м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12618/14 03.09.14

За позовом Приватного
акціонерного товариства "ТІЗ-Топаз"

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Володас"

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ок-Інвест"

про визнання недійсним
інвестиційного договору №13/08/2007 від
13.08.2007р.

Суддя Гулевець О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Прохорчук Р.В.
(дов.)

Від відповідача 1: Надточій Д.В.
(дов.)

Від відповідача 2: не з'явився

У судовому засіданні 03.09.2014р.
судом оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі відповідно до
положень ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство "ТІЗ-Топаз" звернувся до
Господарського суду міста Києва з
вимогою до відповідача 1 - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Володас",
відповідача 2 - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ок-Інвест" про
визнання недійсним інвестиційного
договору №13/08/2007 від 13.08.2007р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014р. порушено провадження
у справі № 910/12618/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на
29.07.2014р.

Представник позивача - Приватного
акціонерного товариства "ТІЗ-Топаз" в
судовому засіданні 29.07.2014р. надав суду
пояснення по справі, але не надав всіх
витребуваних судом документів.

Представники відповідача 1 - Товариства
з обмеженою відповідальністю "Володас",
відповідача 2 - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ок-Інвест" у судове
засідання 29.07.2014р. не з'явились, вимог
суду не виконали, про причини неявки
суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.07.2014р. розгляд справи №
910/12618/14 відкладено на 12.08.2014р.

12.08.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача - Приватного акціонерного
товариства "ТІЗ-Топаз" надійшло
клопотання про долучення доказів по
справі.

12.08.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача 2 - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ок-Інвест" надійшла
заява про визнання позову.

Представник позивача - Приватного
акціонерного товариства "ТІЗ-Топаз" в
судовому засіданні 12.08.2014р. надав суду
пояснення по справі, підтримав позовні
вимоги, надав суду клопотання про
продовження строків розгляду спору
відповідно до ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, просив
його задовольнити.

Представник відповідача 1 - Товариства
з обмеженою відповідальністю "Володас"
у судове засідання 12.08.2014р. не з'явився,
вимог суду не виконав, про причини
неявки суд не повідомив.

Представник відповідача 2 - Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Ок-Інвест" у судове засідання 12.08.2014р.
не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.08.2014р. продовжено строк
вирішення спору у справі № 910/12618/14 на 15
(п'ятнадцять) днів та відкладено її
розгляд на 03.09.2014р.

02.09.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача 1 - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Володас" надійшов
відзив на позов.

Представник позивача - Приватного
акціонерного товариства "ТІЗ-Топаз" в
судовому засіданні 03.09.2014р., надав суду
пояснення по суті позовних вимог,
позовні вимоги підтримав та просив суд
їх задовольнити, проте, витребуваних
ухвалою від 12.08.2014р. документів не
надав.

Представник відповідача 1 - Товариства
з обмеженою відповідальністю "Володас"
у судовому засіданні 03.09.2014р. позовні
вимоги заперечив з підстав викладених
у відзиві на позов та просив суд
відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача 2 - Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Ок-Інвест" у судове засідання 03.09.2014р.
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Згідно із п. 3.9.2 постанови №18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах
справи документи достатні для
прийняття повного та обґрунтованого
судового рішення, в судовому засіданні
03.09.2014. було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення,
відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позову, всебічно і повно
з'ясувавши всі обставини справи,
оцінивши докази, які мають значення для
вирішення спору, вислухавши
представників позивача та
відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

13.08.2007 року між Закритим акціонерним
товариством "ТІЗ-Топаз", змінено
найменування на Приватне акціонерне
товариство "ТІЗ-Топаз" (замовник,
позивач), Товариством з обмеженою
відповідальністю "Володас" (інвестор-1,
відповідач 1) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ок-Інвест"
(інестор-2, відповідач 2) було укладено
інвестиційний договір №13/08/2007 (надалі -
інвестиційний договір), відповідно до
якого сторони своїми силами, засобами,
за рахунок власних і залучених коштів
та матеріальних ресурсів (сировини,
будівельних матеріалів, обладнання
тощо) здійснюють інвестування в
будівництво об'єкту інвестування,
визначеного у п. 1.1.1 цього договору, з
метою отримання у власність звершеного
будівництвом об'єкту інвестування в
частках, визначених цим договором.

