РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
Справа № 924/443/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Коболєв АВ. (дов. № 14-104 від
18.04.14 р.)

від відповідача 1:Потапова Н.А. (дов. № 591
від 12.06.14 р.)

від відповідача 2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ
"Шепетівка енергоінвест" на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 16.07.14 р. у справі № 924/443/14
(суддя Димбовський В.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шепетівка
Енергоінвест"(відповідач 1)

Шепетівського підприємства
теплових мереж м. Шепетівка (відповідач
2)

про стягнення 1024 143,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (надалі - позивач)
звернулось в господарський суд
Хмельницької області з позовною заявою
(а.с. 2-4) до ТОВ "Шепетівка Енергоінвест"
(надалі -відповідач 1) та до
Шепетівського підприємства теплових
мереж (надалі - відповідач 2), в якій
просить стягнути 843035,66 грн. основного
боргу, 72343,91 грн. пені, 59012,50 грн. штрафу,
45099,67 грн. річних та 4651,90 грн.
інфляційних.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 16.07.14 р. (а.с.
116-119) позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача 1 на користь
позивача 843035,66 грн. основної
заборгованості, 59012,50 грн. штрафу, 71027,37
грн. пені, 44841,61 грн. 3% річних, 20358,34 грн. В
частині позовних вимог про стягнення
1316,54 грн. пені, 258,06 грн. 3% річних, 4651,90
грн. інфляційних нарахувань
відмовлено. В позові до Шепетівського
підприємства теплових мереж про
стягнення 843035,66 грн. - основного боргу,
72343,91 грн. - пені, 59012,50 грн. - штрафу, 45099,67
грн. - 3% річних, 4651,90 грн. - інфляційних
нарахувань відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що після
укладення договору концесії, об'єктом
якого є цілісний майновий комплекс
"Шепетівське підприємство теплових
мереж", товариство з обмеженою
відповідальністю "Шепетівка
Енергоінвест" стало правонаступником
усіх боргових зобов'язань
Шепетівського підприємства теплових
мереж з оплати спожитих енергоносіїв
та послуг з їх транспортування і
постачання, в тому числі й щодо
відповідальності за несвоєчасну
оплату.

Суд першої інстанції вважав
правомірними та обґрунтованими
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 843035,66 грн. основного боргу,
59012,50 грн. штрафу.

Водночас, здійснивши розрахунок пені
та річних з врахуванням днів фактичної
сплати суми боргу, суд вважав
правомірним заявлені суми пені - 71027,37
грн. та 44841,61 грн. - 3% річних. Щодо
нарахування інфляційних, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
визначені позивачем періоди є
необґрунтованими, а тому відмовив у
стягненні 4651,90 грн. інфляційних.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, відповідач 1
звернувся з апеляційною скаргою (а.с.
139-142) до Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду
Хмельницької області від 16.07.14 року у
даній справі скасувати в частині
стягнення 59012,50 грн. штрафу, 71027,37 грн.
пені, 44841,61 грн. річних та прийняти в цій
частині нове рішення, яким в позові
відмовити.

Апеляційну скаргу скаржник
обґрунтовує тим, що ТОВ "Шепетівка
Енергоінвест", в силу Закону та
фактично прийнятих на себе зобов'язань
по сплаті основного боргу відповідача 2
перед кредитором, вважаючи себе
зобов'язаним здійснити погашення боргу
в сумі 843035,66 грн. та виходячи з
характеру правовідносин, які склалися
між ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" та ПАТ
НАК "Нафтогаз" з 03.09.12 р. за Договором №
12/1003-БО-34 від 19.01.12 р., не порушило перед
позивачем зобов'язань за Договором, а
тому відсутній факт неналежного
виконання та обов'язок по сплаті сум
понад основний борг.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу,
а також його повноважний представник в
судовому засіданні, проти апеляційної
скарги заперечив, оскільки вважає, що
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними
та необґрунтованими.

Позивач зокрема зазначає, що
відповідач є правонаступником
Шепетівського підприємства теплових
мереж по зобов'язаннях, усіх прав та
обов'язків щодо погашення дебіторської
та кредиторської заборгованості.

