ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

03 вересня 2014 р. Справа №
902/1071/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Креді Агріколь Банк", м.Київ

до: Приватного акціонерного товариства
"Автоелектроапаратура", смт.Сутиски
Тиврівський район Вінницька область

про стягнення 211 814,66 грн заборгованості

За участю секретаря судового засідання
Миколюк М.Г.

За участю представника

позивача : Марков С.М., довіреність
серії ВТР № 452124 від 17.03.2014 р.

Представник відповідача не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "КРЕДІ
АГРІКОЛЬ БАНК" звернулось з позовом до
Приватного акціонерного товариства
"Автоелектроапаратура" про стягнення 16
446 доларів США 10 центів заборгованості
по сплаті кредиту, 214 доларів США 39
центів простроченої заборгованості по
сплаті відсотків за користування
кредитними коштами, 52 долара США 99
центів - заборгованості по нарахованих
відсотках, 16 964 грн 03 коп. пені за
прострочення погашення кредиту та 2 грн
71 коп. - пені за прострочення слати
відсотків за користування кредитом.

Ухвалою суду від 28.07.2014 р. за казаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/1071/14 та призначено ї до розгляду на
03.09.2014 р.

В засідання суду представник
відповідача не з'явився, хоча про час,
день та місце розгляду справи його було
повідомлено завчасно та належним чином
- ухвалою суду від 28.07.2014 р., надіслання
та вручення якої останньому 04.08.2014 р.
стверджується поштовим повідомлення
про вручення поштової кореспонденції
за № 570 (а.с.35).

Слід зазначити, що згідно спеціального
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 19061223
місцезнаходженням відповідача
значиться вул.Заводська, 1, смт. Сутиски,
Тиврівський район, Вінницька область,
23320, яка є ідентичною тій по якій було
направлено останньому ухвалу у даній
справі.

При цьому суд констатує, що
відповідачем не подано клопотання,
заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо
перенесення розгляду справи, її
відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги
приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо
строків вирішення спору та той факт, що
неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

За відсутності відповідного
клопотання справа розглядається без
фіксації судового процесу технічними
засобами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

29.09.2008 р. між Акціонерним товариством
"Індустріально-експортний банк", яке
змінило своє найменування на Публічне
акціонерне товариство "КРЕДІ АГРІКОЛЬ
БАНК" (Банк) та Закритим акціонерним
товариством "Автоелектроапаратура",
яке змінило свою назву на Приватне
акціонерне товариство
"Автоелектроапаратура" (Позичальник)
було укладено кредитним договір № 452-ю
(а.с.6-9, т.1).

За умовами Кредитного договору Банк
відкриває Позичальнику відновлювальну
відзивну кредитну лінію у розмірі 85 000
доларів США. Кожне надання суми кредиту
в межах кредитної лінії
супроводжується клопотання про її
надання в рамках даного Договору (п.1.1
Кредитного договору).

Строк функціонування кредитної лінії з
29.09.2008 р. по 25.09.2011 р., з погашенням
кредиту згідно погодженого сторонами,
пунктом 1.2. Договору, графіку зі
сплатою 14,5 % річних та використовується
на поповнення обігових коштів та інших
поточних витрат підприємства (п.п.1.2.-1.4
Кредитного договору).

За умовами Кредитного договору
Позичальник зобов'язується щомісячно ,
не пізніше останнього робочого дня
поточного місяця та разом з повним
погашенням кредиту, погашати відсотки
за користування кредитом шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок (п.2.9 Кредитного договору).

Відсотки за користування кредитом та
комісія за управління кредитною лінією
в частині резервування коштів
нараховуються з дня списання коштів з
позичкового рахунку Позичальника до
моменту погашення кредиту, щомісяця, в
період з 26 числа попереднього місяця по
25 число поточного місяця, за фактичну
кількість днів користування кредитом.
При розрахунку відсотків день надання
та погашення кредиту вважається як
один день, при цьому день надання
кредиту включається до розрахунку, а
день погашення кредиту - не
включається. При розрахунку відсотків
та комісії за управління кредитною
лінією в частині резервування коштів
кількість днів в місяці приймається за
їх фактичну кількість, а кількість днів
в році - 360. У випадку прострочення
погашення кредиту, відсотки
нараховуються на суму заборгованості
за кредитом і за період прострочення до
моменту погашення кредиту (п.2.9
Кредитного договору).

Позичальник зобов'язаний забезпечити
повне погашення кредиту, відсотків за
кредитом та плати за обслуговування
кредитної лінії в строки обумовлені
п.1.2 Договору та погашати кредит шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок (п.2.10 Кредитного договору).

Відповідно до п.2.14.2 Кредитного
договору Позичальник зобов'язаний
сплачувати Банку в національній валюті
України комісії за управління
фінансовим кредитом в частині змін
умов кредитування в день внесення
таких змін; щомісячно, не пізніше
останнього банківського дня поточного
місяця комісію за управління відзивною
кредитною лінією в частині
резервування коштів в розмірі 0,7 %
річних за кожен день від
невикористаної суми кредитної лінії
шляхом перерахування коштів на
рахунок.

