ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
Справа № 915/1253/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС
НІКОЛАЄВ" 54002, м. Миколаїв, вул.
Громадянський узвіз, 1/1

до регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Миколаївській області 54017, м. Миколаїв,
вул. Чкалова, буд. 20

третя особа 1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: державне
підприємство "Миколаївський морський
торговельний порт" 54020, м. Миколаїв, вул.
Заводська, 23/14

третя особа 2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Міністерство
інфраструктури України 01135, м. Київ-135,
пр-т. Перемоги, 14

про визнання укладеним, дійсним
договору оренди, визнання права оренди

Суддя Алексєєв А.П.

Представники сторін:

від позивача - Гурова А.А., дов. № 04/1 від
08.01.2014 року.

від відповідача - Ревенко О.В., дов. № 40
від 10.06.2013 року.

від третьої особи 1 - Полубоярова К.В.,
лов. № 09/09 від 30.07.2014 року.

від третьої особи 2 - не з'явився.

суть спору: позивач 07.08.2014 року
звернувся до суду із позовом, у якому
просив визнати укладеним між позивачем
та відповідачем терміном на 5 років
договір від 20.01.2014 року № РОФ-1231 оренди
державного нерухомого майна, яке
розташоване по вул. Заводській, 23/17 у м.
Миколаєві, визнати дійсним зазначений
договір, а також визнати право оренди
позивача державного нерухомого майна
розташованого за відповідною адресою
строком на 5 років з 20.01.2014 року по 20.01.2019
року.

Як на підставу свого позову
позивач послався на ті обставини, що
він звертався до відповідача з
проханням передачі в оренду нерухоме
майно та укладення відповідного
договору оренди строком на 5 років.
Відповідач, порушивши строки розгляду
заяви про передачу майна в оренду
запропонував передати державне майно у
користування позивачу не на п'ять
років, а на один рік як погодило
Міністерство інфраструктури України.
Позивач, отримавши примірники договору
та актів приймання передачі майна в
оренду на 1 рік підписав їх із
складанням протоколу розбіжностей.
Відповідач в порядку передбаченому ч. 7
ст. 181 ГК України розбіжності, що
залишилися не врегульованими, до суду в
обумовлений строк не передав. Тому,
позивач вважає, що розбіжності з
приводу строку оренди, які містяться у
протоколі розбіжностей, вважаються
погодженими відповідачем в силу
приписів ч. 7 ст. 181 ГК України.

Відповідач позов не визнав,
просив відмовити позивачу з огляду на
те, що позов є необґрунтованим.

Із відзиву на позовну заяву
вбачаться, що відповідач діяв згідно
вимог Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" і з
урахуванням погодження третьої особи 2
щодо передачі позивачу нерухомого
майна строком на 1 рік. При цьому, на
думку відповідача договір оренди
нерухомого майна не є обов'язковим до
укладення в силу закону і, таким чином,
позивачем не вірно застосовано приписи
ч. 7 ст. 181 ГК України у даних
правовідносинах. На думку відповідача,
у зв'язку із тим, що сторони не досягли
домовленостей на стадії укладення
договору щодо його істотних умов (строк
дії договору оренди) то договір взагалі
є неукладеним.

Третя особа 1 - державне
підприємство "Миколаївський морський
торговельний порт" проти задоволення
позову не заперечувала.

Третя особа 2 - Міністерство
інфраструктури України заперечувала
проти задоволення позову, зазначивши,
що нею, як органом управління державним
майном, було погоджено передачу
нерухомого майна на 1 рік і за
законодавствмо виключно власнику
належить право розпоряджатися майном
на власний розсуд. Як вбачається із
змісту позовної заяви позивач та
відповідач під час укладення договору
не дійшли згоди щодо істотної умови
договору - строку, на який має
укладатися договір та згідно ч. 8 ст. 181
ГК України такий договір вважається
неукладеним.

За результатами розгляду справи
10.09.2014 року судом було проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Обставини справи.

