Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "02" вересня 2014 р.
Справа № 906/832/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від позивача: Простиченко В. С. -
директор;

Вдовенко М. В. - дов.б/н від
19.08.2014р

від відповідача: Білицький А. В. -
комерційний директор.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Володарсько-Волинського
агропромислового об'єднання "Льон
Полісся"

до ТОВ "Полісся-Інвест"

про витребування майна з чужого
володіння

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про витребування від
відповідача майна, яке належить
Володарсько-Волинському
агропромисловому об'єднанню "Льон
Полісся".

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача проти позову
заперечив з мотивів, зазначених у
відзиві на позовну заяву (а.с.82-86).

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, згідно книги
основних засобів на балансі
Володарсько-Волинського
агропромислового об'єднання "Льон
Полісся" (позивач) знаходиться наступне
майно:

- трактор К-700А з плугом ПН-8-35 вартістю
45000,00грн.;

- трактор Т-150 К вартістю 15000,00грн.;

- комбайн зернозбиральний СК-5 вартістю
15000,00грн.;

- плуг ПН-5-35 вартістю 721,50грн.;

- дискова борона БДТ-7 вартістю 2000,00грн.;

- жижорозкидач ЗЖВ-1,8 вартістю 650,00грн.;

- водороздатчик ВУ-3 вартістю 890,00грн.;

- клеверотерка вартістю 2500,00грн.;

- льонобралка ТЛН-1,5 вартістю 650,00грн.;

- зерноочисна машина ОС-4,5 вартістю
3600,00грн.;

- зерно в кількості 5110кг загальною
вартістю 5044,50грн.;

- брезенти в кількості 5 шт. та мішки в
кількості 50 шт. загальною вартістю
3300,00грн. (а.с.9).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що вищевказане майно
знаходилося на зберіганні на
території господарського двору ТОВ
"Полісся Інвест" (відповідач) с. Дашинка,
що підтверджується актом від 28.03.2011р.
про наявність майна, його обстеження та
його технічний стан (а.с.10).

В період з 01.06.2011р. по 22.06.2011р. ТОВ
"Полісся Інвест" самоправно заволоділо
вищевказаним майном.

Позивач вважає, що відповідач
незаконно, без відповідної правової
підстави заволодів майном
Володарсько-Волинського
агропромислового об'єднання "Льон
Полісся" та позбавив позивача права
здійснювати право користування та
розпорядження власним майном.

24.07.2012р. та 08.02.2014р. позивач направив на
адресу відповідача претензії від
23.07.2012р. за №14 та від 06.02.2014р. за №5, в
яких просив передати техніку власнику
АПО "Льон-Полісся" в технічно справному
стані (а.с.25-28).

Проте відповідач залишив дані
претензії без відповіді та
задоволення, що стало підставою для
звернення з позовом про витребування
майна з чужого незаконного володіння в
судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного:

Як свідчать матеріали справи, 01.03.2011р.
Білицький А.В. придбав будівлі та
техніку пайщиків реорганізованого
колективного сільськогосподарського
підприємства СТОВ "Полісся".

28.03.2011р. новий власник Білицький А.В.
звернувся до керівника
Володарсько-Волинського
агропромислового об'єднання "Льон
Полісся" з листом, в якому повідомив, що
в приміщенні конюшня знаходиться свині
в кількості 1 шт., в приміщеннях
складу-піднавісу знаходиться зерно в
невідомій кількості тон, на
господарському дворі знаходиться
техніка в кількості 13 шт., а саме:
клеверна терка, очисна машина ОВС-25,
комбайн КСК-5 "Нива", трактор-погрузчик
ЮМЗ-6, трактор К-750 з плугом, трактор Т-150
з плугом, трактор МТЗ-80, сівалка
насінньова, бочка-оприскувач на
колесах, диски, комбайн КПС-5, бочка на
колесах під воду та просив пред'явити
документи, які засвідчують право
власності на вищезазначене майно і
звільнити від майна вищезазначені
будівлі та господарський двір в строк
до 01.04.2011р. (а.с.87).