Представник відповідача 2 не
реалізував процесуальне право на
участь у судовому засіданні суду
апеляційної інстанції, хоча про час та
місце його проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 155). Жодних клопотань
про відкладення розгляду апеляційної
скарги від відповідача 2 не надходило.

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представника
відповідача 2 за наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача 1, розглянувши
матеріали та обставини справи,
апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи
19.01.2012р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та Шепетівським
підприємством теплових мереж
(покупець) укладено договір №12/1003-БО-34
про закупівлю природного газу.

Відповідно до п. 1 Договору, продавець
зобов'язується поставити покупцеві
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у п.
1.2 цього договору. Газ, що постачається
за цим договором, використовується
покупцем виключно для вироблення
теплової енергії для потреб установ та
організацій, що фінансуються з
державного та місцевих бюджетів, а
також інших суб'єктів господарювання.

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу (п. 4.1 договору).

У платіжних дорученнях покупець
повинен обов'язково зазначати номер
договору, дату його підписання,
призначення платежу. За наявності
заборгованості за цим договором
продавець зараховує кошти, що надійшли
від покупця, як погашення
заборгованості за спожитий газ,
поставлений в минулі періоди за цим
договором, незалежно від зазначеного в
платіжному дорученні призначення
платежу (п.п. 4.3).

Згідно п. 7.3 договору у разі порушення
покупцем умов п. 4.1 цього договору,
покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 років (п.
9.3).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суду приходить до
висновку, що між позивачем та
відповідачем 2 виникли правовідносини,
які за своєї правовою природою є
відносинами поставки природного газу.

У відповідності до частини 1 статті 712
ЦК України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК
України, якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК
України - боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Крім того, вирішуючи спір, суд
апеляційної інстанції враховує
положення ст. 193 ГК України, ст.ст. 629, 526
ЦК України щодо законодавчого
визначення поняття зобов'язання, його
порушення відповідачем та
недопустимості односторонньої відмови
від виконання

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з актів передачі-приймання
природного газу:

від 31.01.2012р. за січень 2012 року на суму
2612035,86 грн., від 29.02.2012р. за лютий 2012 року
на суму 2924081,57 грн., від 31.03.2012р. за
березень 2012 року на суму 1835853,65 грн., від
30.04.2012р. за квітень 2012 року на суму 553100,75
грн., на виконання умов договору
позивач впродовж січень 2012 року -
квітень 2012 року поставив
Шепетівському підприємству теплових
мереж природний газ на суму 7925071,83 грн.

Однак, Шепетівське підприємство
теплових мереж свої зобов'язання по
договору, виконало не в повному обсязі,
внаслідок чого у відповідача 2 перед
позивачем виникла заборгованість за
поставлений газ в сумі 843035,66 грн., що
підтверджується довідкою про операції
з 01.01.2012р. по 21.10.2012р. та довідкою про
сальдо.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, 02.12.2011р. між Шепетівською
міською радою та товариством з
обмеженою відповідальністю "Шепетівка
Енергоінвест" укладено договір
концесії (а.с. 105-111).

Відповідно до договору концесії,
концесієдавець (міська рада) надає на 12
років концесіонеру (відповідачу) право
істотно поліпшити та здійснювати
управління (експлуатацію) об'єкта
концесії з метою задоволення
громадських потреб у сфері
теплопостачання за умови сплати
концесійних платежів та виконання
інших умов цього договору.

Об'єктом концесії за договором є
цілісний майновий комплекс
"Шепетівське підприємство теплових
мереж", м. Шепетівка, пров. Короленка, 1а.

Перелік майна, що входить до складу
цілісного майнового комплексу (склад
об'єкту концесії) визначений на
підставі даних інвентаризації майна та
викладений у додатку №1, який є
невід'ємною частиною договору.

За умовами п. 13 Договору майно, отримане
у концесію, включається до балансу
концесіонера - юридичної особи із
зазначенням, що це майно отримане у
концесію.

Пунктом 47 договору передбачено, що
договір набуває чинності з дня його
підписання сторонами та нотаріального
посвідчення.

Договір підписаний обома сторонами та
скріплений їх печатками. Договір
посвідчений нотаріусом Шепетівського
міського нотаріального округу 2 грудня
2011 року та зареєстровано в реєстрі за
№5076, про що свідчить підпис та печатка
нотаріуса.

