ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р.Справа № 916/1168/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді Головея В.М.,

Суддів: Мирошниченко М.А., Шевченко В.В.

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Жигаленко О.В. (за
довіреністю),

від відповідача - Климентій Є.О. (за
довіреністю), Аністратенко О.І. (за
довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмежено
відповідальністю «Титан»

на рішення господарського суду
Одеської області від 05.06.2014р.

по справі №916/1168/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Миронівський
хлібопродукт»

до Товариства з обмежено
відповідальністю «Титан»

про стягнення 91 046,90 грн.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 28.08.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014р. Публічне
акціонерне товариство «Миронівський
хлібопродукт» (далі - ПАТ «Миронівський
хлібопродукт», позивач) звернулось до
господарського суду Одеської області
із позовом до Товариства з обмежено
відповідальністю «Титан» (далі - ТОВ
«Титан», відповідач) про стягнення
заборгованості за поставлений товар в
розмірі 91 046, 54 грн., з яких: сума
основного боргу - 81 771, 62 грн., пеня - 3 091, 64
грн., санкції у розмірі 30 % річних - 6 183,28
грн. (з урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 05.06.2014р.), крім цього
позивач просив суд, стягнути з
відповідача 1 827,00 грн. сплаченого
судового збору.

Позов обґрунтований тим, що
позивач на підставі договору поставив
відповідачу товар на загальну суму 81
771,62 грн. (68 143,02 грн. + сума ПДВ у розмірі
13 628,60 грн.) та тари на суму 9 450,00 грн., що
підтверджується товарно-транспортною
накладною №ОФ100025288 від 15.10.2013р., однак
відповідач в порушення умов договору
не розрахувався з позивачем за
отриманий товар, у зв'язку з цим,
прострочена заборгованість станом на
момент подання позовної заяви складає
81 771,62 грн.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 05.06.2014р. позов ПАТ
«Миронівський хлібопродукт»
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 81 771,62
грн. основного боргу, пеню в розмірі 2
679,42 грн., 30% річних - 6 183,27 грн. та 1 817,72
грн. витрат по сплаті судового збору. У
задоволенні решти позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції послався на те, що
позивач повністю виконав свої
зобов'язання за договором, поставивши
товар, однак відповідач у встановлений
договором строк за поставлений товар
не розрахувався. Задовольняючи
частково позовні вимоги щодо стягнення
пені, 30% річних в розмірах, які зазначив
позивач, господарський суд встановив,
що при розрахунку вищевказаних
штрафних санкцій, позивачем були
допущені помилки, які господарським
судом виправлені.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду першої інстанції,
ТОВ «Титан» звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення скасувати, постановити нове,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі. Скаржник
вважає, рішення незаконним та таким, що
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
із неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи.

Відзив на апеляційну скаргу до
Одеського апеляційного господарського
суду не надходив.

В судовому засіданні 28.08.2014р.
представники відповідача підтримали
доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому
засіданні 28.08.2014р. надав пояснення,
проти апеляційної скарги заперечує,
просив суд, апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а рішення
господарського суду - без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
при прийнятті оскаржуваного рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга необґрунтована та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 25.02.2013р. між ТОВ «Титан»
(покупець) та ПАТ «Миронівський
хлібопродукт» (постачальник) укладено
договір поставки №329П/ОФ, за умовами
якого постачальник відповідно до умов
цього договору зобов'язувався
поставити, а покупець - прийняти та
оплатити товар у кількості, по
найменуваннях і цінах, зазначених у
товарно-транспортних накладних, що
виписуються на кожну партію товару (п.
1.1. договору).

Згідно з п. 2.3 договору, строки та
порядок оплати товару визначаються за
кожним асортиментом Товару й
зазначаються в Додатку №1 до цього
Договору, який є його невід'ємною
частиною. В разі затримки оплати партії
товару Постачальник припиняє наступну
поставку до повного проведення
розрахунків та крім того, має право
прийняти рішення про дострокове
розірвання договору.

Відповідно до п.1 та п. 5 Додатку № 1 до
Договору, оплата за товар проводиться:
по позиції товару під ТМ «Наша Ряба»
охол., - протягом 7 (семи) календарних
днів з моменту поставки.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що
датою постачання вважається дата
підписання товарно-транспортної
накладної обома сторонами, що
засвідчує прийняття товару Покупцем
від Постачальника. Сторони погодилися,
що особи, які підписали накладні
(товарно-транспортну або товарну) з
прикладанням печатки (або штампу),
являються уповноваженими особами на
підписання даних документів та їхні
підписи свідчать про
приймання-передачу товару.

