Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

03 вересня 2014 року
Справа №927/1267/14

Господарським судом Чернігівської
області у складі судді Т.Г.Оленич

розглянуто у відкритому судовому
засіданні справу №927/1267/14

за позовом: товариства з
обмеженою відповідальністю «Шауманн
Агрі УА»,

вул.І.Франка, 1,
м.Лубни, Полтавська область, 37500

до відповідача:
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Зоря»,

вул..Перевертуна,15,
с.Шаболтасівка Сосницького району

Чернігівської
області, 16111

про стягнення 52433грн.55коп.

за відсутністю представників сторін,
які в судове засідання не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Позивачем заявлено позов про стягнення
з відповідача 121182грн. боргу по оплаті
товару, поставленого по видаткових
накладних №168 від 05.04.13, №228 від 14.05.13,
№354 від 13.06.13, №525 від 20.08.13, №632 від 26.09.13,
№712 від 30.10.13, №736 від 06.11.13, №786 від 28.11.13
на підставі договору поставки №03/10-2012
від 03.10.2012, а також про стягнення
70801грн.33коп. пені за прострочення
оплати товару та 12118грн.20коп. неустойки.

Судом прийнято до розгляду заяву
позивача про зменшення позовних вимог,
про що зазначено в ухвалі суду від 26.08.14
по даній справі. Остаточно вимоги
позивача полягають у стягненні з
відповідача 40315грн.35коп. пені та
12118грн.20коп. неустойки, які
розглядаються в межах даної справи.
Отже, загальна сума стягнення
становить 52433грн.55коп.

До початку судового засідання, яке
відбулося 03.09.14, від позивача надійшов
новий розрахунок суми заборгованості,
зокрема пені, в якому зазначена інша
сума нарахованої пені - 41117грн.
Враховуючи, що до вказаного розрахунку
позивачем не надано заяви про
збільшення розміру позовних вимог,
тому спір вирішується стосовно
заявленого раніш розміру пені в сумі
40315грн.35коп. та неустойки в сумі
12118грн.20коп.

Відповідач письмового відзиву
на позов не надав без пояснення
поважності причин неможливості його
надання.

Відповідач належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, про що свідчить наявне у справі
повідомлення про вручення поштового
відправлення, але уповноваженого
представника в судове засідання не
направив. Про причини неможливості
забезпечити явку представника суду не
повідомлено.

Клопотань процесуального характер до
початку судового засідання від
відповідача не надійшло.

До початку судового засідання від
позивача надійшло клопотання про
розгляд справи у відсутності його
представника. При цьому позивач
зазначив, що підтримує позовні вимоги.

Приймаючи до уваги, що судом явка
уповноважених представників сторін
обов'язковою не визнавалася, в силу ст.22
Господарського процесуального кодексу
України участь у господарських
засіданнях є правом сторін, яким ані
позивач, ані відповідач не
скористалися, тому з метою уникнення
затягування вирішення спору суд вважає
за доцільне здійснювати розгляд справи
та вирішення спору у відсутності
представників сторін.

На підставі ст.75 Господарського
процесуального кодексу України
справа розглядається за наявними у ній
матеріалами.

В зв'язку з неявкою в судове засідання
представників сторін, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося на підставі ч.8 ст.81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази, суд ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2012 року між сторонами укладено
договір поставки №03/10-2012, відповідно до
умов якого ТОВ «Шауманн Агрі УА»
(постачальник за договором, позивач у
справі) зобов'язувався передати
покупцеві - СВК «Зоря» - (відповідач у
справі) товар в порядку та умовах,
визначених договором, а відповідач
зобов'язувався прийняти та оплати цей
товар.

Відповідно до п.1.1. договору предметом
поставки є вітамінно-мінеральні
кормові добавки та префікси для
сільськогосподарських тварин,
силосуючи засоби та обладнання для
внесення силосуючих засобів.

Згідно з п.1.3. договору загальна
кількість товару, його часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура), одиниці виміру товару та
ціна одиниці виміру товару
визначаються сторонами у специфікації,
що є додатком №1 до договору.

В п.2.1. договору передбачено, що
постачальник поставляє товар
покупцеві за попередньою оплатою,
окремими партіями та на умовах,
вказаних у п.2 «Умови поставки» додатку
до даного договору.