Як вбачається з матеріалів справи,
24.05.2012р. Шепетівське підприємство
теплових мереж та товариство з
обмеженою відповідальністю
„Шепетівка Енергоінвест" підписали
акт приймання - передачі дебіторської
та кредиторської заборгованості
Шепетівського підприємства теплових
мереж.

Згідно даного акта у зв'язку з
підписанням 23 травня 2012 року акта
прийому-передачі цілісного майнового
комплексу "Шепетівського підприємства
теплових мереж" в концесію ТОВ
"Шепетівка Енергоінвест",
затвердженого рішенням виконкому
Шепетівської міської ради від 22.05.2012р.
№125, ТОВ "Шепетівка Енергоінвест"
набуває усіх прав і обов'язків щодо
погашення дебіторської та
кредиторської заборгованості
Шепетівського підприємства теплових
мереж станом на 24.05.2012р., а саме:
дебіторської заборгованості за надані
послуги з постачання теплової енергії
в сумі 9052880,62 грн., в тому числі
заборгованості населення - 7018590,84 грн.,
заборгованості бюджетних організацій -
843882,54 грн., заборгованості інших
споживачів - 1190407,24 грн.; кредиторської
заборгованості за придбані товари,
роботи, послуги - 9170525,54 грн.;
дебіторської заборгованості за товари,
роботи, послуги в сумі 397873,02 грн.

Додатком до акта сторони передбачили
реєстр дебіторської та кредиторської
заборгованості станом на 24 травня 2012
року, серед яких зазначено
заборгованість перед НАК "Нафтогаз
України" за договором №12/1003-БО-34 на суму
843035,66 грн..

Акт та додаток підписані обома
сторонами та скріплені їх печатками.

Протоколом Загальних зборів учасників
ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" від
30.07.2012р. внесено зміни до статуту
товариства, згідно п. 1.4.1 визначено, що
товариство є правонаступником
Шепетівського підприємства теплових
мереж за правами та обов'язками по
сплаті боргових зобов'язань з оплати
спожитих енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання, що
виникли на Шепетівському підприємстві
теплових мереж до моменту підписання
акта приймання-передачі цілісного
майнового комплексу від 24.05.2012р.
Боргові зобов'язання з оплати спожитих
енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання,
передаються згідно акту
приймання-передачі дебіторської та
кредиторської заборгованості
Шепетівського підприємства теплових
мереж від 24 травня 2012 року та реєстру,
що додається.

Крім того, 03.09.2012р. між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" та ТОВ "Шепетівка
Енергоінвест", укладено додаткову
угоду №1 до договору від 19.01.2012р.

Згідно умов даної угоди у зв'язку з тим,
що ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" є
правонаступником Шепетівського
підприємства теплових мереж за правами
та обов'язками з оплати спожитих
енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання, сторони
вирішили в преамбулі договору, замість
Шепетівського підприємства теплових
мереж читати товариство з обмеженою
відповідальністю "Шепетівка
Енергоінвест". Реквізити покупця
викладено в новій редакції.

Пунктом п. 4 угоди передбачено, що
додаткова угода набуває чинності з
моменту підписання та скріплення
печатками сторін та поширює свою дію на
відносини, що склались між сторонами з
02 серпня 2012 року і діє протягом строку
дії договору.

Враховуючи той факт, що відповідач 1 не
розрахувався за поставлений природний
газ, позивач звернувся в господарський
суд Хмельницької області з позов про
стягнення з відповідачів борг в сумі
843035,66 грн., пеню у розмірі 72343,91 грн. (за
період загалом з 14.02.2012р. по 14.11.2012р.) та
7%штрафу в сумі 59012,50 грн. за
зобов'язаннями березня та квітня 2012
року, 3% річних у розмірі 45099,67 грн. (за
період загалом з 15.02.2012р. по 20.01.2014р.) та
інфляційні в сумі 4651,90 грн., які
нараховано за зобов'язаннями січня 2012
року за період лютий, березень 2012 року
та за зобов'язаннями лютого 2012 року за
період березень, квітень 2012 року.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
враховувати наступні положення
чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
концесії", концесія - надання з метою
задоволення громадських потреб
уповноваженим органом виконавчої
влади чи органом місцевого
самоврядування на підставі
концесійного договору на платній та
строковій основі юридичній або
фізичній особі (суб'єкту
підприємницької діяльності) права на
створення (будівництво) та (або)
управління (експлуатацію) об'єкта
концесії (строкове платне володіння),
за умови взяття суб'єктом
підприємницької діяльності
(концесіонером) на себе зобов'язань по
створенню (будівництву) та (або)
управлінню (експлуатації) об'єктом
концесії, майнової відповідальності та
можливого підприємницького ризику.

