ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року
Справа № 915/1033/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «СоцСфера»

69027, м. Запоріжжя, вул. Барикадна, 39

відповідач: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Мостобудівельний загін № 73»

54031, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 5.

про: стягнення боргу в сумі 58 160,00 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Пірог С.В., за
довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 07.07.14 р. звернувся до
господарського суду з позовом стягнути
з відповідача заборгованість в розмірі
58160,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на умовах
договору № 45 про надання готельних
послуг від 01.08.10р, додаткових угод до
цього договору (зокрема №3 від 19.12.2011р.);
актів здачі-прийняття робіт (наданих
послуг): № ОУ-05503 від 31.10.2013р., № ОУ-05595
від 30.11.2013р., № ОУ-05636 від 14.12.2013р., №
ОУ-05831 від 28.02.2014р.; рахунків-фактур: №
СФ-105725 від 28.10.2013р., № СФ-105849 від 27.11.2013р.,
№ СФ-105898 від 18.12.2013р., № СФ-106120 від
26.02.2014р.; акту звірки взаємних
розрахунків від 01.03.2014р.; ст. ст. 193, 224
Господарського кодексу України, ст. ст.
525, 22, 623, 625 Цивільного кодексу України
та мотивовані тим, що відповідач не
погасив заборгованість за одержані
платні послуги, що є порушенням взятих
на себе господарських зобов'язань.

Позивач в судове засідання вдруге не
з'явився, хоча про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Відповідач відзив по суті позову не
надав, але в судовому засіданні усно
зазначив про часткову згоду з
позовними вимогами, а саме - в розмірі
24615,00 грн.

Отже, справу розглянуто на підставі ст.
75 Господарського процесуального
кодексу України, за наявними в ній
матеріалами.

08.09.14 р. за результатами та в межах
встановлених статтею 69 ГПК України
розгляду справи суд, на підставі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, оголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи,
вислухавши представника відповідача,
суд -

встановив:

1 серпня 2010р. між ТОВ «СоцСфера» (далі -
виконавець) та ДП ПАТ «Мостострой»
(далі - замовник) було укладено договір
№ 45 «про надання готельних послуг»
згідно з предметом якого виконавець
надає замовнику комплекс послуг щодо
організації проживання робітників
останнього в гуртожитках виконавця.
Вартість послуг сторони визначили в
розмірі 50 грн. за добу за проживання 1
людини (п. 1.2 договору).

В підтвердження факту надання та
отримання послуг, які є предметом
договору, сторони в двосторонньому
порядку оформили акт прийому-передачі
послуг, де відображається період
надання послуг, кількість мешкаючих,
загальна вартість. Наявність акту
приймання-передачі, оформленого у
відповідності з п. 2.1 даного договору, є
підставою для виставлення та оплати
рахунку відповідно до п.3.2. Акти
приймання-передачі оформлюються
сторонами до 5 числа місяця, наступного
за місяцем, в якому надавались послуги.

За умовами п.3.2 договору замовник
зобов'язався, зокрема, своєчасно
проводити оплату та надані послуги
протягом 3-х банківських днів з моменту
отримання рахунку.

Пунктами 5.1 та 5.2 сторони визначили, що
договір набирає сили від моменту
підписання сторонами і діє до 31.12.2010р.,
але у будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх обов'язків
по договору. У випадку відсутності
заяви однієї із сторін за місяць до
закінчення строку договору, він
вважається пролонгованим на той же
строк та на тих самих умовах,
передбачених дійсним договором.

Також, 19.12.11р. між сторонами було
укладено додаткову угоду № 3 до
договору № 45, якою змінили
найменування замовника на: Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Мостобудівельний загін № 73" у зв'язку
із реорганізацією ДП ПАТ «Мостострой»
Мостобудівного загону №73.

Спірні правовідносини, які виникли між
сторонами регулюються загальними
положеннями чинного законодавства про
надання послуг.

