м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"
до Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
про визнання протиправним та
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: не з'явились
від відповідача: Якусевич А.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" (далі-позивач) звернулося
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі-відповідач) про визнання
недійсним та скасування рішення
адміністративної колегії Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№21/01-р/к від 09.04.2014 р.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки комісії, викладені у спірному
рішенні, зроблені відповідачем
внаслідок неповного та поверхневого
дослідження матеріалів, наданих
товариством, неправильного
встановлення фактичних обставин, з
порушенням норм чинного законодавства
в галузі енергетики, природних
монополій та без належного дослідження
ринку послуг з приєднання до
Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 19.08.2014 р. порушено
провадження у даній справі, призначено
її до розгляду у судовому засіданні на
04.09.2014 р. за участю представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
03.09.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник відповідача
подав відзив на позов, в якому проти
позову заперечив та зазначив, що
позивачем пропущено двохмісячний
строк на оскарження, який є
присікальним та не може бути
У даному судовому засіданні
представник відповідача заперечив
проти позову з підстав, викладених у
Представник позивача у дане судове
засідання не з'явився, однак був
повідомлений про час та дату судового
засідання належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.
Приймаючи до уваги, що представник
позивача був належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо документів
для розгляду справи по суті, суд вважає,
що неявка у судове засідання
представників позивача не є перешкодою
для прийняття рішення у даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 04.09.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2014 р. Київським міським
територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України
прийнято рішення №21/01-р/к по справі
№01-01/01.14 "Про припинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу", яким
визнано дії ПАТ «Київенерго», що
полягають у встановленні завищеної
вартості послуг з видачі технічних
рішень на приєднання об'єктів
споживачів до електричних мереж,
шляхом необґрунтованого включення у
прямі витрати витрат по оплаті праці
заступника начальника Управління
перспективного розвитку, керівника
групи та економіста І категорії,
витрати по заробітній платі, які
відносяться до загальновиробничих
витрат, порушенням, передбаченим
пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини 2
статті 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку послуг з видачі
технічних рішень на приєднання
об'єктів споживачів до електричних
мереж, які знаходяться на балансі
товариства, розташованих на території
м. Києва, шляхом встановлення таких цін
реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку.

За вчинене порушення, зазначене в
пункті 2 резолютивної частини цього
рішення, відповідно до абзацу другого
частини другої статті 52 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
накладено на позивача штраф у розмірі 50
000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що висновки комісії,
викладені у спірному рішенні внаслідок
неповного та поверхневого дослідження
матеріалів, наданих товариством,
неправильного встановлення фактичних
обставин, з порушенням норм чинного
законодавства в галузі енергетики,
природних монополій та без належного
дослідження ринку послуг з приєднання
до електричних мереж.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України",
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. При цьому, особливості
спеціального статусу Антимонопольного
комітету України обумовлюються його
завданнями та повноваженнями, в тому
числі роллю у формуванні конкурентної
політики, та визначаються цим Законом,
іншими актами законодавства і
полягають, зокрема, в особливому
порядку призначення та звільнення
Голови Антимонопольного комітету
України, його заступників, державних
уповноважених Антимонопольного
комітету України, голів територіальних
відділень Антимонопольного комітету
України, у спеціальних процесуальних
засадах діяльності Антимонопольного
комітету України, наданні соціальних
гарантій, охороні особистих і майнових
прав працівників Антимонопольного
комітету України на рівні з
працівниками правоохоронних органів, в
умовах оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України",
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних
завдань Антимонопольного комітету
України відносить участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики в
частині здійснення державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції на
засадах рівності суб'єктів
господарювання перед законом та
пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про Антимонопольний комітет
України", у сфері здійснення контролю
за дотриманням законодавства про
захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, зокрема, перевіряти
суб'єкти господарювання, об'єднання,
органи влади, органи місцевого
самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції.

Згідно ст. 5 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України",
Антимонопольний комітет України
здійснює свою діяльність відповідно до
Конституції України, законів України
"Про захист економічної конкуренції",
"Про захист від недобросовісної
конкуренції", цього Закону, інших
законів та нормативно-правових актів,
прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначено, що за результатами розгляду
справ про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, накладення штрафу тощо.

09.04.2014 р. Київським міським
територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України
прийнято рішення №21/01-р/к по справі
№01-01/01.14 "Про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції та
накладення штрафу".

Відповідно до частини восьмої статті 56
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", протягом п'яти днів з дня
сплати штрафу суб'єкт господарювання
зобов'язаний надіслати до Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного Комітету України
документ, що підтверджує сплату штрафу.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Отже, приписами вищевказаної норми
передбачено строк оскарження рішення
органу Антимонопольного комітету
України, який не може бути відновлено.

З матеріалів справи вбачається, що
копія рішення була надіслана позивачу
на адресу: м. Київ, пл. І.Франка, 5 листом
від 10.04.2014 р. №26-01/1148 «Про направлення
копії рішення».

Судом встановлено, що позивач за
вищезазначеною адресою отримав
Рішення 14.04.2014 р., що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (копії вказаних доказів
містяться в матеріалах справи).

Таким чином, двомісячний строк з дня
одержання позивачем рішення для його
оскарження закінчився 14.06.2014 р.

Натомість, позивач звернувся до суду з
позовом про скасування спірного
рішення лише 18.08.2014 р., тобто з пропуском
встановленого двохмісячного строку на
оскарження.

Враховуючи, що позивач пропустив
двомісячний строк для оскарження
рішення Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№21/01-р/к від 09.04.2014 р., а пропущений строк
не може бути відновлено, він є
присікальним, то у задоволенні
заявлених позовних вимог слід
відмовити.

Зазначена позиція суду узгоджується з
правовою позицією Вищого
господарського суду України,
викладеною у п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011, № 15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" (надалі - Постанова
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15), відповідно
до якої у застосуванні згаданого
припису частини першої статті 60 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", а також частини другої
статті 47 цього Закону господарським
судам слід враховувати таке.

За цими приписами, передбачені ними
строки оскарження рішень органу
Антимонопольного комітету України не
може бути відновлено.

Таким чином, зазначені строки є
присічними. Встановлена Цивільним
кодексом України позовна давність до
відповідних правовідносин не
застосовується, так само як і в
оскарженні розпоряджень
Антимонопольного комітету України та
його органів.

Закінчення присічного строку,
незалежно від причин його пропуску
заінтересованою особою, є підставою
для відмови в позові про визнання
недійсним рішення (розпорядження)
Антимонопольного комітету України та
його органів.

Отже, відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Згідно із ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Приймаючи до уваги викладене,
враховуючи пропуск позивачем
встановленого ст. 60 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" строку
для оскарження рішення органів
Антимонопольного комітету України та
приймаючи до уваги неможливість його
відновлення, господарський суд
відмовляє у позові про визнання
недійсним рішення. При цьому суд
зазначає, що всі інші доводи та
заперечення сторін та надані на їх
підтвердження докази судом не
приймаються на підставі ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки не мають значення для
справи.

Таким чином, зважаючи на встановлені
обставини справи та положення чинного
законодавства, господарський суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 09.09.2014 р.

Суддя
Бондарчук
В.В.