Договір концесії (концесійний договір)
- договір, відповідно до якого
уповноважений орган виконавчої влади
чи орган місцевого самоврядування
(концесієдавець) надає на платній та
строковій основі суб'єкту
підприємницької діяльності
(концесіонеру) право створити
(побудувати) об'єкт концесії чи суттєво
його поліпшити та (або) здійснювати
його управління (експлуатацію)
відповідно до цього Закону з метою
задоволення громадських потреб.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про
теплопостачання" встановлено, що у разі
якщо суб'єкту господарювання надано в
користування (оренду, концесію,
управління тощо) цілісний майновий
комплекс (індивідуально визначене
майно) з вироблення теплової енергії,
такий суб'єкт стає правонаступником за
борговими зобов'язаннями з оплати
спожитих енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання, що
виникли у суб'єкта господарювання, який
раніше використовував зазначене майно
(володів або користувався ним).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Шепетівське підприємство теплових
мереж прийняло від позивача природний
газ і зобов'язано було оплачувати його
вартість згідно умов договору. Між тим,
свої зобов'язання підприємство
належним чином не виконувало, оплату у
встановлені договором строки не
здійснювало. Факт неналежного
виконання договірних обов'язків з
оплати поставленого природного газу
підтверджується доказами, наявними в
матеріалах справи.

При цьому, апеляційний суд констатує,
що відповідач 1 є правонаступником усіх
прав та обов'язків відповідача 2 по
договору закупівлі природного газу від
19.01.2012р., виходячи з наступного.

Так, відповідно до договору від 02.12.2011р.,
укладеного між ТОВ "Шепетівка
Енергоінвест" та Шепетівською міською
радою, остання передала відповідачу на
умовах концесії цілісний майновий
комплекс - Шепетівське підприємство
теплових мереж.

Водночас, колегія суду констатує той
факт, що в акті від 24.05.2012р. про передачу
ТОВ "Шепетівка Енергоінвест"
заборгованості Шепетівського ПТМ
зазначено, що відповідач 1 є
правонаступником відповідач 2 та усіх
прав та обов'язків щодо погашення
заборгованості відповідача 2.

Крім того, п. 1.4.1 статуту ТОВ "Шепетівка
Енергоінвест", останній є
правонаступником Шепетівського
підприємства теплових мереж за правами
та обов'язками по сплаті боргових
зобов'язань з оплати спожитих
енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання, що
виникли на Шепетівському підприємстві
теплових мереж до моменту підписання
акту прийому - передачі ЦМК від 23.05.2012р.

А відтак, до вказаних обов'язків
відноситься і борг за договором
№12/1003-БО-34 про закупівлю природного
газу від 19.01.2012р.

Крім того, постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
05.06.2013р. по справі №924/44/13-г встановлено
правонаступництво ТОВ "Шепетівка
Енергоінвест" на підставі договору
концесії від 02.12.2011р.

Враховуючи вказане, апеляційний суд
приходить до висновку, що після
укладення договору концесії, об'єктом
якого є цілісний майновий комплекс
"Шепетівське підприємство теплових
мереж", відповідач 1 став
правонаступником усіх боргових
зобов'язань відповідача 2 з оплати
спожитих енергоносіїв та послуг з їх
транспортування і постачання, в тому
числі й щодо відповідальності за
несвоєчасну оплату.

