ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2014 р.
Справа № 914/1871/14

За позовом:Публічного акціонерного
товариства «Банк Перший», м. Київ;до
відповідача:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Український стандарт», м.
Львів;про:стягнення 159 989,11 грн. Суддя -
Крупник Р.В.
Секретар - Яслик
Н.М.Представники сторін: від
позивача:Радкевич П.І. - представник
(довіреність №65 від 30.01.2014р.); від
відповідача: Труш І.М. - представник
(довіреність №1006/01 від 10.06.2014р.).

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

30.05.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Публічного акціонерного
товариства «Банк Перший» (надалі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Український стандарт» (надалі -
відповідач) про відшкодування шкоди в
порядку регресу у розмірі 159 989,11 грн.

Ухвалою суду від 30.05.2014р. порушено
провадження у справі, її розгляд
призначено на 12.06.2014р. В подальшому
розгляд справи відкладався на 26.06.2014р.
та 10.07.2014р.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 10.07.2014р. строк
розгляду справи продовжено до 12.08.2014р.,
а сам розгляд відкладено на 05.08.2014р.

В судовому засіданні 05.08.2014р. оголошено
перерву до 11.08.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 11.08.2014р. з'явився, позовні
вимоги підтримав, просив їх задоволити
повністю, з підстав, зазначених у
позовній заяві та письмових поясненнях
до неї.

В засіданні зазначив, що відповідно до
ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю», з
метою залучення коштів фізичних осіб
для фінансування будівництва житлових
будинків АДРЕСА_1, утворено фонд
фінансування будівництва виду «А»,
управителем якого виступає позивач,
який є правонаступником ВАТ «БГ Банк»
та ВАТ «Універсальний банк розвитку та
партнерства».

10.04.2008 року між позивачем та
відповідачем, в рамках діяльності
фонду, укладено Договір №1/1 «між
управителем ФФБ та забудовником»,
відповідно до якого відповідач
зобов'язався на умовах та в строки
визначених Договором, збудувати та
ввести в експлуатацію житлові будинки
АДРЕСА_1.

Крім цього, 12.05.2008 року між позивачем та
гр. ОСОБА_1, як довірителем, був
укладений Договір №1/16 про участь у ФФБ
виду «А», згідно котрого, у власність
довірителю мало бути передано квартиру
НОМЕР_1, загальною площею 30,7 кв.м. в
будинку АДРЕСА_1 (з урахуванням
подальших змін до вказаного договору -
квартиру НОМЕР_2, загальною площею 39,7
кв.м. в будинку АДРЕСА_1). На виконання
умов даного договору, гр. ОСОБА_1
внесено грошові кошти, котрі позивачем
були перераховані відповідачу.

Як зазначив представник позивача,
графік виконання будівельних робіт
відповідачем був повністю порушений,
оскільки з листопада 2009 року
відповідач припинив будівництво
об'єктів. У зв'язку з цим, гр. ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом про
розірвання Договору №1/16 від 12.05.2008 року
та повернення коштів. Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 26.06.2012 року вказаний позов
задоволено та стягнуто з позивача 143
382,91 грн. внесених ОСОБА_1 коштів та 1 970,83
грн. судових витрат, а всього 145 353,74 грн.
Вказане рішення суду було виконано в
примусовому порядку, присуджену суму
стягнуто з позивача повністю, а також,
поряд з цим стягнуто і виконавчий збір
у розмірі 14 635,37 грн.

Як зазначив представник позивача,
вказані кошти слід стягнути з
відповідача згідно ст. 1191 ЦК України в
порядку регресу, оскільки ці кошти є
прямими збиткам, які позивач зазнав у
зв'язку із невиконанням відповідачем
свого обов'язку щодо своєчасного
будівництва житлових об'єктів по
АДРЕСА_1. Збитки, на думку представника,
полягають в тому, що отримані від
ОСОБА_1 кошти позивач перерахував
відповідачу, а останньому, на виконання
рішення суду, повертав вже власні
кошти.

Крім цього, представник позивача
наголошує на тому, що окрім ст. 1191 ЦК
України, вказані кошти підлягають до
стягнення з відповідача також і на
підставі положень ст. 20 ЗУ «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» та
положень п.15.13 Договору №1/1 від 10.04.2008
року, якими передбачено, що за
невиконання умов даного договору з
вини забудовника, забудовник приймає
на себе компенсацію збитків, реально
понесених управителем при виплаті
компенсації довірителям.

