ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2014 р.
Справа № 914/2104/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Сухович Ю.О., при секретарі
судових засідань Мак Л.Б., розглянувши
матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства "УКРТРАНСГАЗ" від імені
якого діє філія "Управління
магістральних газопроводів
"ЛЬВІВТРАНСГАЗ", м.Львів

до відповідача Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області в особі
Управління державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області, м.Львів

про стягнення 2 282,23 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Кізима Т.М. - представник
(довіреність№1290 від 30.12.2013р.);

від відповідача: Стецура У.Б. -
юрисконсульт (довіреність б/н від
30.07.2014р.).

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Публічним
акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ"
від імені якого діє філія "Управління
магістральних газопроводів
"ЛЬВІВТРАНСГАЗ" до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області в
особі Управління державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області про
стягнення 2 282,23 грн. з яких 2
040,00 грн. безпідставно отриманих коштів
за ненадані послуги та 242,23 грн.
проценти за користування грошовими
коштами нараховані згідно ст.536 ЦК
України.

Ухвалою суду від 16.06.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 09.07.2014р.

Ухвалою суду від 09.07.2014р. продовжено
строк вирішення спору та відкладено
розгляд справи на 27.08.2014р.

Представник позивача не подав доказів,
які витребовувались ухвалою суду від
09.07.2014р., просив стягнути з відповідача
нараховані відсотки за користування
чужими грошовими коштами в сумі 242,23
грн.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти стягнення
відсотків нарахованих позивачем на
підставі ст.536 ЦК України, просив у
задоволенні позову відмовити з підстав
викладених у відзиві. Зокрема зазначив,
що розглянувши листи позивача від
04.07.2013р. за вих.№564, 566 про повернення
коштів за ненадані послуги у розмірі
488,25 та 2040,00 грн. відповідачем 09.08.2013р.
скеровано до Головного управління ДКС
України у Львівській області платіжне
доручення №1728 на суму 488,25 грн. та
платіжне доручення №1727 на суму 2040,00
грн. для повернення вказаних сум
коштів. Однак вказані платіжні
доручення не були перераховані на
рахунок позивача з причин незалежних
від УДАІ ГУМВС України у Львівській
області. На лист позивача від 04.07.2013р. за
вих.№ 564,566 відповідачем надано
відповідь за №9/4910зп/4911зп від 09.08.2013р. в
якій вказано про здійснення заходів
щодо повернення коштів на рахунок
позивача. Крім того, представник
відповідача зазначив, що УДАІ ГУМВС
України у Львівській області 22.01.2014р.
повторно скерувало до ГУДКС України у
Львівській області платіжне доручення
для повернення помилково сплачених
коштів. Сплачені позивачем кошти в сумі
2040,00 грн. були повернуті останньому
03.06.2014р.

Крім того, представник відповідача
надіслав на адресу суду клопотання
(вх.№3599/14 від 16.07.2014р.) про залучення до
участі у справі третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ГУДКС
України у Львівській області.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази та заслухавши доводи та
заперечення представників позивача та
відповідача, суд,-

встановив:

13.07.2011р. Дочірньою компанією
"Укртрансгаз" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" від імені
якої діяло Опарське виробниче
управління підземного зберігання газу
філії "Управління магістральних
газопроводів "Львівтрансгаз"
перерахувало на рахунок Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області в
особі Управління державної
автомобільної інспекції головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
кошти на загальну суму 2 040,00 грн.
з призначенням платежу - проведення
обов"язкового державного річного
технічного огляду автомобілів.

Кошти були сплачені платіжними
дорученнями №431 від 13.07.2011р. на суму
54,00 грн., № 430 від 13.07.2011р. на суму 88,00
грн., №429 від 13.07.2011р. на суму 232,00
грн., № 428 від 13.07.2011р. на суму 352,00 грн.,
№427 від 13.07.2011р. на суму 522,00 грн., №426
від 13.07.2011р. на суму 792,00 грн.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
усунення надмірного державного
регулювання у сфері автомобільних
перевезень" від 05.07.2011р. № 3565-УІ внесено
зміни у ст.35 Закону України "Про
дорожній рух", у зв"язку з чим
автотранспортні засоби, що
використовувались позивачем не
підлягали обов"язковому технічному
контролю.

Відтак, послуги УДАІ ГУМВСУ у
Львівській області з призначенням
платежу проведення обов"якового
державного річного технічного огляду
позивачем не використовувались, а
відповідачем не надавались.

На виконання розпорядження Кабінету
Міністрів України від 13.06.2012р. № 360-р
«Про реорганізацію дочірніх компаній
НАК «Нафтогаз України», наказу
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України «Про
реорганізацію дочірніх компаній НАК
«Нафтогаз України» від 18.07.2012р. № 530,
Дочірню компанію «Укртрансгаз» НАК
«Нафтогаз України» реорганізовано
шляхом перетворення у ПАТ
«Укртрансгаз», яке згідно п.1.2. Статуту
є правонаступником майнових та
немайнових прав та обов"язків ДК
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України».

