ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" серпня 2014 р.
Справа № 5023/1305/12 (н.р. 29/442)

Вх. номер 1305/12 (н.р. 10156/5-29)

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Аріт К.В.

судді: Денисюк Т.С. , Жиляєв Є.М.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши заяву (вх.№29176) ВДВС
Шевченківського РУЮ Харківської
області про зміну способу та порядку
виконання наказу суду від 13 червня 2012
року по справі за позовом: ПАТ
"Атоменергокомплект", м.Київ

до СГТОВ "КУЙБИШЕВО", с.Семенівка

про стягнення за форвардним контрактом

За участю представників:

стягувача - Кузьменко Н.В. (довіреність
№91 від 16 липня 2013 року)

боржника - Капінос Н.В. (довіреність №03/1
від 03 січня 2014 року)

ДВС- Забудько О.І. (посвідчення №00736,
яке дійсно до 30 жовтня 2015 року)

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду
Харківської області знаходилась
справа за позовом відкритого
акціонерного товариства
"Атоменергокомплект" до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Куйбишево"
про стягнення за форвардним
контрактом.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10 жовтня 2011
року в позові було відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 29 листопада 2011
року рішення господарського суду
Харківської області від 10 жовтня 2011
року було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 29 лютого 2012 року касаційну
скаргу відкритого акціонерного
товариства "Атоменергокомплект"
задоволено частково, рішення
господарського суду Харківської
області від 10 жовтня 2011 року та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 29 листопада 2011
року скасовано, а справу №29/442-09
направлено до господарського суду
Харківської області на новий розгляд.

23 квітня 2012 року рішенням
господарського суду Харківської
області в позові було відмовлено
повністю.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 30 травня 2012
року апеляційну скаргу було
задоволено, рішення господарського
суду Харківської області від 23 квітня
2012 року по даній справі скасовано та
прийнято нове рішення, яким позов
задоволено, стягнуто з
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Куйбишево"
на користь Публічного акціонерного
товариства "Атоменергокомплект"
пшеницю 4-го класу у кількості 120,0 тонн,
пшеницю 3-го класу у кількості 110,0 тонн,
пшеницю 5-го та 6-го класу в кількості 119,7
тонн, ячмінь фуражний у кількості 100,0
тонн, кукурудзу фуражну в кількості 90,0
тонн, жито групи А у кількості 120,0 тонн,
соняшник у кількості 90,0 тонн, цукор у
кількості 50,00 тонн (далі-товар, майно),
стягнуто з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Куйбишево" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Атоменергокомплект" 7000,00
гривень держмита, 236,00 гривень витрат та
інформаційно - технічне забезпечення
процесу, 7000,00 гривень судового збору по
апеляційній скарзі та доручено надати
господарському суду Харківської
області відповідні накази.

13 червня 2012 року, на виконання
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 30 травня 2012
року, по даній справі було видано
відповідні накази.

20 серпня 2014 року відділ державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції
Харківської області звернувся до суду
із заявою (вх.№29176) про зміну порядку і
способу примусового виконання наказу
господарського суду Харківської
області, а саме, просить суд замінити
стягнення в натурі на стягнення
вартості товару в сумі 700000,00 гривень.
Свою заяву представник ДВС обґрунтовує
відсутністю у боржника зазначеного у
наказі товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 21 серпня 2014
року було прийнято вищевказану заяву
до розгляду та призначено судове
засідання на 28 серпня 2014 року.

26 серпня 2014 року боржник надав до суду
відзив на заяву ДВС (вх.№29492), в якому
просив суд задовольнити цю заяву.

Також, 28 серпня 2014 року боржник надав до
суду додаткові документи (вх.№29735) на
підтвердження своєї правової позиції.

28 серпня 2014 року стягувач надав до суду
заперечення (вх.№29708), в яких просить
суд відмовити в задоволенні заяви ДВС
про зміну способу виконання рішення, та
просить витребувати у боржника звіти
за формою №37-сг, №4-сг, №29-сг, які були
направлені до ВДВС Шевченківського РУЮ
Харківської області.

Судом було досліджено та долучено до
матеріалів справи всі надані сторонами
документи.