Представник відповідача в судове
засідання 11.08.2014 року з'явився, проти
позовних вимог заперечив, просив
відмовити в їх задоволенні повністю, з
підстав, зазначених у відзиві на позов
та письмових доповненнях до нього.

В засіданні наголосив на тому, що
підстави для стягнення з відповідача
збитків відсутні, оскільки
відповідачем жодним чином не
порушувалися умови договору, а
припинення будівництва житлових
будинків трапилося з причин, які не
залежали від відповідача, а саме у
зв'язку з настанням фінансової кризи.
Всі кошти, які позивач отримував від
населення і перераховував відповідачу,
останній використав за цільовим
призначенням. Як зазначив представник,
стягнуті з позивача кошти не можуть
вважатися його збитками, оскільки
відбулося лише повернення коштів,
отриманих від гр. ОСОБА_1 Натомість,
об'єкт інвестування, який був
відкріплений від останнього, у зв'язку
з розірванням договору, позивач
відповідно до умов ч.9 ст.14 ЗУ «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» може
укласти договір про участь у ФФБ з
іншим довірителем та закріпити за ним
цей об'єкт інвестування або повернути
майнові права на нього забудовникові.
На думку представника відповідача,
відсутність у позивача збитків
доводиться також і тим, що відкріплена
від гр. ОСОБА_1 непобудована квартира
перебуває в іпотеці позивача згідно
Іпотечного договору майнових прав від
15.04.2008 року.

Крім цього, представник відповідача
зазначає, що права позивача захищено ще
й Договором доручення №1/2 від 15.04.2008
року та Договором уступки майнових
прав №1/3 від 15.04.2008р., які укладені між
сторонами під відкладальною умовою і
згідно котрих позивач має право
виконувати функції забудовника, а
також замінити забудовника у випадку
невиконання відповідачем своїх
обов'язків щодо своєчасного
будівництва житлових об'єктів по
АДРЕСА_1.

Також представник відповідача
наголошує на безпідставності позовних
вимог, оскільки у відносинах між
позивачем та відповідачем відсутні
регресні зобов'язання, так як право
зворотної вимоги (регресу) - це вимога
кредитора до боржника (особи, яка
завдала шкоду) про повернення
сплаченого за його вини відшкодування
потерпілому. Таке визначення може бути
застосованим тільки для регресних
зобов'язань, які виникають на підставі
зобов'язань відшкодування шкоди, однак,
у матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які б підтверджували те, що
ОСОБА_1 визнаний потерпілою особою та
зазнав матеріальних збитків.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.04.2008 року рішенням спостережної ради
та правління ВАТ «Універсальний Банк
Розвитку та Партнерства»
(правонаступником якого виступає
позивач) затверджено Правила Фонду
фінансування будівництва виду «А»
житлових будинків АДРЕСА_1 (надалі -
Правила ФФБ виду А), згідно котрих
управителем фонду виступає ВАТ
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», а забудовником - ТОВ
«Будівельна компанія «Український
стандарт» (а.с.11-20).

10.04.2008 року між позивачем та
відповідачем укладено Договір між
Управителем ФФБ та Забудовником №1/1
(надалі - Договір №1/1) відповідно до п.1.1
котрого забудовник (відповідач)
зобов'язується в строки та на умовах,
визначених цим Договором, збудувати,
ввести в експлуатацію житлові будинки
АДРЕСА_1 відповідно до Технічного
завдання, яке є Додатком №1 до цього
Договору, та передати у власність
Довірителів ФФБ виду А житлових
будинків АДРЕСА_1 відповідно до списку,
наданого Замовником, житлові та
нежитлові приміщення, які знаходяться
в Об'єкті будівництва, а замовник
(позивач) зобов'язується згідно з
умовами цього Договору, відповідно до
Правил ФФБ виду А та укладених з
Довірителями договорів про участь в
ФФБ, здійснювати фінансування
будівництва об'єкту будівництва за
рахунок коштів, наданих йому на праві
довірчої власності Довірителями ФФБ
(а.с. 21-28).