Згідно з п.3.1. договору покупець
оплачує кожну партію поставленого
товару за ціною, вказаною у п.1
«Специфікація» додатку до цього
договору.

Крім того в договорі містяться умови
щодо порядку приймання-передачі
товару, відповідальності сторін за
порушення договору, визначення
форс-мажорних обставин, порядку
вирішення спору.

В пунктах 8.1., 8.2., 8.3. договору сторони
визначили, що договір вважається
укладеним і набирає чинності з моменту
його підписання сторонами та
скріплення печатками, строк дії
договору закінчується 31.12.12, але якщо
сторони не мають взаємних претензій.
строк дії договору автоматично
продовжується на наступний рік.

Договір підписаний представниками
сторін та скріплений печатками сторін.

Аналіз умов договору свідчить, що на
його підставі між сторонами виникли
правовідносини поставки, які
регулюються ст.712 Цивільного кодексу
України та §1 глави 30 Господарського
кодексу України.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний
товар (товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Договір поставки
укладається на розсуд сторін або
відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського
кодексу України до відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз договору №03/10-2012 від 03.10.2012
свідчить, що в ньому відсутні будь-які
застереження щодо застосування до
правовідносин, які виникли між
сторонами у зв'язку з його укладенням,
положень про купівлю-продаж, а тому
судом при вирішенні даного спору
застосовуються також норми чинного
законодавства, які регулюють відносини
купівлі-продажу.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем поставлено відповідачу по
видатковим накладним №168 від 05.04.13, №228
від 14.05.13, №354 від 13.06.13, №525 від 20.08.13, №632
від 26.09.13, №712 від 30.10.13, №736 від 06.11.13, №786
від 28.11.13 товар на загальну суму
130818грн.50коп., про що свідчать підписи
уповноважених осіб відповідача на
видаткових накладних, а також наявні у
матеріалах справи копії довіреностей
на отримання товарно-матеріальних
цінностей.

При цьому суд приймає до уваги, що
сторонами не надано доказів наявності
взаємних претензії в строк до 31.12.12, а
тому враховуючи п.8.3. договору, суд
приходить до висновку, що товар
поставлений відповідачу саме в межах
договору поставки №03/10-2012.

Відповідачем не надано суду доказів,
які спростовують факт отримання ним
товару по вищевказаним видатковим
накладним, а тому суд приходить до
висновку, що матеріалами справи
підтверджується факт отримання
відповідачем від позивача товару на
загальну суму 130818грн.50коп.

Отже, позивач виконав взяті на себе за
договором поставки №03/10-2012 від 03.10.2012
зобов'язань.

Згідно із ч.1 ст.692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття, якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як зазначає позивач у тексті позовної
заяви, відповідачем було частково
оплачено 9636грн.50коп. Отже залишок
неоплаченої вартості товару, щодо
якого був поданий позов, становить
121182грн.

Аналіз змісту договору від 03.10.2012
свідчить, що сторонами передбачено
попередня оплата покупцем товару (п.2.1).

Відсутнє зазначення строків оплати
товару також і у видаткових накладних,
які покладені в основу позову.

Таким чином, суд приходить до уваги, що
сторонами в первісній редакції
договору не визначено термін (строк)
оплати товару, а тому в силу ч.1 ст.692
Цивільного кодексу України відповідач
зобов'язаний був оплатити товар одразу
після його отримання.

Разом з тим, позивачем до матеріалів
справи надано оригінал додаткової
угоди №1 від 06.09.2013, відповідно до якої
сторони виклали в іншій редакції п.2.1.
договору, передбачивши відстрочку
платежу за товар для покупця на 30
календарних днів на кожну партію
товару.

Додаткова угода підписана
представниками сторін та засвідчена
відбитками печаток юридичних осіб.

Отже, суд приходить до висновку, що
строк оплати товару сторонами
визначений протягом 30 календарних днів
щодо кожної партії товару.

Проте, приймаючи до уваги, що згідно з
ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України у
разі зміни договору зобов'язання
змінюються з моменту досягнення
домовленості про зміну, тому умови
договору, викладені у п.2.1. в редакції
додаткової угоди №1 від 06.09.13,
застосовуються судом до поставок,
здійснених з 26.09.13 по 28.11.13.