Пунктом 2.18 Кредитного договору сторони
домовились, що Банк має право
достроково вимагати повернення суми
заборгованості за даним кредитним
договором (кредиту, відсотків за
кредитом, плати за обслуговування
кредитної лінії, пені та штрафів) в разі
порушення Позичальником умов даного
кредитного договору.

Слід також відзначити, що відповідно до
п.5.5 Договору Банк вправі вимагати, а
Позичальник зобов'язаний дострокового
поранення кредиту, сплатити належні
відсотки та плату за обслуговування
кредитної лінії, і передбаченої даним
Договором пеню та штраф, а також
відшкодування збитків, завданих Банку
в результаті невиконання чи
неналежного виконання умов Кредитного
Договору, з поміж іншого, у випадку якщо
він (Позичальник) порушує строки
повернення кредит та/або відсотків за
кредит та/або плати за обслуговування
кредитної ліні.

Вимога про дострокове повернення
кредиту згідно п.5.5 договору
направляється Позичальнику у
письмовій формі та підлягає виконанню
Позичальником у повному обсязі
протягом 10 днів від її відправлення
(п.5.6 Кредитного договору).

В подальшому сторонами неодноразово
укладались договори про внесення змін
та доповнень до кредитного договору №
452-ю від 29.09.2008 р., а саме: 14.10.2008 р. №
452-ю-1, 25.08.2009 р. № 452-ю-2, 30.12.2009 р. № 452-ю-3,
25.08.2010 р. № 4, 01.10.2010 р. № 452-ю-5 та 17.12.2010 р.
№ 6.

Вказаними додатковими правочинами
сторони змінювати валюту кредиту (як
долар США так і гривня України),
встановлювали відсоткову ставу
надання кредиту в національній валюті
України (23 %), змінювали графік
погашення кредиту (встановлювали
графік погашення кредиту виданого в
доларах та в гривня окремо) тощо (а.с.10-17,
т.1).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач на підставі валютного
меморіального ордера № 452-ю, на умовах
Кредитного договору № 452-ю від 29.09.2008 р.
отримав від позивача 30.09.2008 р. кредит в
сумі 85 000 доларів США , що стверджується
належним чином завіреною копіює
валютного меморіального ордера № 452-ю
від 30.09.2008 р. (а.с.43, т.1).

В засіданні суду встановлено, а
матеріалами справи підтверджено, що за
час користування кредитом відповідач
повернув позивачу 68 553 доларів США 90
центів, з яких 2 450 доларів США сплачено
згідно встановленого сторонами
графіку повернення кредиту та 66 103
доларів США 90 центів сплачено з
простроченням погашення кредиту, що
стверджується виписками з банку за
період з 11.12.2012 р. по 08.07.2014 р., обопільно
підписаним сторонами актом звірки
розрахунків від 08.07.2014 р. та відомістю
про рух коштів погашення поточної та
простроченої заборгованості по
кредиту (а.с.18, 21, 22-42, т.1).

Таким чином, на момент звернення з
позовом до суду відповідач прострочив
повернення кредиту в сумі 16 446 доларів
США 10 центів (85 000 - 68 533,90).

За період користування кредитом з
29.09.2008 р. по 08.07.2014 р. відповідач повинен
був, відповідно до п. 1.4. умов Кредитного
договору № 452-ю від 29.08.2008 р., сплатити
Банку відсотки за користування
кредитом в розмірі 14,5% що становить
56 531 доларів США 03 цента.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач за вказаний вище період
сплатив загалом Банку 56 316 доларів США
61 цент, з яких 17 855 доларів США 31 цент
сплачені у відповідно до графіку
погашення кредиту, а 38 461 долар США 33
цент з прострочкою сплати, що
стверджується виписками з банку за
період з 11.12.2012 р. по 08.07.2014 р., обопільно
підписаним сторонами актом звірки
розрахунків від 08.07.2014 р. та відомістю
про рух коштів погашення нарахованих
та прострочених відсотків за
користування кредитом (а.с. 18, 20, 22-42, т.1).

Отже, станом на 08.07.2014 р. відсотки, які не
сплачені Позичальником Банку
складають 267 доларів США 38 центів, з
яких 214 доларів США 39 центів є
простроченими, а 52 долара США 99 центів є
поточними відсотками.

В зв'язку з простроченням
Позичальником сплати по поверненню
кредиту, сплати процентів за
користування кредитом, Банком 02.05.2014 р.
надіслано відповідачу вимогу № 2132/659
від 16.05.2014 р. про погашення боргу, яка
позичальником згідно поштового
повідомлення № 334 отримана 26.05.2014
р. та залишена без відповіді і оплати
(а.с.44, т.1).

Непроведення розрахунків по
Кредитному договору № 452-ю від 29.09.2008 р.
Позичальником спонукала позивача
звернутись з відповідним позовом до
суду.