Пунктом 7.1. договору визначено, що
якість товару, що поставляється,
повинна відповідати сертифікату
якості, який видано виготовлювачем
відповідного товару по установленій
формі. Кожна партія товару, що
поставляється, повинна
супроводжуватися сертифікатом якості
та ветеринарним сертифікатом Ф-2.

Одержуваний товар вважається зданим
постачальником і прийнятим покупцем: -
по якості - відповідно до сертифіката
якості під час передачі Товару
представнику покупця; - по кількості -
відповідно до даних, зазначених в
накладних (товаро-транспортних або
товарних) та приймання-передачі.
Остаточна кількість поставленого
товару визначається згідно до даних,
зазначених в актах приймання-передачі
(п. 7.2. договору).

Відповідно до п. 7.3. договору, у випадку
розбіжностей даних по кількості і
якості товару, отриманого покупцем,
покупець проводить приймання Товару
згідно до Інструкції Держарбітражу
№П-6 та №П-7. Претензії по кількості та
по якості товару приймаються під час
передачі представнику покупця, при
умові складання документів та
виконання вимог згідно до Інструкції
Держарбітражу №П-6 та №П-7.

У відповідності до п. 8.2. договору, якщо
під час приймання товару будуть
виявлені претензії по якості товару, то
Покупець приймання Товару не здійснює
та складає документи згідно до порядку
встановленого ст.7 договору. Якщо
документи складені згідно до вимог ст.7
договору Постачальник зобов'язаний
здійснити поставку якісного товару в
строк 3-х робочих днів.

Відповідно до п. 8.3. договору, за
прострочення оплати товару, покупець
сплачує на користь постачальника пеню
в розмірі 0,3% від суми заборгованості за
кожен день прострочення, а також несе
відповідальність встановлену в ст.625 ЦК
України в розмірі 30% річних з
простроченої суми за весь час
прострочення.

На виконання умов договору позивач
взяті на себе зобов'язання щодо
поставки товару виконав, а саме
поставив відповідачу товар, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи товарно-транспортною накладною
№ ОФ100025288 від 15.10.2013р. на суму 81 771, 62 грн.
(сума без ПДВ 68 143, 02 грн. + сума ПДВ - 13 628,60
грн.).

Дослідивши наявну в матеріалах справи
вищевказану накладну, яка була
підписана без зауважень і претензій
повноважними представниками сторін та
скріплена печатками, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач дійсно
поставив відповідачу товар, а
відповідач отримав цей товар.

Зазначений первісний бухгалтерській
документ безумовно підтверджує факт
поставки і приймання-передачі товару
постачальником (позивачем) покупцю
(відповідачу).

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525,
526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України, договір
поставки є різновидом договору
купівлі-продажу і до поставки
застосовуються загальні положення
про купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший порядок оплати
товару. При цьому, якщо інше не
встановлено договором, перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання у відповідача
починається з моменту прийняття
товару, або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього.

Факт підписання відповідачем, як
покупцем, товарно-транспортної
накладної, яка є первинним обліковим
документам у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що позовна вимога щодо стягнення з
відповідача суми основного боргу у
розмірі 81 771,62 грн. є обґрунтованою і
місцевий суд підставно задовольнив цю
вимогу.

Щодо стягнення суми пені, судова
колегія зазначає наступне.

Позивач правомірно нарахована пеня, що
відповідає умовам договору, а саме п.
8.3., однак при розрахунку суми пені
позивач допустив помилку, яку
господарський суд власним розрахунком
суми пені виправив, колегія суддів
перевірила розрахунки суми пені
позивача та господарського суду та
прийшла до висновку, що за розрахунком
суду першої інстанції, розмір пені за
період з 23.10.2013р. по 22.01.2014р. за
порушення строку оплати за поставлений
товар становить 2 679,42 грн., з даною сумою
погоджується судова колегія, оскільки
перевіривши арифметичний розрахунок
господарського суду розміру пені, суми
співпали.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов`язання, на вимогу кредитора
зобов`язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 (три) проценти річних від
простроченої суми, якщо іншій розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

П. 8.3. договору поставки №329П/ОФ від
25.02.2014р. сторони передбачили стягнення
30% річних від суми боргу, перевіривши
наданий розрахунок 30% річних, колегія
суддів встановила, що наданий
позивачем розрахунок 30%річних,
здійснений з помилками, які
господарський суд виправ власним
розрахунком, а тому колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що 30%річних підлягають задоволенню в
сумі 6 183,27 грн. за період з 23.10.2013р. до
22.01.2014р. обрахованих із суми
заборгованості у розмірі 81 771,62грн.,
оскільки перевіривши арифметичний
розрахунок господарського суду
розміру 30% річних, суми співпали.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що місцевим судом правомірно
задоволено вимоги позивача про
стягнення пені у розмірі 2 679,42 грн. та
30% річних в сумі - 6 183,27 грн., з
урахуванням виправлень.