Не приймаються судом до уваги надані
позивачем оригінали додатків №2 від
05.04.13, №3 від 14.05.13, оскільки зі сторони
постачальника (позивача по справі) ці
додатки підписані невідомою особою,
про що свідчить наявність нахильної
риски перед зазначенням посади
«Директор», а додатки №4 від 13.06.13. №5
від 20.08.13, №6 від 26.09.13, №7 від 30.10.13, №8 від
06.11.13 не підписані відповідачем, в
зв'язку з чим відсутні підстави для
ствердження про визначення умов оплати
щодо кожної окремої поставки.

Матеріалами справи підтверджується,
що відповідач свої зобов'язання по
оплаті товару виконав неналежним
чином, допустивши прострочення
виконання зобов'язання. На момент
вирішення спору, за даними позивача,
вартість товару сплачена відповідачем
в повному обсязі. Даний факт
підтверджується також наданими
позивачем банківськими виписками з
рахунку за 12.06.14, 24.06.14, 11.08.14, 18.08.14, 21.08.14.
Всього за вказаний період відповідачем
сплачено 121182грн.

Відповідно до п.5.6. договору поставки
покупець у разі несвоєчасної оплати
загальної ціни на поставлену партію
товару зобов'язаний сплатити
постачальнику пеню у розмірі 0,2% від
простроченої суми за кожний день
прострочення.

Позивач, посилаючись на вказаний пункт
договору, просить стягнути з
відповідача 40315грн.35коп. пені.

Відповідно до положень ст.ст.610, 611
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Порушення боржником взятих на себе
зобов'язань призводить до настання
певних правових наслідків, які
полягають у застосуванні до боржника
встановлених законом та договором мір
відповідальності.

В силу ст.230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно із ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

При цьому ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Як вбачається із наданого
позивачем розрахунку, обчислення пені
здійснено ним по кожній накладній
окремо із застосуванням
шестимісячного строку нарахування
штрафних санкцій, передбаченого ч.6
ст.232 Господарського кодексу України,
та з урахуванням відстрочки платежу,
передбаченої в п.2.1. договору в
редакції додаткової угоди №1 від 06.09.13.

Разом з тим, як зазначено судом вище,
п.2.1. договору в редакції додаткової
угоди №1 від 06.09.13 може бути
застосований лише до поставок,
здійснених після 06 вересня 2013.

Таким чином, враховуючи приписи ч.6 ст.232
Господарського кодексу України.
нарахування пені за прострочення
оплати товару, отриманого по
видаткових накладних №168 від 05.04.13, №228
від 14.05.13, №354 від 13.06.13, №525 від 20.08.13 має
здійснюватися з наступного дня після
отримання відповідачем товару, а по
видаткових накладних №632 від 26.09.13, №712
від 30.10.13, №736 від 06.11.13, №786 від 28.11.13 - з
урахуванням відстрочки платежу на 30
календарних днів.

При цьому, слід враховувати приписи ч.5
ст.254 Цивільного кодексу України, в якій
визначено, що у разі припадання
останнього дня строку на вихідний або
святковий чи інший неробочий день, днем
закінчення строку є перший за ним
робочий день.

Таким чином, обчислення пені за
прострочення оплати товару по
накладній №168 від 05.04.13 здійснюється з 06
квітня 2013, по накладній №228 від 14.05.13 - з
15 травня 2013, по накладній №354 від 13.06.13 -
з 14 червня 2013, по накладній №525 від
20.08.13 - з 21 серпня 2013, по накладній №632
від 26.09.13 - з 29 жовтня 2013 (з урахуванням
приписів ч.5 ст.254 Цивільного кодексу
України), по накладній №712 від 30.10.13 - з 30
листопада 2013, по накладній №736 від
06.11.13 - з 07 грудня 2013, по накладній №786
від 28.11.13 - з 31 грудня 2013 (з урахуванням
приписів ч.5 ст.254 Цивільного кодексу
України).