05.07.2013 року та 25.07.2013 року позивач
відповідно до ст. 9 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" звернувся до РВ ФДМУ по
Миколаївській області із заявами №727,
№783 (а.с.23, 24), в яких просив передати в
оренду строком на 5 років наступне
майно:

- приміщення боксу автовантажників з
душовою, коморою та навісом загальною
площею 122,56 м2 (інв. № 3350);

- будівлю кладової площею 311,8 м (інв. №
3351);

- вимощення з огорожею та спорудами
загальною площею 480 м2 (інв. № 63079)
реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ1612), які
розташовані за адресою: м. Миколаїв,
вул. Заводська, 23/17.

До заяви №727 від 05.07.2013 року були
долучені документи згідно з Переліком
документів, які подаються
орендодавцеві для укладення договору
оренди майна, що належить до державної
власності, затвердженим наказом Фонду
державного майна України від 15.02.2013 №201.

Із матеріалів справи вбачається,
що попередньо позивач отримав згоду
балансоутримувача зазначеного майна -
ДП "Миколаївський морський
торговельний порт" на укладення
відповідного договору оренди (а.с. 143,
145).

РВ ФДМУ по Миколаївській області
30.07.2013 року листом №14-08-01429 та від 09.10.2014
року за №14-08-01934 (а.с. 221-224) зверталося до
Міністерства інфраструктури України,
як до органа, уповноваженого управляти
державним майном, що знаходиться на
балансі ДП "Миколаївський морський
торговельний порт", з проханням у
15-денний термін з дня отримання листа
повідомити про згоду на передачу в
оренду зазначеного майна та надати
відповідачу висновок, що об'єкт не
заборонений до оренди; пропозиції щодо
умов договору оренди; реєстровий номер
об'єкту оренди та кандидатуру до складу
конкурсної комісії.

Міністерство інфраструктури
України листом від 08.11.2013 року за №
12651/16/10-13 (а.с. 152) повідомило РВ ФДМУ по
Миколаївській області, що не заперечує
відносно передачі вищезазначеного
нерухомого майна в оренду в порядку,
встановленому чинним законодавством,
терміном на 1 рік згідно його
функціонального призначення.

В подальшому відповідач листом
від 13.12.2013 року за №14-11-02446 повідомив
про те, що РВ ФДМУ по Миколаївській
області має врахувати пропозицію
органу управління щодо укладення
договору оренди на державне нерухоме
майно, що знаходиться на балансі ДП
"Миколаївський морський торговельний
порт" терміном на 1 рік (а.с.33).

20.01.2014 року відповідачем був
підписаний договір № РОФ-1231 (а.с. 34-44), а
з боку позивача договір було підписано
27.01.2014 року. Також сторонами було
підписано акт приймання-передавання
майна. До договору позивачем було
складено протокол розбіжностей, згідно
якого позивач запропонував
відповідачу викласти п. 10.1 договору в
редакції за якою договір укладено
строком не на 1 рік, а на 5 років із
зазначенням строку дії з 20.01.2014 року по
20.01.2019 року (а.с. 45).

Позивач листом від 28.01.2014 року за
№90 направив відповідачу підписані та
скріплені печаткою позивача договір
оренди державного нерухомого майна
разом із протоколом розбіжностей.

У вказаному листі позивач також
зазначив про те, що у разі непогодження
умов, зазначених у протоколі, позивач
висловлює згоду на передачу
неврегульованих розбіжностей до суду
відповідно до вимог п. 5 ст. 181 ГК
України, а також запропонував
посвідчити вищевказані договори
нотаріально.

Листом №14-11-00202 від 13.02.2014 року (а.с.
48) відповідач повідомив позивача про
неприйняття пропозицій щодо зміни п. 10.1
договору стосовно строку його дії з
огляду на те, що право погодження
строку оренди належить не відповідачу,
а органу уповноваженому управляти
державним майном, тобто, Міністерству
інфраструктури України. Одночасно
відповідач роз'яснив позивачу право на
звернення до суду у разі порушення його
прав та інтересів.

Листом № 200 від 07.03.2014 року (а.с.73)
позивач за відсутності врегулювання
розбіжностей з боку відповідача та з
урахуванням пропущення відповідачем
терміну для передання спору на розгляд
суду просив підтвердити відповідача
про узгодження строку укладення
договору на 5 років.