Забудовник, відповідно до пп.8.4.3
Договору №1/1, зобов'язаний збудувати
об'єкт будівництва та ввести його в
експлуатацію в терміни, визначені цим
Договором, незалежно від обсягу
фінансування.

Згідно п.2.5 Договору №1/1 забудовник
приймає на себе ризик щодо
недостатності залучених грошових
коштів на спорудження об'єкта
будівництва.

Відповідно до пунктів 1.5 та 4.1 Договору
№1/1 (в зміненій редакції згідно
Договору №1/1.1 від 25.11.2009 року)
забудовник встановлює дату введення в
експлуатацію об'єкту будівництва - ІІІ
квартал 2011 року. Забудовник
зобов'язаний почати виконання робіт за
цим Договором - квітень 2008 року і
закінчити їх виконання в повному об'ємі
- липень 2011 року.

Фінансування спорудження Об'єкту
будівництва здійснюється замовником в
межах отриманих від Довірителів у
довірчу власність грошових коштів, за
винятком коштів, що є оперативним
резервом у відповідності з Правилами
ФФБ (п.6.3 Договору №1/1).

У відповідності до п.3.6 Правил ФФБ для
досягнення визначеної мети управління
коштами ФФБ Управитель перераховує
частину отриманих від Довірителів
грошових коштів на фінансування
Об'єкту будівництва, відповідно до
укладеного Договору між Управителем
ФФБ та Забудовником та цих Правил, але
не більше 95% від отриманих в управління
коштів Довірителів.

З грошових коштів у розмірі 5% від
отриманих в управління коштів
Довірителів Управитель формує
оперативний резерв ФФБ, який
залишається в управлінні Управителя і
використовується лише для повного або
часткового повернення коштів
Довірителям з ФФБ, а також
перерозподілу отриманих в управління
коштів між об'єктами будівництва
внаслідок здійснення Довірителями
операцій зміни Об'єкта інвестування
(п.3.7 Правил ФФБ).

Згідно п.15.1 Договору №1/1 у випадку
порушення своїх зобов'язань за цим
Договором сторони несуть
відповідальність, визначену цим
Договором та законодавством України.

За невиконання умов даного Договору з
вини забудовника, забудовник приймає
на себе компенсацію збитків, реально
понесених управителем при виплаті
компенсацій довірителям (п.15.13 Договору
№1/1).

Відповідно до п.18.1 Договору №1/1 він
набуває чинності з моменту підписання
його сторонами і діє до повного
виконання ними своїх обов'язків за ним.

Судом встановлено, що на виконання умов
Договору №1/1 управитель (позивач) з
метою залучення коштів для будівництва
об'єкту уклав з гр. ОСОБА_1 Договір про
участь у ФФБ виду «А» №1/16 від 12.05.2008
року (надалі - Договір №1/16) згідно п.1.1
котрого довіритель (ОСОБА_1) на підставі
повного визнання ним Правил ФФБ виду
«А» житлових будинків №61, 62 по АДРЕСА_1
дає згоду на участь у вказаному ФФБ та
бере на себе зобов'язання виконувати
Правила ФФБ (а.с.36-40).

Відповідно до п.1.2 Договору №1/16 з метою
отримання у власність об'єкта
інвестування, що буде збудований у
майбутньому, довіритель зобов'язується
передати управителю у довірчу
власність грошові кошти у сумі, що
відповідає вартості вимірних одиниць
площі об'єкта інвестування на момент
проведення платежу, а управитель
зобов'язаний використати ці кошти для
фінансування будівництва житлових
будинків №61, 62 по АДРЕСА_1, яке
здійснюватиметься ТОВ «Будівельна
компанія «Український стандарт» у
порядку, визначеному Правилами ФФБ та
цим Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору №1/16 (в
зміненій редакції згідно Договору
№1/16.1 від 11.12.2009 року) об'єктом
інвестування за цим Договором є: 1
кімнатна квартира НОМЕР_2 в будинку №61
на 6 поверсі, житловою площею 18 кв.м. та
загальною площею 39.7 кв.м. у об'єкті
будівництва, який заплановано ввести в
експлуатацію в ІІІ кварталі 2011 року.

Згідно п.8.1 Договору №1/16 цей Договір
вступає в силу з моменту підписання
його сторонами та діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за ним або до моменту його дострокового
розірвання.

