7.
статті 201 якого платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, яка складається у
двох примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця. Податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Зважаючи не викладене, судом
оцінюються податкові накладні, що
складені сторонами, як докази того, що
ними відображені господарські
операції за спірними видатковими
накладними у своїх податкових
зобов'язаннях.

У свою чергу, відповідач взяті на себе
зобов'язання за Договором, у частині
оплати вартості поставленого
позивачем товару, не виконав, у зв'язку
з чим, у відповідача станом на дату
подання позову до суду наявна
заборгованість перед позивачем у
розмірі 3 539 724,94 грн.,

До матеріалів справи позивачем надано
копію акту звіряння взаємних
розрахунків сторін станом на 30.06.2014,
який підписано представниками сторін
та скріплено відбитками їх печаток, в
якому сторони дійшли згоди про
наявність заборгованості відповідача
перед позивачем у розмірі 3 710 703,40 грн.

На підтвердження наявності
заборгованості, до матеріалів справи
надано довідки з банківських установ, в
яких відкрито поточні рахунки
позивача, від 10.07.2014 № КІЕ-52/872 за
період з 01.01.2011 до 09.07.2014, від 07.08.2014 №
05Ц/0802бт за період з 29.05.2013 до 05.08.2014, від
12.08.2014 № 05Ц/0819бт за 08.08.2014, що
засвідчені підписами уповноважених
осіб банків та скріплені відбитками їх
печаток, відповідно до яких, судом
встановлено наявність часткових оплат
за Договором. Оригінали довідок наявні
у матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових
доказів та пояснень представників
сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статей 32, 36
Господарського процесуального кодексу
України господарським судом взято до
уваги у якості письмових доказів:
зазначені вище видаткові накладні - у
якості письмових доказів передачі
товару позивачем та прийняття товару
уповноваженою особою відповідача,
банківські довідки - у якості письмових
доказів для встановлення відсутності
перерахувань відповідачем позивачу
коштів за спірними видатковими
накладними і, відповідно, наявності
заборгованості.

У ході розгляду справи позивачем
подано заяву про зменшення розміру
позовних вимог у зв'язку з частковою
оплатою відповідачем основного боргу у
розмірі 400 000,00 грн., що підтверджується
банківською довідкою від 07.08.2014 №
05Ц/0802бт за період з 29.05.2013 до 05.08.2014, що
засвідчена підписом уповноваженої
особи банку та скріплена відбитком
його печатки.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
підписано уповноваженою на це особою,
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить чинному законодавству та не
порушує нічиїх прав і охоронюваних
законом інтересів, зменшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом.

У зв'язку з прийняттям зменшення
розміру позовних вимог господарським
судом, у справі має місце нова ціна
позову - 3 321 167,12 грн., з яких: 3 139 724,94 грн.
основного боргу, 83 947,83 грн. пені, 13 254,92
грн. 3 % річних та 84 239,43 грн. інфляційних
втрат.

Підстави для припинення провадження у
справі в частині зменшення позовних
вимог у господарського суду відсутні, з
урахуванням абзацу 2 пункту 7. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення".

Крім того, 08.08.2014, тобто, після порушення
провадження у справі ухвалою суду від
28.07.2014, відповідачем сплачено
заборгованість перед позивачем у
розмірі 500 000,00 грн., що підтверджується
банківською довідкою від 12.08.2014 №
05Ц/0819бт за 08.08.2014, що засвідчена
підписом уповноваженої особи банку та
скріплена відбитком його печатки.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Оскільки відповідач частково сплатив
суму боргу після порушення провадження
у справі, господарський суд припиняє
провадження у справі № 911/3119/14 у частині
стягнення основної заборгованості у
розмірі 500 000,00 грн. у зв'язку з
відсутністю предмета спору.

При вирішенні даного питання, судом
враховано правову позицію пленуму
Вищого господарського суду України, що
викладена в абзаці 3 пункту 4.4.
постанови від 26.12.2011 № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" про
те, що припинення провадження у справі
на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України можливе в разі, коли предмет
спору існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи.