Відповідач листом від 14.03.2014 року
за № 14-11-00477 (а.с. 76) заявив про те, що
вважає договір неукладеним з огляду на
те, що сторони не досягли згоди по такій
істотній умові як строк його дії.

Як зазначалося вище з наявного в
матеріалах справи договору оренди
державного нерухомого майна №РОФ-1231
вбачається, що він підписаний
позивачем 27.01.2014 року з протоколом
розбіжностей щодо положень пункту 10.1
вказаного договору, а саме: в редакції
позивача терміном на 5 років - строком
дії з 20.01.2014 року по 20.01.2019 року включно.

На виконання зазначеного
договору за актом
приймання-передавання 27.01.2014 року
відповідачем ("орендодавець") за участю
ДП "Миколаївський морський
торгівельний порт" ("балансоутримувач")
передано, а позивачем ("орендар")
прийнято в строкове платне
користування державне нерухоме майно,
що є предметом спірного договору
оренди (а.с. 43).

Також на виконання умов договору
оренди позивачем із ПрАТ "Страхова
група "ТАС" був укладений відповідний
договір добровільного страхування
орендованого майна №А377492 від 11.02.2014
року (а.с. 54).

Пунктом 5.2 договору оренди
визначений обов'язок орендаря протягом
місяця після підписання договору
оренди внести передбачений завдаток,
який сплачується до державного бюджету
і балансоутримувачу у співвідношенні,
визначеному у п. 3.6 цього договору. Як
свідчать матеріали справи, вказаний
обов'язок позивачем виконаний (а.с.70-72).

Згідно пояснень наданих
представниками сторін договір оренди
продовжує виконуватися і по теперішній
час, позивач продовжує сплачувати
обумовлену договором орендну плату до
державного бюджету та
балансоутримувачу; орендодавцем та
балансоутримувачем сплата орендної
плати приймається.

Проте, незважаючи на початок
виконання обома сторонами умов
укладеного договору відповідач у листі
від 14.03.2014 року за вих. №14-11-00477 вказав,
що не приймає пропозицій, наданих
позивачем у протоколі розбіжностей до
договору оренди; зазначив, що
Міністерством інфраструктури України
погоджено передачу в оренду
вищезазначеного нерухомого майна
строком на один рік, а РВ ФДМУ по
Миколаївській області не є державним
органом, уповноваженим управляти
державним майном (третя особа 2) і
укладаючи договори оренди державного
нерухомого майна враховує
управлінське рішення третьої особи 2.

Суду дійшов висновку про відмову
в задоволенні позову з огляду на
наступне.

Організаційні відносини,
пов'язані з передачею в оренду майна
державних підприємств, установ та
організацій, підприємств, заснованих
на майні, що належить Автономній
Республіці Крим або перебуває у
комунальній власності, їх структурних
підрозділів та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, що
перебуває в державній та комунальній
власності; майнові відносини між
орендодавцями та орендарями щодо
господарського використання
державного майна, майна, що належить
Автономній Республіці Крим або
перебуває у комунальній власності
регулює Закон України "Про оренду
державного та комунального майна".