Цього ж дня, згідно завдання голови РДА,
комісія у складі представників
райсільгоспуправління, директора АПО
"Льон Полісся", бухгалтера АПО "Льон
Полісся", зав. складом, директора ТОВ
"Полісся Інвест" провели на території
господарського двору с.Дашинка
обстеження на предмет наявності
основних засобів, які були придбані в
період господарської діяльності в 2001
році та знаходяться на балансі в АПО
"Льон Полісся" та вирішили, що техніку
та інші матеріально-технічні цінності
адміністрації ТОВ "Полісся Інвест" слід
передати в АПО "Льон Полісся" після
відновлення проїзду по дорозі
Володарськ-Волинський Знам'янка,
оскільки вказані засоби рахуються на
балансі даної організації (а.с.10).

До встановленого строку, тобто до
01.04.2011р. керівник АПО "Льон Полісся"
будівлі та господарський двір не
звільнив.

09.06.2011р. між керівниками ТОВ "Полісся
Інвест" та АПО "Льон Полісся" досягнуто
домовленостей, згідно якої керівник
АПО "Льон-Полісся" повертає майно, яке
викупив Білицький А.В., а керівник ТОВ
"Полісся-Інвест" зобов'язався не
заважати вивозу техніки, яка належить
АПО "Льон-Полісся" до 25.06.2011р. (а.с.88).

Оскільки 25.06.2011р. повинна була
відбутись передача вищевказаного
майна керівнику АПО "Льон-Полісся",
20.06.2011р. Білицький А.В. звернувся із
заявою до начальника
Володарсько-Волинського РВ УМВС
України в Житомирській області щодо
встановлення власника майна, яке
знаходиться в належних йому будівлях, а
також перевірки на підставі яких
документів це майно належить АПО
"Льон-Полісся" (а.с.89).

23.06.2011р. до Володарськ-Волинського РВ
УМВС надійшло звернення генерального
директора АПО "Льон-Полісся"
Простіченка В.С. про те, що директор ТОВ
"Полісся-Інвест" самоправно заволодів
майном, яке належить АПО "Льон Полісся".

Володарськ-Волинський РВ УМВС України
в Житомирській області, розглянувши
звернення керівника АПО "Льон-Полісся"
від 23.06.2011р. повідомив, що по даному
факту проведено перевірку, в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_5
відмовлено за відсутністю в його діях
складу злочину, передбаченого ст.ст. 193,
356 КК України. Також зазначено, що
остаточне рішення буде прийняте після
надходження відповідей щодо техніки,
яка знаходиться на території ТОВ
"Полісся Інвест" (а.с.11).

Згідно приписів ст.387 ЦК України право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним, належить саме
власнику майна.

Зазначений засіб захисту права
власності застосовується в тому
випадку, коли власник фактично
позбавлений можливості володіти й
користуватися належною йому річчю,
тобто коли річ незаконно вибуває з його
володіння.

У зобов'язальних відносинах захист
прав особи, яка вважає себе власником
майна, можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову
(такої правової позиції дотримується
Верховний Суд України у постанові від
04.12.2012 у справі №26/133).

Підставою віндикаційного позову є
обставини, які підтверджують
правомірність вимог позивача про
повернення йому майна з чужого
незаконного володіння, зокрема, факти,
що підтверджують право власності на
витребуване майно.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Статтею 328 ЦК України унормовано, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Отже, звертаючись із позовом про
витребування майна із володіння іншої
особи, позивач повинен довести в
установленому законом порядку, згідно
з приписами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України,
факти, що підтверджують його право
власності на це майно, а суд, в свою
чергу, в порядку ст.ст. 4-7, 43 ГПК України,
приписів постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№6 "Про судове рішення" достеменно
встановити наявність /відсутність/
права на звернення із таким позовом
(тобто, наявність права власності на це
майно).

Право вимоги щодо повернення спірного
майна позивач обґрунтовує наявністю
права власності на спірне майно. В
якості доказів, які на думку позивача
підтверджують право власності на
спірне майно надано акт прийому
передачі сільськогосподарської
техніки від 30.12.2003р. та накладні від
22.10.2002р., 31.03.2003р., 30.12.2003р. (а.с.102-106).

З наявних в матеріалах справи
документів, зокрема, акту від 28.03.2011р.,
складеного за завданням голови
райдержадміністрації та довідки №19
від 03.06.2011р вбачається, що спірне майно
знаходиться на балансі позивача
(а.с.10,24).