04.07.2013р. позивач листом № 566 звернувся
до відповідача про повернення коштів
за ненадані послуги на загальну суму
2040,00 грн., однак відповідач вказані
кошти не повернув.

Крім того, позивач звертався до
відповідача з вимогою про повернення
коштів №498/6-05від 19.02.2014р. та претензією
№712/6-11 від11.03.2014р.

Оскільки станом на 15.05.2014р. кошти не
були повернуті позивачу, останній
звернувся із вказаним позовом, в якому
просив стягнути 2 040,00 грн. безпідставно
сплачених коштів та проценти за
користування чужими грошовими коштами
в сумі 242,23 грн.

В день надіслання позивачем позовної
заяви до суду 03.06.2014р. відповідач
сплатив позивачу кошти в сумі 2 040,00
грн.

Відтак, позивач просить стягнути з
відповідача нараховані проценти в сумі
242,23 грн. та сплачений судовий
збір в сумі 1827,00 грн.

При прийнятті рішення суд виходить із
наступного:

Відповідно ст. 55 Конституції України,
ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Зобов'язання, що виникає внаслідок
набуття майна за рахунок іншої особи
без достатніх правових підстав,
регулюється главою 83 ЦК України і до
предмету доказування в даній справі
належить встановлення судом факту
отримання грошових кошті та
безпідставність їх набуття
відповідачем.

Згідно ч.1 та 2 ст.1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

У відповідності до положень ст.35 Закону
України "Про дорожній рух" в редакції,
що діяла станом на липень 2011р. позивач
оплатив відповідачу кошти в сумі 2040,00
грн.

Факт перерахування позивачем коштів в
сумі 2040,00 грн. для проведення
обов"язкового державного річного
технічного огляду автомобілів
підтверджується платіжними
дорученнями №431 від 13.07.2011р. на суму 54,00
грн., № 430 від 13.07.2011р. на суму 88,00 грн.,
№429 від 13.07.2011р. на суму 232,00 грн., № 428
від 13.07.2011р. на суму 352,00 грн., №427 від
13.07.2011р. на суму 522,00 грн., №426 від 13.07.2011р.
на суму 792,00 грн.

Однак у зв"язку із внесенням змін у ст.35
Закону України «Про дорожній рух»
згідно Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо усунення надмірного
державного регулювання у сфері
автомобільних перевезень» від 05.07.2011р.
№3536-УІ, автотранспортні засоби, що
належали позивачу не підлягали
обов"язковому технічному контролю.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з листами про повернення
помилково сплачених коштів (від
04.07.2013р.вих.№566, від 19.02.2014р. №498/6-05, від
11.03.2014р. вих.№712/6-11. Однак, кошти
повернуті не були.

Відповідно до ч.1 ст.1213 ЦК України
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

Відповідач пояснив причини
неповернення сплачених позивачем
коштів
неперерахуванням ГУ ДКС України у
Львівській області вказаних платежів,
згідно поданих відповідачем платіжних
доручень.

Заявлені позивачем до стягнення кошти
в сумі 2040,00 грн. були сплачені 03.06.2014р.

Позовна заява у даній справі оформлена
16.05.2014р. за вих.№1489/6-05, надіслана на
адресу суду за допомогою поштового
зв"язку. Як вбачається із штемпеля на
поштовому конверті та описі вкладення
у цінний лист, позовна заява подана
позивачем до відділення поштового
зв"язку 03.06.2014р. Тобто, відповідач
сплатив кошти позивачу в день
надсилання позовної заяви до суду.

З огляду на сплату відповідачем боргу
провадження у справі в частині
стягнення 2040,00 грн. підлягає припиненню
на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, у
зв"язку з відсутністю предмету спору
щодо вказаної суми.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача процентів за користування
чужими грошовими коштами в сумі 242,23
грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.1214 ЦК України разі
безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (ст. 536
цього Кодексу).

Відповідно до положень ст.536 ЦК України
за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Позивач просить стягнути з відповідача
проценти за користування чужими
грошовими коштами в сумі 242,23 грн.,
нараховані на підставі ст.536 ЦК України,
за період з 04.07.2013р. по15.05.2014р.

Слід зазначити, що позивач правомірно
просить стягнути з відповідача
проценти за користування грошовими
коштами, однак, перевіривши розрахунок,
суд не погоджується із їх сумою з
огляду на наступне.

Позивач при нарахуванні процентів
застосував подвійну облікову ставку
НБУ, всупереч положень п.6 ст.231 ГК
України, яка вказує на те, що у штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Крім того, позивач невірно визначив
період нарахування процентів.

Листом від 04.07.2013р. вих.№566 позивач
вперше звернувся до відповідача з
проханням повернути перераховані
кошти в сумі 2040,00 грн., однак у
матеріалах справи відсутні докази
надсилання вказаного листа. Як пояснив
представник позивача, вказаний лист
вручався відповідачу нарочно. Однак, як
вбачається із листа від 04.07.2014р. вих.№566,
на ньому відсутні будь-які відмітки про
отримання його нарочно представником
відповідача.