Довірче управління коштами довірителя
припиняється у випадках, зокрема,
відмови довірителя від участі в ФФБ та
за рішенням суду (пп.8.2.3 та 8.2.7 п.8.2
Договору №1/16).

Згідно п.8.4 Договору №1/16 незалежно від
причин дострокового припинення
довірчого управління коштами
довірителя за цим Договором,
управитель повертає останньому суму
коштів, яка визначається, виходячи з
кількості закріплених за Довірителем
вимірних одиниць об'єкта інвестування
із врахування їх вартості на день
здійснення розрахунків.

Відповідно до пп. 5.2.10 Договору №1/16
управитель зобов'язаний протягом 30
банківських днів від дня подання
довірителем заяви про розірвання цього
Договору, провести остаточний
розрахунок із довірителем на умовах
встановлених цим Договором та
Правилами ФФБ. При цьому, розрахунок
проводиться за розміром вартості
вимірної одиниці об'єкта інвестування,
встановленим на дату подання
довірителем заяви про розірвання цього
Договору.

Як встановлено судом, на виконання умов
Договору №1/16 громадянином ОСОБА_1 було
внесено в ФФБ кошти у розмірі 143 382,91
грн., що підтверджується меморіальними
ордерами та Свідоцтвом №62 про участь у
ФФБ виду «А» (а.с.41-53).

З наявних у справі меморіальних
ордерів вбачається, що позивач в день
внесення гр. ОСОБА_1 коштів, 95% цих
коштів перераховував на рахунок
відповідача, а 5% зараховував до
резервного фонду, як це передбачено
Правилами ФФБ.

Судом також встановлено, що забудовник
(відповідач) своїх обов'язків за
Договором №1/1 від 10.04.2008 року щодо
своєчасного будівництва та введення в
експлуатацію об'єкту будівництва не
виконав та в 2010 році зупинив
будівництво. Рішенням господарського
суду Львівської області №15/132 від 28.09.2010
року позовні вимоги ВАТ «БГ Банк»
(правонаступником якого є позивач)
задоволено та зобов'язано відповідача
продовжити будівництво житлових
будинків АДРЕСА_1 та здійснювати
будівництво в строки, передбачені
графіком виконання будівельних робіт
(а.с.34-35). Однак, як зазначає позивач, та
не заперечується представником
відповідача, відповідач будівельних
робіт так і не продовжив.

В квітні 2012 року гр. ОСОБА_1 звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Львова з позовом до ПАТ «Банк Перший»
про розірвання Договору №1/16 від 12.05.2008
року та стягнення з банку внесених ним
у ФФБ грошових коштів в сумі 143 382,91 грн.
та 1 433,83 грн. судових витрат. Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 26.06.2012 року (а.с.84-85),
залишеним без змін ухвалою ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03.04.2013 року (а.с. 88-89) позов
задоволено повністю, розірвано Договір
№1/16 та стягнуто з ПАТ «Банк «Перший»
кошти в розмірі 143 382,91 грн., судові
витрати 1 970,83 грн., а всього 145 353,74 грн.

При цьому, як вбачається з рішення
місцевого суду, судом встановлено, що
позивачем (ОСОБА_1) направлялася
відповідачу (ПАТ «Банк Перший») заява
про розірвання договору та повернення
коштів, однак дана вимога відповідачем
виконана не була.

За приписами ч.3 ст.35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких бере участь та сама особа,
щодо якої встановлено ці обставини.

З виписки по особовому рахунку ПАТ
«Банк «Перший» (а.с.93) вбачається, що
позивач 04.03.2014р. перерахував на рахунок
ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва 145 353,74
грн. присуджених на користь ОСОБА_1 та 14
635,37 грн. виконавчого збору.