При цьому, необхідно відзначити, що
перебування на балансі юридичної особи
майна не є доказом його права власності
на нього, оскільки баланс є формою
бухгалтерського обліку, визначення
складу і вартості майна та обсягу
фінансових зобов'язань на конкретну
дату і не визначає підстав перебування
майна у власності (володінні) юридичної
особи.

Судом не визнається належним та
допустимим доказом права власності
позивача на спірне майно акт прийому
передачі сільськогосподарської
техніки від 30.12.2003р. та накладні від
22.10.2002р., 31.03.2003р., 30.12.2003р., оскільки в
акті зазначено, що згідно договору
купівлі-продажу від 02.04.2003р. проведено
передачу сільськогосподарської
техніки, яка придбана
агропромоб'єднанням "Льон Полісся" з
ВАТ Володарськ-Волинський льонзавод по
взаєморозрахунках в рахунок
кредиторської заборгованості.

Слід зазначити, що позивач в позовній
заяві вказав, що право власності на
майно виникло внаслідок його придбання
на підставі договорів купівлі-продажу,
створення майна внаслідок
господарської діяльності.

Проте, в судовому засіданні
представники позивача повідомили, що
договору купівлі вищезазначеної
сільськогосподарської техніки немає.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Згідно п.2.1 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.95., господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань та фінансових
результатів.

Тобто, факт здійснення позивачем
господарської операції, а саме,
поставка товару відповідачу, повинна
підтверджуватися первинними
бухгалтерськими документами.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Накладна - первинний разовий документ
по обліку товарно-матеріальних
цінностей, який для надання їй
юридичної сили і доказовості повинен
мати обов'язкові вищезазначені
реквізити. Накладні застосовуються в
усіх підприємствах і є виправданими
документами на надходження або відпуск
матеріальних цінностей.

Первинні документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: - назву документа (форми); -
дату і місце складання; - назву
підприємства, від імені якого складено
документ; - зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції; - посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(ч.2 ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні").

Згідно п.2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.95. первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Накладні від 22.10.2002р. № 518; 31.03.2003р.№
114(а); 30.12.2003р. не відповідають вимогам
вказаних нормативних актів.

Суд також звертає увагу, що за
віндикаційнним позовом може бути
витребувана лише
індивідуально-визначена річ, оскільки
призначенням такого позову є
повернення лише такого майна, яке було
у власності особи, що неможливо у разі
вибуття з володіння власника речей,
визначених родовими ознаками.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, позивач не зазначив
ідентифікуючих ознак на майно, яке
просить повернути.

Так, висуваючи вимоги про повернення
тракторів позивач не зазначив
номерів кузова, двигунів.

Позивач також не зазначив
ідентифікуючих ознак іншого майна, а
саме - плуги; дискові борони;
жижорозкидач; водороздатчик;
клеверотерки; льонобралки ;
зерноочисної машини.

Висуваючи вимоги щодо повернення
зерна у кількості 5110 кг позивач не
зазначив, яке конкретно зерно
підлягає поверненню. Це також
стосується і вимог про повернення
брезенту та мішків.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Суд не приймає до уваги та відхиляє як
необґрунтовані, заперечення
відповідача викладені у відзиві на
позовну заяву (а.с.82-86) стосовно того, що
даний позов не є віндикаційним та не
підлягає розгляду в господарських
судах; пропуск позивачем строків
позовної давності та відсутність у
генерального директора АПО "Льон
Полісся" права підписувати позовну
заяву.

Згідно із статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи; обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Під належністю доказу
розуміється наявність об'єктивного
зв'язку між змістом судових доказів і
фактами, що є об'єктом судового
дослідження. Належними слід визнавати
докази, які містять відомості про
факти, що входять у предмет доказування
у справі, та інші факти, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Допустимість доказів означає, що
у випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

В той же час, оскільки позивач не надав
суду належних та допустимих доказів у
розмінні ст.ст.32-34 Господарського
процесуального кодексу України його
права власності на спірне майно, тоді
як саме власник майна може звернутися
до суду із позовом про витребування
майна з чужого незаконного володіння
для захисту свого права власності, суд,
враховуючи приписи ст.ст.328, 387, ч.1 ст.388
ЦК України, дійшов висновку, що
заявлені вимоги не підлягають
задоволенню.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є
необґрунтованими та безпідставними, а
тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст.32, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.09.14

Суддя
Давидюк В.К.

Віддрукувати: 1 у справу:

2-3 - сторонам на вимогу.