Так, за правилами п. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Матеріали справи свідчать, що на
виконання умов договору № 45 позивач
виконав для відповідача та передав, а
останній прийняв послуги на загальну
суму 99880,00 грн. (з ПДВ), про що вказано в
наступних первинних документах:

актах здачі-приймання робіт (надання
послуг):

№ ОУ-05503 від 31.10.2013р. на 37720,83 грн.;

№ ОУ-05595 від 30.11.2013р. на 24520,83 грн.;

№ ОУ-05636 від 14.12.2013р. на 7058,33 грн.;

№ ОУ-05831 від 28.02.2014р. на 13933,33 грн.

Та, на підставі наведених актів,
виставлених позивачем відповідачу
рахунків-фактур:

№ СФ-105725 від 28.10.2013р. на 45265,00 грн.;

№ СФ-105849 від 27.11.2013р. на 29425,00 грн.;

№ СФ-105898 від 18.12.2013р. на 8470,00 грн.;

№ СФ-106120 від 26.02.2014р. на 16720,00 грн.

Суд дослідив, що внаслідок часткової
оплати наведених рахунків, борг
відповідача перед позивачем за
наведеними чотирма актами складає в
розмірі 24615,00 грн. (99880,00-75265,00).

Заявлений позивачем розрахунок боргу в
розмірі 58160,00 грн. не відповідає
фактичним матеріалам справи, не
підтверджений належними доказами в
розумінні ст. ст. 34, 36 ГПК України,
оскільки згідно з позовною заявою
предметом позову виступає стягнення
грошового боргу, саме за актами: №
ОУ-05503 від 31.10.2013р., № ОУ-05595 від 30.11.2013р.,
№ ОУ-05636 від 14.12.2013р., № ОУ-05831 від 28.02.2014р.
(4 акта) та рахунками-фактур: № СФ-105725
від 28.10.2013р., № СФ-105849 від 27.11.2013р., №
СФ-105898 від 18.12.2013р., № СФ-106120 від 26.02.2014р.
(4 рахунка-фактури).

Два акти: НП - 05312 від 31.08.13 р. та НП - 05406
від 30.09.13 р., які значаться в
розрахунковій таблиці позивача
(пояснення № 573 від 03.09.14 р.) не
виступають предметом даного позову,
оскільки не були заявлені в позовній
заяві та взагалі не надані позивачем на
розгляд суду.

З наведених причин, акт звірки
взаєморозрахунків від 01.03.14 р. не взятий
судом до уваги.

За правилами ст.ст. 32, 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач, зі свого боку, не надав суду
належних доказів, які б свідчили про
відсутність грошового боргу перед
позивачем за договором № 45 від 01.08.10 р.
по отриманим послугам, навпаки, усно
підтвердив часткову заборгованість за
спірними актами та
рахунками-фактурами.

Відповідно до приписів ст. ст. 526, 525, 629
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. Кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Таким чином, на підставі наведеного,
суд проаналізувавши фактичні
обставини справи у відповідності до
вимог чинного законодавства, оцінивши
згідно зі ст. 43 ГПК України докази
надані сторонами, дійшов висновку, що
відповідач дійсно по спірним
відносинам не повністю виконав взяті
на себе грошові зобов'язання чим
порушив права та законні інтереси
позивача, в зв'язку з чим позовні вимоги
щодо стягнення з ТОВ «Мостобудівний
загін № 73» боргу, з урахуванням
вищенаведених обстави, підлягають
частковому задоволенню.

Отже, керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82,
82-1, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мостобудівельний загін № 73» (54031, м.
Миколаїв, вул. Новозаводська, 5, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «СоцСфера»
(69027, м. Запоріжжя, вул. Барикадна, 39, ) - 24615,00 грн. заборгованості
та 773,24 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Повне рішення складено 15 вересня 2014
року.

Суддя
О.Г.Смородінова