В позовній заяві позивач зазначає, що
вказані кошти слід стягнути з
відповідача в порядку регресу як шкоду,
завдану відповідачем припиненням
будівництва об'єктів по АДРЕСА_1, а
також їх слід стягнути на підставі
положень ст. 20 ЗУ «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» та
положень п.15.13 Договору №1/1 від 10.04.2008
року, якими передбачено, що за
невиконання умов даного договору з
вини забудовника, забудовник приймає
на себе компенсацію збитків, реально
понесених управителем при виплаті
компенсації довірителям.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає, що в задоволенні позовних
вимог слід відмовити, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 11 ЦК України
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків, у тому числі щодо
відшкодування кредиторові або іншій
особі збитків (шкоди), є зобов'язання,
які виникають з договорів та інших
правочинів або внаслідок завдання
шкоди. За статтею 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати внаслідок заподіяння шкоди
суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Спеціальним нормативно-правовим актом,
що регулює правовідносини між
забудовником, управителем та
довірителями є Закон України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»
(надалі - Закон), який встановлює
загальні принципи, правові та
організаційні засади залучення коштів
фізичних і юридичних осіб в управління
з метою фінансування будівництва житла
та особливості управління цими
коштами, а також правові засади та
особливості випуску, розміщення та
обліку сертифікатів фондів операцій з
нерухомістю.

За приписами ст.2 Закону (в редакції
станом на момент затвердження 09.04.2008р.
правил ФФБ виду «А») правила фонду
(Правила ФФБ, Правила ФОН) - система
норм, затверджена та оприлюднена
управителем цього фонду, якої мають
дотримуватися всі суб'єкти системи
фінансово-кредитних механізмів
будівництва житла для досягнення мети
управління майном, визначеної
установником управління.

Як встановлено судом, 09.04.2008р. рішенням
спостережної ради та правління ВАТ
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства» затверджено Правила ФФБ
виду «А» житлових будинків АДРЕСА_1. На
підставі вказаних Правил 10.04.2008р. між
позивачем та відповідачем укладено
Договір між Управителем ФФБ та
Забудовником №1/1.

Згідно положень ст. 9 Закону (в редакції
станом на момент укладення Договору
№1/1) управитель укладає із
забудовником договір, за яким замовляє
забудовнику збудувати один або
декілька об'єктів будівництва, ввести
їх в експлуатацію та передати об'єкти
інвестування установникам цього фонду
та на умовах, визначених цим Законом та
Правилами фонду. Забудовник
зобов'язаний виконати свої
зобов'язання за договором щодо
організації спорудження об'єктів
будівництва та своєчасного введення їх
в експлуатацію незалежно від обсягу
замовлення на будівництво,
підтвердженого управителем.

В даній справі суд зазначає, що
порушення відповідачем свого обов'язку
щодо своєчасного будівництва та
введення в експлуатацію об'єктів
будівництва, дострокове розірвання у
зв'язку з цим довірителем (ОСОБА_1)
укладеного з позивачем договору та
повернення останнім внесених коштів,
не наділяє позивача правом вимагати
відшкодування відповідачем шкоди в
порядку регресу, з огляду на
відсутність в управителя ФФБ виду А
регресних вимог до забудовника.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Положеннями цивільного законодавства
України передбачено конкретні випадки,
коли особа наділяється правом
зворотної вимоги (регресу) до іншої
особи. Зокрема, але не виключно, такими
випадками є виконання боржником
солідарного обов'язку (ч.1 ст.544 ЦК
України), а також виконання особою, яка
несе субсидіарну відповідальність
зобов'язання замість основного
боржника (п.2 ч.4 ст.619 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 619 ЦК України
договором або законом може бути
передбачена поряд із відповідальністю
боржника додаткова (субсидіарна)
відповідальність іншої особи. До
пред'явлення вимоги особі, яка несе
субсидіарну відповідальність,
кредитор повинен пред'явити вимогу до
основного боржника. Якщо основний
боржник відмовився задовольнити
вимогу кредитора або кредитор не
одержав від нього в розумний строк
відповіді на пред'явлену вимогу,
кредитор може пред'явити вимогу в
повному обсязі до особи, яка несе
субсидіарну відповідальність. Особа,
яка несе субсидіарну відповідальність,
повинна до задоволення вимоги,
пред'явленої їй кредитором, повідомити
про це основного боржника, а у разі
пред'явлення позову, - подати
клопотання про залучення основного
боржника до участі у справі. У разі
недотримання цих вимог особою, яка несе
субсидіарну відповідальність,
основний боржник має право висунути
проти регресної вимоги особи, яка несе
субсидіарну відповідальність,
заперечення, які він мав проти
кредитора.