Пунктом 1.1.1. інвестиційного договору,
об'єкт інвестування являє собою
будівництво об'єктів нерухомості
(індивідуальні житлові будинки та
житлові садибні будинки,
багатоквартирні будівлі) з усією
соціальною (дитячі садки, магазини,
будинки охорони, спортивно оздоровчі
майданчики) та інженерно-транспортною
інфраструктурою на земельних ділянках
(в межах земельних ділянок) вказаних в
1.4., 1.5. цього Договору та відповідно до
розробленої та затвердженої в
установленому законодавством порядку
проектної документації, а саме:
проектної документація на забудову
мікрорайонів №8 та №9
житлово-рекреаційного комплексу
"Конча-Заспа", смт. Козин Обухівського
району Київської області; проектної
документації на забудову мікрорайону
№3 та частково мікрорайонів №8 та №9
житлово-рекреаційного комплексу
"Конча-Заспа", смт. Козин Обухівського
району Київської області (надалі -
"Проектна документація"). При цьому
сторони розуміють, що Об'єкт
інвестування частково охоплюється
Проектною документацією, а його
будівництво є складовою забудови
всього вищезгаданого
житлово-рекреаційного комплексу.

Характеристики об'єкту інвестування
можуть бути змінені та (або) уточненні у
разі внесення змін до Проектної
документації, попередньо та письмово
погоджених замовником, змін дозволів
на виконання будівельних робіт щодо
будівництва об'єкту інвестування з
зазначенням основних етапів робіт (п.
1.1.2.).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги,
стверджує, що інвестиційний договір
суперечить ст. 4 Закону України "Про
інвестиційну діяльність", оскільки
даним договором передбачено
здійснення інвестицій саме в об'єкти
житлового будівництва і
функціонування цього будівництва за
рахунок недержавних коштів, залучених
від юридичних осіб.

З огляду на вищевказане, позивач,
стверджує, що інвестиційний договір
№13/08/2007 від 13.08.2007р. має бути визнаний
недійсним.

Відповідач 1 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Володас", позовні
вимоги заперечив та не визнав їх у
повному обсязі, посилаючись на їх
безпідставність та необґрунтованість.
Обґрунтовуючи свої заперечення,
відповідач стверджує, що інвестиційний
договір №13/08/2007 від 13.08.2007р. був
предметом розгляду у справі
Господарського суду міста Києва
№20/031-10-27/161, а положення ч. 3 ст. 4 Закону
України "Про інвестиційну діяльність",
у редакції на час укладення спірного
договору, передбачали заборону
залучення коштів від фізичних та
юридичних осіб в обмін на об'єкти
житлового будівництва, а не заборону
будь-якої діяльності. Також, відповідач
у відзиві на позов заявив про
застосування строків позовної
давності.

Відповідач 2 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ок-Інвест" 12.08.2014р.
подав до суду заяву про визнання
позову Приватного акціонерного
товариства "ТІЗ-Топаз".

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню.
При цьому господарський суд виходить з
наступного.

Стаття 203 Цивільного кодексу України
встановлює загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, а саме: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" визначено. що вирішуючи
спори про визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків, та в разі задоволення
позовних вимог зазначати в судовому
рішенні, в чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та яким
нормам законодавства не відповідає
оспорюваний правочин.

Підставою для визнання недійсним
інвестиційного договору №13/08/2007 від
13.08.2007р. позивач називає те, що всупереч
положенням ст. 4 Закону України "Про
інвестиційну діяльність", вказаним
договором передбачено здійснення
інвестицій саме в об'єкти житлового
будівництва і функціонування цього
будівництва за рахунок недержавних
коштів, залучених від юридичних осіб.

Як зазначено судом вище, між позивачем
та відповідачами укладено
інвестиційний договір №13/08/2007 від
13.08.2007 року.

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу
України, за договором про спільну
діяльність сторони (учасники)
зобов'язуються спільно діяти без
створення юридичної особи для
досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників.

Згідно з ст. 1131 Цивільного кодексу
України, договір про спільну
діяльність укладається у письмовій
формі. Умови договору про спільну
діяльність, у тому числі координація
спільних дій учасників або ведення
їхніх спільних справ, правовий статус
виділеного для спільної діяльності
майна, покриття витрат та збитків
учасників, їх участь у результатах
спільних дій та інші умови
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом про
окремі види спільної діяльності.