ТОВ «Титан» в апеляційній скарзі
зазначив, що суд першої інстанції при
прийнятті оскаржуваного рішення не в
повному обсязі з'ясував всі істотні
обставини справи, а саме господарським
суд належним чином не дослідив
претензію відповідача від 16.10.2013р. (яка
вручена особисто ОСОБА_4), що позивачем
протягом липня-жовтня 2013р.
здійснювалась поставка товару не
відповідної якості. Однак, судова
колегія не приймає до уваги
вищевказану претензію відповідача до
позивача, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази направлення або
вручення даної претензії повноважному
представнику позивача, яким ОСОБА_4
згідно наявних у матеріалах справи
доказів, не являвся.

Доводи апелянта щодо неповного
з'ясування судом першої інстанції всіх
обставин, у зв'язку з не призначенням
експертизи, колегія суддів також не
приймаються до уваги, оскільки
скаржник не надав до господарського
суду доказів, які б підтверджували, що в
нього зберігається продукція
поставлена саме ПАТ «Миронівський
хлібопродукт» за накладною №ОФ100025288
від 15.10.2013р. в рамках договору поставки
№329П/ОФ.

Відповідно до ст. 41, 42 Господарського
процесуального кодексу України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає
експертизу, висновок судового експерта
для господарського суду не є
обов'язковим і оцінюється
господарським судом за правилами,
встановленими ст. 43 цього кодексу.

Також, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що пунктом 16
Інструкції про порядок прийомки
продукції виробничо - технічного
призначення та товарів народного
споживання №П-7 (яка є керівництвом
відповідних дій покупця товару)
визначено, що при виявленні
невідповідності якості, комплектності,
маркировки отриманої продукції, тари
або пакування вимогам стандартів,
технічних умов, креслень, зразків,
договору або іншим супроводжувальним
документам, посвідчуючим якість
продукції (п.14 Інструкції), отримувач
зупиняє подальшу прийомку продукції та
складає акт, в якому зазначає кількість
оглянутої продукції та характер
виявлених при прийомці дефектів.
Отримувач зобов'язаний забезпечити
зберігання продукції неналежної
якості або некомплектної продукції в
умовах запобігання погіршення її
якості. Отримувач також зобов'язаний
викликати для участі в продовженні
приймання продукції та складання
двостороннього акту представника
виробника.

В матеріалах справи відсутні докази
належного виконання даної Інструкції.
Відповідно до п. 9 Інструкції N П-7, акт
про приховані недоліки продукції
повинен бути складений протягом 5 днів
після виявлення недоліків, однак не
пізніше чотирьох місяців з дня
надходження продукції на склад
одержувача, що знайшов приховані
недоліки, якщо інші терміни не
встановлені обов'язковими для сторін
правилами. Прихованими недоліками
визнаються такі недоліки, які не могли
бути виявлені при звичайній для даного
виду продукції перевірці і виявлені
лише в процесі обробки, підготовки до
монтажу, у процесі монтажу,
випробування, використання і
збереження продукції.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
місцевий господарський суд повно та
всебічно дослідив всі суттєві
обставини даної справи, правильно
встановив і виходив з того, що
поставлений позивачем відповідно до
умов договору поставки товар був
прийнятий відповідачем без
застережень щодо якості, яка
підтверджується наявними в матеріалах
справи деклараціями виробника та
ветеринарними свідоцтвами.

Отже, наведені скаржником у
апеляційній скарзі доводи, не
спростовують висновків місцевого суду
та не доводять їх помилковість, а тому
не можуть бути підставою для
скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК
України законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в повному
обсягу, тобто не тільки на підставах
викладених у апеляційній скарзі,
судова колегія не встановила будь-яких
порушень норм матеріального і
процесуального права з боку місцевого
суду і вважає, що зроблені судом
висновки відповідають фактичним
обставинам справи, наявним в ній
доказам та приписам чинного
законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не
вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК
України правових підстав для
скасування рішення місцевого суду.

Керуючись cm. cm. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської
області від 05.06.2014р. залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 29.08.2014 року.

Головуючий суддя
Головей В.М.

Судді
Мирошниченко М.А.

Шевченко В.В.