З наведеного вбачається, що
субсидіарна відповідальність має
місце у зобов'язаннях з множинністю
осіб на стороні боржника. Додатковий
характер відповідальності полягає в
тому, що кредитор перш за все має
пред'явити вимогу основному боржнику і
очікувати від нього виконання або
виплати, що являють собою прояв
цивільно-правової відповідальності.
Якщо вимога кредитора в повному обсязі
задоволена основним боржником,
додатковий боржник до
відповідальності не притягується.
Задоволення субсидіарним боржником
вимог кредитора, за загальним правилом,
тягне за собою перехід до нього прав
кредитора у зобов'язанні. Тобто саме
додатковий боржник може стати
кредитором та отримати право вимоги до
основного боржника, а не навпаки.

Як вже зазначалося, відповідно до пп.
5.2.10 Договору №1/16 управитель
зобов'язаний протягом 30 банківських
днів від дня подання довірителем заяви
про розірвання цього Договору,
провести остаточний розрахунок із
довірителем на умовах встановлених цим
Договором та Правилами ФФБ.

Згідно положень пунктів 5.7.2 та 5.7.3
Правил ФФБ виду «А» Довіритель може
отримати грошові кошти протягом 30
банківських днів з дня подання заяви
про відмову від участі у ФФБ після
сплати ним винагороди Управителю за
оформлення такої операції у розмірі,
визначеному розділом 8 цих Правил. У
термін, встановлений в п.5.7.2 цих Правил,
у випадку недостатності коштів
оперативного резерву для виплати
Довірителю, Забудовник на вимогу
Управителя зобов'язаний перерахувати
на рахунок ФФБ для виплати Довірителю
кошти в необхідному обсязі.

Таким чином, зміст п.5.7.3 Правил ФФБ
переконливо свідчить про встановлення
сторонами поряд з відповідальністю
боржника (ПАТ «Банк Перший») додаткової
(субсидіарної) відповідальності
забудовника (ТОВ «Будівельна компанія
«Український стандарт»), як настає
виключно у разі недостатності грошових
коштів оперативного резерву для
виплати довірителям.

А тому, відшкодування збитків
основного боржника (банку) в порядку
регресу за рахунок додаткового
(субсидіарного) боржника (відповідача)
суперечить приписам ст. 619 ЦК України.

У спірних правовідносинах рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 26.06.2012 року відповідальність
за неповернення інвестиційних коштів
довірителю покладено саме на
управителя, як основного боржника, а не
на забудовника (додаткового боржника).
Задоволення вимог ОСОБА_1 в повному
обсязі за рахунок основного боржника,
що відбулося на виконання рішення суду
в цивільній справі, виключає
притягнення до відповідальності
додаткового боржника (відповідача) в
порядку регресу.

Крім цього, в даній правовій ситуації
позивач та відповідач не є солідарними
боржниками в розумінні ст. 543 ЦК
України, а тому ПАТ «Банк Перший», який
виконав свій обов'язок перед
довірителем, та не має права на
зворотну вимогу (регрес) до відповідача
(ст. 544 ЦК України).

Вказаної правової позиції
притримується ВГСУ в Постанові
№5008/232/2011 від 03.07.2012 року.

За таких обставин, суд наголошує на
неможливості стягнення з відповідача
коштів в порядку регресу в розумінні ч.1
ст.1191 ЦК України. Разом з тим суд
зазначає, що виходячи зі змісту спірних
правовідносин, які склалися між
позивачем та відповідачем, нормами, які
фактично регулюють ці відносини, є
норми закріплені в ст.ст. 22, 611, 623 ЦК
України та ст.ст. 224, 225 ГК України, які
регулюють питання стягнення збитків,
завданих внаслідок порушення
забудовником умов договору про
організацію спорудження об'єкта
будівництва.

Як роз'яснив Пленуму ВГСУ в ч.7 п.3.12
Постанови «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року,
посилання суду в рішенні на інші норми
права, ніж зазначені у позовній заяві,
не може розумітися як вихід суду за
межі позовних вимог. У зв'язку з цим
господарський суд, з'ясувавши у
розгляді справи, що сторона або інший
учасник судового процесу в
обґрунтування своїх вимог або
заперечень послалися не на ті норми, що
фактично регулюють спірні
правовідносини, самостійно здійснює
правильну правову кваліфікацію
останніх та застосовує у прийнятті
рішення саме такі норми матеріального
і процесуального права, предметом
регулювання яких є відповідні
правовідносини.