Водночас, факт отримання вказаного
листа відповідачем підтверджується
відповіддю останнього вих.№9/4910зп/4911зп
від 09.08.2013р., в якій є посилання на лист
позивача від 04.07.2013р. вих.№566.

Оскільки неможливо встановити дату,
коли відповідач отримав лист позивача
від 04.07.2013р. вих.№ 566, суд вважає, що
першим днем нарахування процентів має
бути 09.08.2013р. (дата відповіді на лист від
04.07.2014р.), оскільки станом на 09.08.2013р.
прострочка вже існувала.

Відтак, до стягнення з відповідача
підлягають проценти за період з 09.08.2013р.
по 15.05.2014р. із застосування облікової
ставки НБУ. Згідно проведеного судом
розрахунку до стягнення підлягає 107,01
грн. процентів за користування чужими
грошовими коштами (з 09.08.2013р. по
12.08.2013р. кількість днів прострочки 4,
розмір облікової ставки НБУ 7,0%,
проценти становлять 1,56 грн.; з 13.08.2013р.
по 14.04.2014р. кількість днів прострочки 245,
розмір облікової ставки НБУ 6,5%,
проценти становлять 89,00 грн.; з 15.04.2014р.
по 15.05.2014р. кількість днів прострочки 31,
розмір облікової ставки НБУ 9,5%,
проценти становлять 16,45 грн.).

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Щодо твердження відповідача про
відсутність вини з огляду на те, що ним
було зареєстровано у ГУДКС України у
Львівській області, до порушення
провадження у справі, платіжні
доручення на повернення позивачу
коштів які з незалежних від
відповідача причин не проплачувалися
ГУДКС України у Львівській області, суд
зазначає, що за загальним правилом,
закріпленим у частині першій статті 625
ЦК України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому, у випадках
порушення грошового зобов'язання, суди
не повинні приймати доводи боржника з
посиланням на неможливість виконання
грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (стаття
607 ЦК України) або на відсутність вини
(статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК
України). Про це, серед іншого, йдеться в
п.1.10 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р.

Подане представником відповідача
клопотання про залучення до участі у
справі в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ГУДКС
України у Львівській області
задоволенню не підлягає зважаючи на
наступне.

Виходячи із приписів ст.511 ЦК України,
зобов'язання не може створювати
обов'язку для третьої особи - ГУДКС
України у Львівській області.

У даному випадку, зобов'язання
повернути кошти існувало у
відповідача, вказане не може
породжувати для третьої особи права
щодо боржника та (або) кредитора.

Крім того, 28.08.2014р. закінчується
двохмісячний строк наданий суду згідно
ст.69 ГПК України для розгляду справи,
який вже був продовжений ухвалою суду
до вказаної дати.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи за заперечення
сторін, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову та
стягнення з відповідача 107,01 грн.
процентів за користування чужими
грошовими коштами, припинення
провадження у справі в частині
стягнення 2040,00 грн. та відмови у
задоволенні решти позову.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Сплата позивачем судового збору в сумі
1827,00 грн. підтверджується платіжним
дорученням №10423 від 19.05.2014р.

Згідно положень ст.49 ГПК України
судовий збір слід покласти на сторони
пропорційно, зважаючи на часткове
задоволення суми позову про стягнення
процентів та враховуючи, що позивач
поніс додаткові витрати по сплаті
судового збору 19.05.2014р. ще до сплати
відповідачем боргу, вживаючи заходи до
захисту порушеного права.

Згідно абзацу 4 п.п.4.1. п.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013р. № 7 із змінами та
доповненнями "Про деякі питання
практики застосування розділу VІ
Господарського процесуального кодексу
України" правило статті 49 ГПК України
щодо розподілу сум судового збору у
справах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог застосовується також і
у випадках, коли судовий збір сплачено
за мінімальною (визначеною Законом)
ставкою.

Керуючись ст.ст.11, 15, 16, 536, 1212,1214 ЦК
України, п.6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 43, 33,
34, 49 п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст.82-85, 87, 115, 116 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Управління державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області (79053,
м.Львів, вул.Перфецького, 19, , р/р 0030 Банк ГУДКУ у
Львівській області, МФО 825014) на користь
ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" від імені якого діє
філія Управління магістральних
газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" (79053,
м.Львів, вул.Рубчака, ,
р/р 2000 в ПАТ "КБ "Надра", м.Київ,
Центр, МФО 380764) 107,01 грн. процентів за
користування чужими грошовими коштами
та 1 718,75 грн. судового збору.

3. Припинити провадження у справі в
частині стягнення 2040,00 грн.

4. В решті позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання судовим
рішення в законної сили, в порядку
ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення
та ухвали надсилаються сторонам,
прокурору, третім особам, які брали
участь в судовому процесі, але не були
присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 01.09.2014р.

Суддя
Сухович Ю.О.