Відповідно до абз. 4 п. 3 роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від
28.04.1995р. № 02-5/302 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
укладанням та виконанням договорів про
сумісну діяльність" сумісна діяльність
може також здійснюватися шляхом
інвестування відповідно до Закону
України "Про інвестиційну діяльність"
та Закону України "Про режим іноземного
інвестування".

Як встановлено судом, укладений між
сторонами договір за своєю правовою
природою є договором про спільну
діяльність, що здійснюється шляхом
інвестування.

Пунктом 1.1.1. інвестиційного договору,
об'єкт інвестування являє собою
будівництво об'єктів нерухомості
(індивідуальні житлові будинки та
житлові садибні будинки,
багатоквартирні будівлі) з усією
соціальною (дитячі садки, магазини,
будинки охорони, спортивно оздоровчі
майданчики) та інженерно-транспортною
інфраструктурою на земельних ділянках
(в межах земельних ділянок) вказаних в
1.4., 1.5. цього Договору та відповідно до
розробленої та затвердженої в
установленому законодавством порядку
проектної документації.

Відповідно до п.п. 1.2.2. п. 1.2.
інвестиційного договору, позивач
(замовник) надає відповідачу 1 - ТОВ
"Володас" (інвестор-1) всіх функцій
замовника будівництва по об'єкту
інвестування з метою укладення
інвестором-1, в разі необхідності,
договору генерального будівельного
підряду, договорів підряду, інших
господарських договорів, які сторони
вважатимуть необхідними для
досягнення мети цього договору.

Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 інвестиційного
договору, позивач (замовник) у
відповідності до проектної
документації зобов'язаний за власний
рахунок та не пізніше 18 (вісімнадцяти)
місяців з дати укладення цього
договору забезпечити будівництво та
введення в експлуатацію магістральної
дороги та зовнішніх магістральних
інженерних мереж (як ці об'єкти
будівництва визначені в
інвестиційному договорі).

Згідно з п.п. 1.2.3. п. 1.2. інвестиційного
договору, інвестиційна діяльність
також здійснюється фінансуванням
відповідачем 1 - ТОВ "Володас"
(інвестор-1) всіх необхідних робіт з
отримання в установленому порядку
вихідних даних, необхідних для
проектування та виконання будівельних
робіт, погодження дозволів,
проектно-кошторисної документації,
здачі об'єкта інвестування в
експлуатацію.

Відповідно п. 1.5. інвестиційного
договору, відповідач 2 - ТОВ "Ок-Інвест"
(інестор-2) надає під виконання
будівельно-монтажних робіт, зазначених
в п. 1.4 цього договору земельні ділянки
з відповідним цільовим призначенням
(земельні ділянки площею 23,056 га з
кадастровими номерами :03:016:0006,
:03:016:0005 та :03:014:0011, які
находяться в користуванні інвестора-2 з
цільовим призначенням: під забудову.

Пунктом 1.9. інвестиційного договору,
джерелами фінансування будівництва
нового об'єкту інвестування є кошти,
надані відповідачем 1 - ТОВ "Володас"
(інвестор-1) у відповідності до умов
даного Договору. Джерело інвестування
формується безпосередньо інвестором-1
на його розсуд у відповідності з чинним
законодавством України.

Пунктом 2.1. інвестиційного договору
визначено, що інвестиції здійснюються
у формі капітальних у формі
капітальних вкладень в об'єкт
інвестування.

Таким чином, умови інвестиційного
договору №13/08/2007 від 13.08.2007р.
передбачають вчинення сторонами ряду
заходів: організаційних, правових,
фінансових, в тому числі, залучення
коштів від юридичних осіб в порядку
передбаченому законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про
інвестиційну діяльність" від 18.09.1991р.
№1560-XII, в редакції на час укладення
спірного договору, об'єктами
інвестиційної діяльності можуть бути
будь-яке майно, в тому числі основні
фонди і оборотні кошти в усіх галузях
та сферах народного господарства,
цінні папери, цільові грошові вклади,
науково-технічна продукція,
інтелектуальні цінності, інші об'єкти
власності, а також майнові права.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
"Про інвестиційну діяльність" від
18.09.1991р. № 1560-XII, в редакції на час
укладення спірного договору, об'єктами
інвестиційної діяльності не можуть
бути об'єкти житлового будівництва,
фінансування спорудження яких
здійснюється з використанням
недержавних коштів, залучених від
фізичних та юридичних осіб, у тому
числі в управління. Інвестування та
фінансування будівництва таких
об'єктів може здійснюватися виключно
через фонди фінансування будівництва,
фонди операцій з нерухомістю,
інститути спільного інвестування,
недержавні пенсійні фонди, які
створені та діють відповідно до
законодавства, а також через випуск
безпроцентних (цільових) облігацій, за
якими базовим товаром виступає одиниця
такої нерухомості.