Більше того, зі змісту позовної заяви
вбачається, що позивач, заявляючи
вимоги про стягнення збитків в порядку
регресу, посилається як на підставу їх
стягнення також і на положення ст. 20 ЗУ
«Про фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» та
положення п.15.13 Договору №1/1 від 10.04.2008
року, якими передбачено, що за
невиконання умов даного договору з
вини забудовника, забудовник приймає
на себе компенсацію збитків, реально
понесених управителем при виплаті
компенсації довірителям.

А тому, враховуючи викладене та
роз'яснення Пленуму ВГСУ, при вирішенні
даного спору суд також застосовуватиме
ті норми матеріального права,
предметом регулювання яких, на його
думку, є відповідні правовідносини.

Так, нормами ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК
України визначено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарські зобов'язання або
встановлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Стаття 22 ЦК України визначає, що особа,
якій завдано збитків в результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками,
зокрема, є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Нормами ч. 2 ст. 224 ГК України закріплено,
що під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

З огляду на викладене, за змістом
статей 22, 623 ЦК України, а також статей
224, 225 ГК України для застосування таких
засобів відповідальності, як стягнення
збитків, необхідними є наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та завданими збитками, вини.

Разом з тим, відсутність хоча б одного
із зазначених елементів, утворюючих
склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності, оскільки його
поведінка не може бути кваліфікована,
як правопорушення. При цьому, на
позивача покладається обов'язок
довести наявність збитків,
протиправність поведінки заподіювача
збитків та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяними збитками.
Натомість, вина боржника у порушенні
зобов'язання презюмується та не
підлягає доведенню кредитором, тобто
саме відповідач повинен довести, що в
його діях відсутня вина у заподіянні
збитків.

В даному випадку суд зазначає, що
позивачем не було доведено такого
елементу складу цивільного
правопорушення, як протиправної
поведінки відповідача, а тому і вимоги
про стягнення з нього збитків є
безпідставними.

Зокрема, приписами ч. 2 ст.20 ЗУ «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» (в
редакції чинній станом на момент
виникнення спірних відносин) на
управителя ФФБ покладено обов'язок при
відкріпленні від довірителя об'єкта
інвестування виплатити довірителю
кошти на умовах та у порядку,
визначених Правилами фонду.

У разі дострокового припинення
управління майном забудовник, на
вимогу управителя ФФБ виду А,
зобов'язаний у визначений Правилами
ФФБ строк перерахувати на рахунок ФФБ
кошти для подальшої виплати довірителю
(ч.8 ст.20 Закону).

Згідно п.4.11 Правил ФФБ при достроковому
припиненні управління майном
Довірителя та зменшенні обсягу
підтвердженого замовлення на
будівництво, Забудовник, на письмову
вимогу Управителя, зобов'язаний
протягом 20 робочих днів від дня її
отримання, перерахувати на рахунок ФФБ
кошти для подальшого повернення їх
довірителям.

Крім цього, відповідно до пп.8.4.12
Договору №1/1 Забудовник зобов'язаний
на письмове звернення Замовника
протягом 20 банківських днів
перерахувати на рахунок ФФБ кошти для
подальшого повернення Довірителю (ям) у
разі зміни ними об'єкта інвестування, у
зв'язку з чим обсяг підтвердженого
замовлення зменшився, та/або
повернення (повне або часткове) коштів
з ФФБ Довірителю (ям), у встановленому
правилами ФФБ порядку.

В той же час, відповідно до ч. 11 ст. 16
Закону у разі зменшення обсягу
підтвердженого замовлення на
будівництво, забудовник зобов'язаний
на вимогу управителя ФФБ виду А
повернути кошти на рахунок цього ФФБ
для розрахунку з довірителями ФФБ виду
А. За невиконання зобов'язання щодо
перерахування коштів на рахунок ФФБ
для проведення управителем
розрахунків з довірителями ФФБ виду А
забудовник несе відповідальність
своїм майном.