В судовому засіданні 28 серпня 2014 року
представник ДВС надану заяву
підтримав, просив суд задовольнити її в
повному обсязі.

В судовому засіданні 28 серпня 2014 року
представник стягувача заяву про
витребування доказів не підтримав,
проти задоволення заяви ДВС
заперечував, у зв'язку з її
необґрунтованістю та недоведеністю.

В судовому засіданні 28 серпня 2014 року
представник боржника підтримав заяву
ДВС з підстав, зазначених у відзиві.

Розглянувши заяву представника ДВС про
зміну способу виконання рішення, суд
дійшов висновку про відмову в її
задоволенні, з огляду на наступне.

За змістом заяви, боржник просить суд
змінити спосіб і порядок виконання
наказу з зобов'язання стягнути товар на
стягнення 700000,00 гривень.

Заяву мотивовано тим, що ДВС не може
стягнути товар, а може стягнути тільки
грошові кошти, посилаючись на те, що
такий спосіб виконання рішення як
стягнення сільськогосподарської
продукції не описаний а ні в ст.52, а ні в
ст.61 ЗУ "Про виконавче провадження".
Також, ДВС посилається на неможливість
стягнення виконавчого збору, який
складає 10% від суми стягнення або
вартості майна, оскільки в наказі не
вказано ні суми стягнення, ні вартості
майна.

Проте, ДВС у своїй заяві зазначає, що
вартість майна складає 700000,00 гривень,
посилаючись на наступні документи по
справі №5023/1305/12: рішення
господарського суду Харківської
області від 23 квітня 2012 року, постанову
Харківського апеляційного суду від 30
травня 2012 року, в яких вказано, що
згідно умов п.п.2.3, 4.1 форвардного
контракту №16 від 04 березня 2003 року, та
додатку №1 до нього, укладеного між
сторонами, вартість товару, а саме:
пшениці 4-го класу у кількості 120,0 тонн,
пшениці 3-го класу у кількості 110,0 тонн,
пшениці 5-го та 6-го класу в кількості 119,7
тонн, ячменю фуражний у кількості 100,0
тонн, кукурудзи фуражної в кількості 90,0
тонн, жита групи А у кількості 120,0 тонн,
соняшника у кількості 90,0 тонн, цукру у
кількості 50,00 тонн, становить 700000,00
гривень.

Таким чином, посилання ДВС на
неможливість визначити вартість майна,
що підлягає стягненню, без чого
неможливо визначити розмір
виконавчого збору та його стягнення,
спростовується самою заявою ДВС про
зміну способу виконання рішення, в якій
ДВС визначає вартість майна в сумі
700000,00 гривень.

Господарський суд, на підставі статті
121 ГПК України, має право за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора чи його заступника або за
власною ініціативою у виняткових
випадках залежно від обставин справи
відстрочити, розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови (далі -
рішення), змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Постановою пленуму Вищого
господарського суду України за №9 від 17
жовтня 2012 року роз'яснено, що підставою
для відстрочки, розстрочки, зміни
способу та порядку виконання рішення
можуть бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, а стосовно юридичної особи -
наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо.

Згідно з п.7.1.3 постанови Пленуму ВГСУ
"Про деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України" №9 від 17 жовтня 2012 року,
під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти прийняття
господарським судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими. Наприклад, зміна
способу виконання рішення можлива
шляхом видозмінення зазначеної у
рішенні форми (грошової чи майнової)
виконання, тобто за відсутності у
боржника присудженого позивачеві
майна в натурі або грошових коштів,
достатніх для покриття заборгованості.

В контексті вищевказаного, заява про
зміну способу і порядку виконання
наказу по справі №5023/1305/12 щодо
стягнення сільськогосподарської
продукції з боржника, має бути
направлення на виконання постанови
суду, натомість - боржник вказує, що в
нього відсутнє необхідне майно, а про
наявність грошей, достатніх для
погашення боргу нічого пояснити не
зміг, а вказує, що при зміні способу
виконання наказу він зможе провести
взаємозалік зі стягувачем, який є його
боржником по справі №910/751/13.

25 грудня 2013 року, 08 травня 2014 року, 02
червня 2014 року ДВС було складено акти
про відсутність в боржника необхідної
для виконання наказу
сільськогосподарської продукції
(копії в матеріалах справи).