Статтею 9 цього Закону визначений
порядок укладення договору оренди,
відповідно до якої фізичні та юридичні
особи, які бажають укласти договір
оренди, направляють заяву, проект
договору оренди, а також інші документи
згідно з переліком, що визначається
Фондом державного майна України (далі -
матеріали), відповідному
орендодавцеві, зазначеному у статті 5
цього Закону. У разі надходження до
орендодавця заяви про оренду цілісного
майнового комплексу підприємства, його
структурного підрозділу, нерухомого
майна, а також майна, що не увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації),
орендодавець, за умови відсутності
заборони на передачу майна в оренду, у
п'ятиденний строк після дати
реєстрації заяви надсилає копії
матеріалів органу, уповноваженому
управляти відповідним майном. Орган,
уповноважений управляти державним
майном, розглядає подані йому
матеріали і протягом п'ятнадцяти днів
після їх надходження надсилає
орендодавцеві висновки про умови
договору оренди або про відмову в
укладенні договору оренди. Якщо
орендодавець не одержав у встановлений
термін висновків органу,
уповноваженого управляти державним
майном, дозволу, відмови чи пропозицій
від органу, уповноваженого управляти
відповідним майном, укласти договір
оренди нерухомого майна з бюджетною
установою, організацією, висновків
органу Антимонопольного комітету
України, укладення договору оренди
вважається з цими органами погодженим.
Орендодавець протягом п'яти днів після
погодження умов договору оренди з
органом, уповноваженим управляти
відповідним майном (у випадках,
передбачених цим Законом, - органом
Антимонопольного комітету України), а в
разі якщо заява про оренду майна не
потребує узгодження (щодо оренди
окремого індивідуально визначеного
майна, крім нерухомого), протягом 15 днів
після дати її реєстрації розміщує в
офіційних друкованих засобах масової
інформації та на веб-сайтах
орендодавців оголошення про намір
передати майно в оренду або відмовляє в
укладенні договору оренди і повідомляє
про це заявника. Протягом 10 робочих
днів після розміщення оголошення
орендодавець приймає заяви про оренду
відповідного майна. Протягом трьох
робочих днів після закінчення строку
приймання заяв орендодавець своїм
наказом ухвалює рішення за
результатами вивчення попиту на об'єкт
оренди. У разі якщо подано лише одну
заяву, конкурс на право оренди не
проводиться і договір оренди
укладається із заявником. У разі
відмови в укладенні договору оренди, а
також неодержання відповіді у
встановлений термін заінтересовані
особи мають право звернутися за
захистом своїх інтересів до суду.

В силу правил частин
першої-шостої, восьмої статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.
Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору. За наявності заперечень щодо
окремих умов договору сторона, яка
одержала проект договору, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором. Сторона, яка одержала
протокол розбіжностей до договору,
зобов'язана протягом двадцяти днів
розглянути його, в цей же строк вжити
заходів для врегулювання розбіжностей
з другою стороною та включити до
договору всі прийняті пропозиції, а ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої
сторони. У разі досягнення сторонами
згоди щодо всіх або окремих умов,
зазначених у протоколі розбіжностей,
така згода повинна бути підтверджена у
письмовій формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо). У разі якщо
сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов господарського договору,
такий договір вважається неукладеним
(таким, що не відбувся). Якщо одна із
сторін здійснила фактичні дії щодо
його виконання, правові наслідки таких
дій визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

При цьому, судом враховано, що
визначення договору як неукладеного
може мати місце лише на стадії
укладення договору, а не за наслідками
виконання його сторонами (пункт 2.6
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2011
№11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними").

Судом встановлено, що позивач у
відповідності до частини першої статті
9 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" звернувся до
відповідача з заявою про намір укласти
договір оренди. Орган, уповноважений
управляти відповідним майном надав
погодження на передачу майна в оренду
та надіслав орендодавцеві висновок про
умови договору оренди; відповідач
повідомив про це позивача. Позивач,
отримавши від РВ ФДМУ по Миколаївській
області проект договору оренди від
20.01.2014 року №РОФ-1231 та маючи
заперечення стосовно вказаного в
проекті договорів строку його дії,
склав протокол розбіжностей, про що
зробив застереження у договорі, та у
встановлений термін надіслав
відповідачу примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором. Відповідач, отримавши
протокол розбіжностей до договору,
розглянув їх, між тим не передав ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, протягом двадцяти
днів до суду, не зважаючи на наявність
згоди на це другої сторони, а навпаки
передав позивачеві за відповідними
актами приймання-передавання
орендоване майно. Орендарем в свою
чергу було вчинено дії на прийняття
орендованого майна в оренду;
застраховано орендоване майно у
відповідності до п. 5.8 договору оренди;
сплачено передбачений п.5.2 договору
оренди завдаток тощо.

Отже, дії сторін у спірних
правовідносинах свідчать про фактичне
укладення та подальше виконання
договору оренди №РОФ-1231.