Відтак, заборгованість відповідача
перед позивачем за спірним Договором
станом на дату прийняття рішення
складає 2 639 724,94 грн.

Докази повної оплати товару за
вищезазначеними видатковими
накладними у матеріалах справи
відсутні.

Відповідачем факт отримання товару та
несплата спірної заборгованості не
заперечується, проте, у відзиві на
позовну заяву відповідачем позов
заперечено повністю у зв'язку з тим, що
видаткові накладні, копії яких
долучені до позовної заяв, не можуть
бути належними та допустимими доказами
порушення відповідачем зобов'язання з
оплати заборгованості за Договором,
оскільки не містять інформації, що
передбачена пунктом 4.2. Договору, а
саме: дату та номер Договору, на який
позивач посилається як на підставу
своїх позовних вимог, відтак, на думку
відповідача, відсутні докази того, що
спірні поставки товару здійснені на
підставі Договору.

До вказаних тверджень відповідача, суд
ставиться критично, оскільки податкові
накладні, що надані до матеріалів
справи обома сторонами щодо поставок
товару за спірними видатковими
накладними, містять посилання на
Договір поставки від 15.09.2010 № 754/5198.

У судовому засіданні представником
позивача надано усні пояснення, що
додаткові цифри у номері Договору «5198»
- це внутрішня нумерація підприємства.

Крім того, судом враховано, що часткові
оплати, що здійснені відповідачем за
період дії Договору, в тому числі, після
порушення провадження у справі у
розмірі 900 000,00 грн., здійснювались із
призначенням платежу «Дог. 754 за напої з
ПДВ», що суперечать його твердженням
про те, що спірні поставки товару
здійснювались не на підставі спірного
Договору.

Твердження відзиву щодо сплати
відповідачем 08.08.2014 частини спірної
заборгованості у розмірі 500 000,00 грн.
судом враховані, оскільки підтверджені
наданими до матеріалів справи
доказами.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (стаття 655
Цивільного кодексу України).

Товар відповідачем прийнято, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи відповідача та
відбитком його печатки на вищевказаних
видаткових накладних.

Матеріали справи не містять доказів
заперечень відповідача при отриманні
товару щодо неналежності виконання
позивачем зобов'язань з поставки
товару за Договором.

Частиною 1 статтею 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і відповідає
вимогам статті 9 вказаного Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення відносин, є підставою
виникнення обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар.

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

На підставі аналізу вищезазначених
норм чинного законодавства,
дослідження матеріалів та всебічного
розгляду всіх обставин справи,
господарський суд дійшов висновку, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача 2 639 724,94 грн. основного
боргу є доведеною, обґрунтованою,
відповідачем не спростованою, а,
відтак, підлягає задоволенню.

Позивач, на підставі пункту 7.2. Договору
в редакції Протоколу розбіжностей,
заявляє до стягнення з відповідача
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України за
кожен день прострочення, яка за
розрахунком позивача складає 83 947,83
грн.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання,
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Частиною 4
статті 231 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" вiд
22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено,
що розмір пені передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Крім того, відповідно до частини 6
статті 232 Господарського кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Зважаючи на необхідність дотримання
вказаних вимог законодавства при
нарахуванні пені, судом перевірено
розрахунок позивача та виявлено
невірне нарахування позивачем пені. Як
вбачається з наданого розрахунку,
позивачем неправильно визначено
період нарахування пені, а саме:
початок періоду визначено з останнього
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, тоді як, відповідно до вимог
законодавства, прострочення виконання
зобов'язання починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до вірного розрахунку пені,
що здійснений судом за кожною
видатковою накладною окремо, розмір
пені становлять 87 439,09 грн., проте,
позивач заявляє до стягнення з
відповідача 83 947,83 грн., а у суду
відсутні підстави для виходу за межі
позовних вимог, відтак, позовна вимога
про стягнення пені підлягає
задоволенню в межах заявлених позовних
вимог в повному обсязі - 83 947,83 грн.