Суд дослідивши дані акти, зазначає
наступне.

Боржник є сільськогосподарським
підприємством, яке займається
вирощуванням та продажем
сільськогосподарської продукції.
Таким чином, продукція в нього
з'являється після збору вражаю, у
зв'язку з чим, взимку та на весні в нього
вона може й не знаходитись.

Також, боржник пояснив, що не вирощує
зазначену в наказі продукцію, а те, що
посіяно, може бути й не зібране.

Суд зазначає, що ризик погіршення умов
господарювання є нормальним явищем.
Ризик є однією із ознак підприємництва
(згідно ст.42 ГК України, підприємництво
- це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку).
Більш того принцип комерційного
розрахунку та власного комерційного
ризику є одним із принципів
господарської діяльності (ст. 44 ГК
України). Отже, складнощі які виникли у
боржника із виконанням рішення суду,
охоплюються його (СГТОВ "Куйбишево")
підприємницьким ризиком. Тому у суду
немає правових підстав перекладати
комерційний ризик боржника на
стягувача шляхом зміни способу
виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ст.32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч.1 ст.36 Господарського
процесуального кодексу України,
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно з ч.1 ст.4-5 Господарського
процесуального кодексу України,
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України.

Статтею 115 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що рішення, ухвали,
постанови господарського суду, що
набрали законної сили, є обов'язковими
на всій території України і
виконуються у порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження".

Зважаючи на те, що наказ господарського
суду Харківської області у справі
№5023/1305/12 від 13 червня 2012 року по
теперішній час не виконано, суд вважає
за необхідне звернути увагу учасників
судового процесу на наступне.

У Конституції України закріплено
принцип, що кожне судове рішення
підлягає обов'язковому виконанню на
всій території України, що також
відображено у ст.13 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів".

Обов'язковість виконання рішень суду
як основна засада судочинства,
гарантована Конституцією України,
забезпечується Державною виконавчою
службою. Крім завдань із виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), державні виконавці
своєю діяльністю мають сприяти
захистові прав і законних інтересів
громадян.

Рішення суду чи іншого органу
(посадової особи) має реалізовуватися у
завершальній його стадії - виконанні,
де, власне, й відновлюються порушені
права та охоронювані законом інтереси.

Невиконання будь-якого рішення
підриває авторитет органів
законодавчої, виконавчої та судової
влади, що ускладнює виконання ними
повноважень, передбачених
Конституцією та законами України.

Так, посилання ДВС на неможливість
виконати наказ через те, що в ньому
вказано про стягнення
сільськогосподарської продукції, а не
її вилучення, є безпідставним, оскільки
стягнення (передача) товару від
боржника до стягувача неможлива без
його вилучення в боржника. Таким чином,
ДВС невірно тлумачить вимоги наказу, та
не виконує покладені на нього
обов'язки.

Таким чином ДВС, як виконавчий орган
національної правової системи, повинен
зробити все необхідне для повного
виконання рішення, а не перекладати
свій обов'язок на суд.

Враховуючи вищевикладене та те, що
заявником в обґрунтування заяви від 20
серпня 2014 року не надано суду жодного
доказу тих обставин, на які останній
посилається у своїй заяві - відсутності
майна, на яке можливо було б звернути
стягнення, крім 3-х його актів, й того, що
необхідна сільськогосподарська
продукція не з'явиться після збору
вражаю боржником, наявності на
рахунках боржника коштів теж не
доведено, а також, враховуючи
інфляційні процеси та зміну з 2003 року
ціни на сільськогосподарську
продукцію, враховуючи принцип
розумності та справедливості,
господарський суд виносить ухвалу про
відмову у зміні способу і порядку
виконання наказу, керуючись ст.ст.22, 32,
33, 43, 86, 121 господарського
процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ВДВС
Шевченківського РУЮ Харківської
області про зміну способу виконання
наказу господарського суду
Харківської області від 13 червня 2012
року по справі №5023/1305/12.

Головуючий суддя Суддя Суддя К.В.
Аріт Т.С. Денисюк Є.М. Жиляєв