Як вбачається із надісланого позивачем
розрахунку суми заборгованості,
позивачем не враховано строків
виконання відповідачем зобов'язань по
оплаті товару, а відтак не вірно
визначено закінчення строків для
нарахування штрафної санкції у
вигляді пені.

Крім того, відповідно до ст.3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та ч.2 ст.343 Господарського
кодексу України розмір пені за
прострочення платежу не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі передбачено вищий розмір
пені, ніж встановлено у зазначених
нормах, застосуванню підлягає пеня у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяв за час прострочення.
Відповідна правова позиція викладена у
п.2.9. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань».

Позивачем нарахування пені здійснено
із застосуванням розміру,
передбаченого в договорі, що не
відповідає вимогам вищезазначеного
чинного законодавства.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладених обставин сума пені за
прострочення оплати товару становить
8438грн.41коп., яка обчислена за період з
06.04.13 по 07.06.14.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що
відповідно до
господарсько-процесуального
законодавства при зверненні до суду
позивач самостійно визначає обсяг
порушення свого права та спосіб його
захисту, а суд лише оцінює наявність
підстав для захисту в межах заявленої
вимоги. Враховуючи, що позивачем
самостійно визначено початок та кінець
періодів нарахування пені по кожній
окремій накладній, тому, з огляду на
принцип рівності сторін перед судом та
законом суд не вправі самостійно
збільшувати вказані періоди з
урахуванням вище встановлених
обставин.

Перевіривши розрахунок суми пені, який
надійшов від позивача до суду 03.09.14, суд
приходить до висновку, що відповідно до
зазначеного позивачем періоду
обчислення пені з урахуванням
встановлених вище судом строків
виконання зобов'язання, сума пені
становить 7279грн.58коп.

Приймаючи до уваги, що матеріалами
справи підтверджується факт
прострочення відповідачем оплати
отриманого товару, тому з нього має
бути стягнуто 7279грн.58коп. пені за
період з 06.05.13 по 31.05.14.

Позивач, посилаючись на п.5.7. договору
поставки, просить стягнути з
відповідача неустойку в сумі
12118грн.20коп. В своїх поясненнях від 29.08.14
позивач зазначив, що заявлена до
стягнення неустойка є штрафом за
односторонню відмову відповідача від
виконання договору.

Як вбачається із змісту п.5.7. договору
поставки сторонами передбачена
неустойка в розмірі 10% від розміру
невиконаного зобов'язання за
односторонню необґрунтовану відмову
від виконання своїх зобов'язань.

За загальними правилами цивільного
законодавства, відмова від
зобов'язання є підставою для зміни умов
зобов'язання або припинення такого
зобов'язання (ст.615 Цивільного кодексу
України). Відмова може мати місце у
випадках, передбачених законом або
договором. При цьому, воля сторони на
відмову від зобов'язання має бути
доведена до іншої сторони такого
зобов'язання. Позивач не надав суду
доказів повідомлення відповідачем про
його відмову від зобов'язання.

Навпаки, як вбачається із матеріалів
справи, відповідач повністю виконав
своє зобов'язання в частині оплати
вартості товару, але, як встановлено
судом вище, таке виконання було
здійснено з порушенням встановлених
договором та законодавством строків.
Тобто, мало місце прострочення
виконання зобов'язання, а не відмова.

З огляду на вищевикладене, суд не
вбачає підстав для застосування до
відповідача неустойки у вигляді
штрафу на підставі п.5.7. договору, а тому
в цій частині позовні вимоги є
безпідставними.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню в частині стягнення з
відповідача 7279грн.58коп. пені за
прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються судом на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.230,232,265,343
Господарського кодексу України,
ст.ст.254, 549,610,611,615,653,692,712 Цивільного
кодексу України, Законом України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
ст.ст.22,49,75,81-1, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Зоря»,
Чернігівська область, Сосницький
район, с.Шаболтасівка, вул..Перевертуна,
15 (ідентифікаційний код 04529890, р/р
0631 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 353586)
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Шауманн Агрі УА»,
Полтавська область, м.Лубни,
вул..І.Франка, 1 (ідентифікаційний номер
36416284, р/р 7 в Полтавській обласній
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»,
МФО 380805) 7279грн.58коп. пені та 253грн.65коп.
судового збору.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Суддя
Т.Г. Оленич