Суд зазначає, що стаття 4 Закону України
"Про інвестиційну діяльність" не
поширюється на всі відносини пов'язані
з будівництвом об'єктів житлової
забудови, а тільки щодо відносин
фінансування саме процесу спорудження
житла.

Таким чином, заборона, передбачена ч. 3
ст. 4 Закону України "Про інвестиційну
діяльність", в редакції на час
укладення спірного договору, не
передбачала заборону залучення коштів
від фізичних і юридичних осіб для
організації діяльності з будівництва
об'єктів житлової забудови.

З огляду на вищевикладене, спірний
договір не суперечить положенням ч. 3
ст. 4 Закону України "Про інвестиційну
діяльність" та відповідає вимогам ст.
ст. 1130, 1131 Цивільного кодексу України, у
зв'язку з чим, відсутні підстави для
визнання його недійсним.

Судом, також, враховано, що рішенням
Господарського суду міста Києва від
20.12.2010р. у справі №20/031-10-27/161 за
первісним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Володас"
до Закритого акціонерного товариства
"ТІЗ-Топаз", третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Ок-Інвест"
про стягнення 367 174 544,00 грн., за
зустрічним позовом Закритого
акціонерного товариства "ТІЗ-Топаз" до:
1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Володас", 2)
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ок-Інвест" про
визнання недійсним інвестиційного
договору №13/08/2007 від 13.08.2007 року,
первісний позов задоволено частково,
стягнуто з Закритого акціонерного
товариства "ТІЗ-Топаз" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Володас" штраф у
розмірі 362 409 344 грн. 00 коп.; у
задоволенні зустрічного позову
відмовлено повністю.

Водночас, щодо посилань відповідача 1 -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Володас" на те, що
спірний договір був предметом розгляду
у суді, то суд зазначає, що підстави
позову у даній справі є відмінними від
підстав позову у справі №20/031-10-27/161.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищенаведене, те, що
позивачем не доведено правомірності
своєї позиції та враховуючи
безпідставність заявлених позовних
вимог, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог з підстав зазначених в
позовній заяві.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
відмовляє в задоволенні позову
Приватного акціонерного товариства
"ТІЗ-Топаз".

Щодо заявленої відповідачем 1 - ТОВ
"Володас" у відзиві заяви про
застосування строків позовної
давності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно
до ст. 256 Цивільного кодексу України
встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
визначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Суд зазначає, що положення закону про
правові наслідки спливу позовної
давності можуть застосовуватися лише у
тих випадках, коли буде доведено
існування самого суб'єктивного
цивільного права і факт його порушення
або оспорювання. Якщо ж під час
розгляду справи буде встановлено, що у
позивача немає суб'єктивного права, про
захист якого він просить, або ж воно не
порушувалось чи не оспорювалось, суд
повинен відмовити в позові не через
пропущення позовної давності, а за
безпідставністю матеріально-правової
вимоги.

Враховуючи те, що судом встановлено
відсутність підстав для визнання
недійсним інвестиційного договору
№13/08/2007 від 13.08.2007 року, то позов в даній
частині не підлягає задоволенню саме з
вказаних підстав.

Судовий збір за розгляд справи
відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства "ТІЗ-Топаз" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Володас", Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Ок-Інвест" про визнання недійсним
інвестиційного договору №13/08/2007 від
13.08.2007 року, укладеного між Закритим
акціонерним товариством "ТІЗ-Топаз" (на
даний час ПрАТ "ТІЗ-Топаз") як
замовником, Товариством з обмеженою
відповідальністю "Володас", як
інвестором-1, та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ок-Інвест",
як інвестором-2, відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 08.09.2014р.

Суддя
О.В. Гулевець