У своїх позовних вимогах позивач
посилається на приписи ч. 7 ст. 181 ГК
України, згідно з вимогами якої якщо
сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору,
укладення якого є обов'язковим для
сторін на підставі закону, не передасть
у зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

В силу положень частини третьої
статті 179 Господарського кодексу
України, на яку також посилається
позивач, укладення господарського
договору є обов'язковим для сторін,
якщо, зокрема, існує пряма вказівка
закону щодо обов'язковості укладення
договору для певних категорій
суб'єктів господарювання чи органів
державної влади або органів місцевого
самоврядування.

Тобто, позивач просить, щоб суд
визнав факт укладення договору оренди
на п'ять років з огляду на те, що з дій
відповідача вбачається погодження із
умовами запропонованими у протоколі
розбіжностей внаслідок не передання
невирішених розбіжностей на розгляд
суду.

Проте, на переконання суду думка
позивача щодо необхідності
обов'язкового укладення договору
оренди для сторін та як наслідок
застосування положень ч. 7 ст. 181 ГК
України є хибними з огляду на наступне.

Як зазначалося вище ч. 3 ст. 179 ГК
України встановлено, що укладення
господарського договору є
обов'язковими для сторін, якщо існує
пряма вказівка закону щодо
обов'язковості укладення договору для
певних категорій суб'єктів
господарювання чи органів державної
влади.

Прикладами такої вказівки можуть
бути положення ч. 4 ст. 275, ч. 1 ст. 178, ч. 6
ст. 179 ГК України. Щодо оренди
державного майна законодавством не
встановлено прямої вказівки, на
підставі якої відповідач повинен
укладати договори оренди з усіма
орендарями, які звертаються із
відповідними заявами.

Таким чином, суд погоджується із
доводами відповідача, що договір
оренди державного нерухомого майна не
є договором заснованим на державному
замовленні, не є обов'язковим для
сторін на підставі прямої вказівки
закону, сторони за договором не є
монополістами, отже спрощений порядок
погодження розбіжностей при укладанні
договору, передбачений ч. 7 ст. 181 ГК
України, в даному випадку застосуванню
не підлягає.

Із зазначеного слідує, що не
передання до суду неврегульованих
розбіжностей щодо п. 10.1 спірного
договору не тягне за собою
автоматичного прийняття пропозицій
позивача та погодження усіх умов
договору, оскільки за ч. 5 ст. 181 ГК
України не передбачено такого
наслідку, а положення ч. 7 цієї ж статті
до правовідносин, що склалися, не
застосовуються.

На підставі вищевикладеного суд
дійшов висновку про відмову позивачу у
визнанні укладеним спірного договору
терміном на 5 років.

У зв'язку із тим, що договір оренди
нерухомого майна, який укладається
строком три роки та більше відповідно
до ч. 3 ст. 793 ЦК України підлягає
обов'язковому нотаріальному
посвідченню позивач з урахуванням
позовної вимоги щодо визнання спірного
договору укладеним терміном на 5 років
просив визнати спірний договір
дійсним, посилаючись на ч. 2 ст. 220 ЦК
України.

Проте, зазначена вимога судом не
може бути задоволена з огляду на те, що
вона логічно пов'язана із позовною
вимогою щодо визнання спірного
договору укладеним, в задоволенні якої
судом відмовлено.

Крім того, дана вимога не може
бути задоволена з огляду на те, що
приписи ч. 2 ст. 220 ЦК України можуть бути
застосовані у випадку визнання угоди
дійсною у разі якщо вона підлягає лише
нотаріальному посвідченню і не
підлягає державній реєстрації.

Проте, згідно ст. 794 ЦК України
договір оренди нерухомого майна, окрім
нотаріального посвідчення, підлягає й
державній реєстрації.

З огляду на вищевикладене не
підлягає задоволенню позовна вимога
щодо визнання за позивачем права
оренди за спірним договором строком на
5 років з 20.01.2014 року по 20.01.2019 року через
те, що за результатами розгляду справи
судом було встановлено наявність між
сторонами правовідносин за спірним
договором укладеним строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судові витрати у вигляді сплаченої
суми судового збору необхідно покласти
на позивача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України,
суд

ВИРІІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Судові витрати у вигляді
сплаченої суми судового збору до
Державного бюджету України покласти на
позивача.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку.

Повний текст рішення складений та
підписаний 16.09.2014 року.

Суддя
А.П. Алексєєв