Беручи до уваги встановлені обставини,
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Виходячи із встановлених обставин
спору суд дійшов висновку, що між
позивачем та відповідачем 1 укладено
кредитний договір правовідносини по
якому врегульовано в главі 71 ЦК України
"Позика. Кредит. Банківський вклад".

Зокрема в ст.1054 ЦК України вказано, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549 - 552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених вище законодавчих
приписів, суд вважає вимоги позивача
про стягнення з відповідача 16 446
доларів США 10 центів заборгованості по
сплаті кредиту, 214 доларів США 39 центів
простроченої заборгованості по сплаті
відсотків за користування кредитними
коштами, 52 долара США 99 центів -
заборгованості по нарахованих
відсотках, правомірними та
обґрунтованими з огляду на що
задовольняє їх в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача
про стягнення з відповідача
16 964 грн 03 коп.пені за прострочення
погашення кредиту за період з 08.01.2014 р.
по 08.07.2014 р. та 02 грн 71 коп. - пені за
прострочення слати відсотків за
користування кредитом за період з
07.07.2014 р. по 08.07.2014 р., в результаті чого,
суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено,
що порушення зобов'язань є підставою
для застосування господарських
санкцій, передбачених ГК України,
іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції, оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями є господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, а пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 4.1 Кредитного договору сторони
передбачили, що у випадку
несвоєчасного погашення
заборгованості за кредитом та/або
відсотків за користування кредитом та
/або плати за обслуговування кредитної
лінії Позичальник сплачує Банку пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діє на
дату виникнення простроченої
заборгованості від суми відповідного
непогашення платежу за кожен день
прострочення.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Як вбачається із змісту Кредитного
договору в останньому не обумовлено
продовження періоду нарахування
штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, правильним буде
нараховувати пеню строком шість
місяців починаючи з дати прострочення
сплати отриманого кредиту.

Як вказано в п.2.5. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" щодо пені за
порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

З огляду на вказані приписи чинного
законодавства, а також враховуючи те,
що позивачем нарахування пені
здійснено за період шість місяців, які
передували поданню позову до суду, а не
одразу після вчинення відповідачем
порушення зобов'язання щодо повернення
кредиту, яке як вбачається із наявних у
справі документів розпочалось із 29.06.2010
р. по кредиту і таким чином закінчилось
через шість місяців після початку
прострочення в позовних вимогах щодо
стягнення пені за простроченою
заборгованістю по кредиту слід
відмовити.

Перевіркою розрахунку пені за
прострочення слати відсотків судом не
виявлено помилок в зв'язку з чим
вказана вимога підлягає задоволенню в
заявленому розмірі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду будь-яких належних та
допустимих доказів в спростування
позовних вимог позивача щодо стягнення
заборгованості по кредиту, відсоткам
та пені.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог з врахуванням вищевикладених
мотивів.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на відповідача відповідно
до ст.49 ГПК України.

Приймаючи рішення про задоволення
позову судом також враховано абз.3
пункту 14 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про
судове рішення у цивільній справі", в
якому роз'яснено, що суд має право
ухвалити рішення про стягнення
грошової суми в іноземній валюті з
правовідносин, які виникли при
здійсненні валютних операцій, у
випадках і в порядку, встановлених
законом (частина друга статті 192 ЦК,
частина третя статті 533 ЦК; Декрет
Кабінету Міністрів України від 19
лютого 1993 року N 15-93 "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю").

03.09.2014 р. в судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44,
48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Автоелектроапаратура",
вул.Заводська, 1, смт.Сутиски,
Тиврівський район, Вінницька область,
23320 (ідентифікаційний код - 32192547) на
користь Публічного акціонерного
товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК",
вул.Пушкінська, 42/4, м. Київ, 01004
(ідентифікаційний код - 14361575) - 16 446
доларів США 10 центів заборгованості по
сплаті кредиту, 214 доларів США 39 центів
простроченої заборгованості по сплаті
відсотків за користування кредитними
коштами, 52 долара США 99 центів -
заборгованості по нарахованих
відсотках.

3. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Автоелектроапаратура",
вул.Заводська, 1, смт.Сутиски,
Тиврівський район, Вінницька область,
23320 (ідентифікаційний код - 32192547) на
користь Публічного акціонерного
товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК",
вул.Пушкінська, 42/4, м. Київ, 01004
(ідентифікаційний код - 14361575) - 02 грн 71
коп. - пені за прострочення слати
відсотків за користування кредитом та 3
897 грн 01 коп. - відшкодування витрат
пов'язаних зі сплатою судового збору.

4. Видати накази в день набрання
рішенням законної сили.

5. В позові про стягнення 16 964 грн 03 коп.
пені за прострочення погашення кредиту
відмовити.

6. Копію рішення надіслати відповідачу
рекомендованим листом з поштовим
повідомленням про вручення
кореспонденції.

Повне рішення складено 08 вересня 2014 р.

Суддя Банасько
О.О.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - вул.Заводська, 1,
смт.Сутиски, Тиврівський район,
Вінницька область, 23320.