Таким чином, у даному випадку
відповідальність забудовника наступає
тільки в разі зменшення обсягу
підтвердженого замовлення на
будівництво, що має істотне значення
для правильного вирішення спору.
Шевченківським районним судом м.
Львова в рішенні від 26.06.2012 року
встановлено факт, який в силу ст. 35 ГПК
України є преюдиційним в даній справі,
а саме те, що позивачем (ОСОБА_1)
направлялася відповідачу (ПАТ «Банк
Перший») заява про розірвання договору
№1/16 та повернення коштів, однак дана
вимога відповідачем виконана не була.
Відтак, у зв'язку з розірванням
вказаного договору в судовому порядку,
має місце зменшення обсягу
підтвердженого замовлення на
будівництво внаслідок відмови гр.
ОСОБА_1 від участі у ФФБ.

За таких обставин, враховуючи
положення пп. 8.4.12 Договору №1/1, п.4.11 та
п.5.7.3 Правил ФФБ, а також ч.11 ст.16 та ч.8
ст.20 Закону відповідач зобов'язаний був
на вимогу позивача перерахувати
недостатню суму коштів на рахунок ФФБ
для розрахунку з Довірителями ФФБ.

Водночас, судом встановлено, що позивач
не направляв відповідачу письмової
вимоги про повернення коштів на
рахунок ФФБ для виплати їх ОСОБА_1.
Вказаний факт не заперечується
представником позивача. Докази, котрі б
свідчили про протилежне в матеріалах
справи відсутні.

Відповідно до ч.16 ст.11 ЗУ «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»
управитель ФФБ при здійсненні
управління ФФБ не несе
відповідальності власним майном за
виплату коштів довірителю ФФБ в разі
його відмови від участі у ФФБ виду А,
якщо управитель ФФБ дотримався
встановлених Правилами ФФБ процедур
щодо забезпечення можливості
отримання довірителем коштів з ФФБ на
вимогу довірителя.

Згідно приписів п.3.7, 4.11 та 5.7.3 Правил
ФФБ такими процедурами є формування
позивачем оперативного резерву для
повного або часткового повернення
коштів Довірителям з ФФБ та
направлення відповідачу письмової
вимоги про перерахування на рахунок
ФФБ коштів для повернення Довірителям.

Оскільки судом встановлено, що
управителем ФФБ (позивачем) не було
дотримано належним чином встановлених
Правилами ФФБ процедур щодо
забезпечення можливості отримання
довірителем коштів з ФФБ на вимогу
довірителя, то згідно ч.16 ст.11 Закону,
він несе відповідальність власним
майном за виплату цих коштів.

Більше того, у зв'язку із
ненаправленням відповідачу вимоги про
повернення коштів для виплати ОСОБА_1.,
позивач не довів протиправної
поведінки відповідача, яка б полягала в
його бездіяльності, а саме ухиленні від
виконання договірного зобов'язання
щодо перерахування коштів.

При цьому, суд не приймає до уваги
доводи позивача про відсутність у
нього обов'язку направляти відповідачу
вимогу про повернення коштів,
враховуючи рішення Конституційного
Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р.
(справа про досудове врегулювання
спорів). Так, направлення вказаної
вимоги і її отримання відповідачем є
обставиною, з настанням якої закон
пов'язує факт дотримання позивачем
встановлених Правилами ФФБ процедур та
факт виникнення у відповідача
обов'язку повертати гроші, а не
способом врегулювання спору в
добровільному порядку. Суд також
наголошує на тому, що подання позовної
заяви, адресованої господарському суду
(а не боржнику) і надіслання останньому
як відповідачеві копії такої заяви є
складовими судової процедури, а не
цивільних правовідносин, і відповідні
дії не можуть розглядатися як вимога
(ч.4 п.1.7 Постанови Пленуму ВГСУ «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» №14 від
17.12.2013р.).

Не заслуговують на увагу і доводи
позивача, що за приписами п.5.7.1 Правил
ФФБ довіритель лише до запланованої
дати введення об'єкта будівництва в
експлуатацію має право достроково
припинити управління майном та
відмовитися від участі в ФФБ, у зв'язку
з чим позивач повинен направляти
вимогу відповідачу про повернення
коштів, оскільки такі доводи
спростовуються вищевикладеними
обставинами справи та положеннями
чинного законодавства України.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки, під час судового розгляду
справи позивачем не доведено
протиправної поведінки відповідача, а
відтак і факту заподіяння ним шкоди, то
відсутні правові підстави для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, у
зв'язку із відмовою в позові, судові
витрати залишаються за позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
2, 4-3, 12, 33, 34, 35, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
15.08.2014р.

Суддя
Крупник Р.В.