Крім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем виконання грошового
зобов'язання, позивач на підставі
статті 625 Цивільного кодексу України
заявляє до стягнення 3 % річних у
розмірі 13 254,92 грн. та 84 239,43 грн.
інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З метою всебічного, повного і
об'єктивного розгляду обставин справи,
суд здійснив перерахунок розміру 3 %
річних та з'ясував, що наданий
позивачем розрахунок є арифметично
вірним і відповідає обставинам справи,
а тому, позовна вимога про стягнення 13
254,92 грн. 3 % річних підлягає задоволенню
у повному обсязі.

Щодо стягнення 84 239,43 грн. інфляційних
втрат суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, за період прострочення,
починаючи з місяця, наступного за
місяцем, у якому мав бути здійснений
платіж, і за будь-який місяць (місяці), у
якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому, розрахунок суми боргу з
врахуванням індексу інфляції
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості (на момент її
виникнення) на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому, сума, яка внесена з 1
по 15 день відповідного місяця,
індексується з врахуванням цього
місяця, якщо сума внесена з 16 по 31 день
місяця, розрахунок починається з
наступного місяця. Аналогічно, якщо
погашення заборгованості здійснено з 1
по 15 день відповідного місяця,
інфляційні втрати розраховуються без
врахування цього місяця, якщо з 16 по 31
день місяця, інфляційні втрати
розраховуються з врахуванням даного
місяця.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Вищого господарського суду
України від 01.02.2010 у справі № 52/30.

З метою всебічного, повного і
об'єктивного розгляду обставин справи,
суд здійснив перерахунок розміру
інфляційних втрат за травень-червень
2014 року та з'ясував, що позивачем
інфляційні втрати нараховані надмірно,
а тому, позовна вимога про стягнення
інфляційних втрат підлягає частковому
задоволенню у розмірі 21 071,25 грн.
Позовна вимога про стягнення 63 168,18 грн.
інфляційних втрат задоволенню не
підлягає.

При здійсненні розрахунку інфляційних
втрат судом враховано правову позицію,
що викладена у пункті 3. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань».

З огляду на зазначене, за результатами
оцінки доказів, що наявні в матеріалах
справи та встановлення всіх обставин
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача
основного боргу в розмірі 2 639 724,94
грн., пені у розмірі 83 947,83 грн., 3 %
річних у розмірі 13 254,92 грн., інфляційних
втрат у розмірі 21 071,25 грн. підлягають
задоволенню. Позовна вимога про
стягнення 63 168,18 грн. інфляційних втрат
задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що
часткові оплати заборгованості
відповідачем, що викликали зменшення
позивачем розміру позовних вимог та
часткове припинення провадження у
справі, здійснені після порушення
провадження у справі, суд дійшов
висновку, що спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача, а,
відтак, судовий збір, що сплачений
позивачем у розмірі 68 625,09 грн.,
покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 80, 82 -
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (08132,
Київська обл., Києво-Святошинський р-н,
м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5,
ідентифікаційний ) на
користь Спільного
українсько-німецького підприємства
"МАРКОМ" у формі Товариства з обмеженою
відповідальністю (04053, м. Київ,
Шевченківський р-н, пров.
Нестеровський, 7/9, ідентифікаційний ) 2 639 724 (два мільйони шістсот
тридцять дев'ять тисяч сімсот двадцять
чотири) грн. 94 коп. основної
заборгованості, 83 947 (вісімдесят три
тисячі дев'ятсот сорок сім) грн. 83 коп.
пені, 13 254 (тринадцять тисяч двісті
п'ятдесят чотири) грн. 92 коп. 3 % річних, 21
071 (двадцять одна тисяча сімдесят одна)
грн. 25 коп. та 68 625 (шістдесят вісім тисяч
шістсот двадцять п'ять) грн. 09 коп.
судового збору.

3. Провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" на користь
Спільного українсько-німецького
підприємства "МАРКОМ" у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю 500 000,00 грн. основної
заборгованості припинити.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 02.09.2014.

Суддя
С.О. Саванчук