А відтак, відповідач 1 свої зобов'язання
по оплаті газу, поставленого на
виконання умов договору №12/1003-БО-34
відповідачу 2, належним чином не
виконав, внаслідок чого утворилась
заборгованість перед позивачем за
отриманий газ в сумі 843035,66 грн.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в
частині стягнення 843035,66 грн. основного
боргу, апеляційний суд вважає
обґрунтованими, підтвердженими
доказами, наявними в матеріалах справи
та такими, що підлягають до
задоволення, а тому залишає рішення в
цій частині без змін.

Слід зазначити, що у відповідності до п.
3 ст.611 Цивільного кодексу України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

У відповідності до ст. 216, ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій, згідно ч. 2 ст. 217
Господарського кодексу України, є
штрафні санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 Цивільного
кодексу України, якщо за порушення
зобов'язання встановлено неустойку, то
вона підлягає стягненню у повному
розмірі, незалежно від відшкодування
збитків.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що
чинне законодавство не встановлює
обмежень щодо одночасного
застосування пені і штрафу у випадку
порушення виконання зобов'язання і
таке застосування чинному
законодавству не суперечить. Крім того,
таке одночасне стягнення пені та
штрафу за порушення господарського
зобов'язання передбачено приписами ч. 2
ст. 231 ГК України.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
НБУ, за увесь час користування чужими
коштами, якщо інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.

У відповідності до ст. ст. 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений даним
законом, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Сторони у договорі передбачили такий
вид відповідальності як пеня за
порушення строків оплати поставленого
газу у граничному розмірі,
встановленому Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", а
також штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу (п. 7.3 Договору).

Перевіривши розрахунок пені та штрафу,
колегія суддів приходить до висновку,
що господарський суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
обгрунтованість позову в частині
стягнення з відповідача 59012,50 грн. 7%
штрафу та 71027,37 грн. пені, в частині
стягнення 1316,54 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Здійснивши розрахунок річних, колегія
суддів погоджується з правильністю
розрахунку господарського суду першої
інстанції, щодо стягнення з
відповідача 44841,61 грн. 3 % річних, 258,06 грн.
річних слід відмовити.

Водночас, колегія суду констатує те, що
згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" №14 від
17.12.2013р. розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція.

При цьому, матеріали справи свідчать,
що прострочка в оплаті за
зобов'язаннями січня 2012 року виникла з
14.02.2012р., а на кінець лютого 2012 року борг
був погашений; прострочка в оплаті за
зобов'язаннями лютого 2012 року виникла з
14.03.2012р., а 02 квітня 2012 року борг
погашено. Тобто, нарахування
інфляційних за періоди, визначені
позивачем, є необгрунтованими.

А відтак, колегія суду погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції щодо відмови в позові в
частині стягнення з відповідача 1 на
користь позивача 4651,90 грн. інфляційних.

Крім того, враховуючи обставини справи,
колегія суду приходить до висновку, що
у відповідача 2 на день звернення
позивача до суду із позовною заявою вже
не існувало боргових зобов'язань перед
позивачем за договором №12/1003-БО-34 про
закупівлю природного газу від 19.01.2012р.,
оскільки боргові зобов'язання за
вказаним договором в повному обсязі та
за відповідні періоди перейшли до ТОВ
"Шепетівка Енергоінвест" в силу закону
та відносин концесії, а відтак в позові
позивача до відповідача 2 слід
відмовити.

Разом з тим, колегія суду оцінює
критично доводи відповідача 1
викладені в апеляційній скарзі, що акт
приймання-передачі від 24.05.2012р. є
правочин з переведення виключно боргу,
оскільки акт не породжує ні прав, ні
обов'язків, він лише засвідчує факт
наявності заборгованості
Шепетівського підприємства теплових
мереж, при чому, як дебіторської, так і
кредиторської.

Водночас, матеріалами справи
спростовуються доводи відповідача 1
про те, що він є зобов'язаною стороною
перед відповідачем 2 лише з 02.08.2012р.
виходячи з умов укладеної додаткової
угоди від 03.09.2012р., оскільки
правовідносини між позивачем та ТОВ
"Шепетівка Енергоінвест" виникли в силу
ЗУ "Про теплопостачання" та відносин
концесії.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для відмови в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
штрафних санкцій, річних та
інфляційних.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача 1 згідно
ст. 49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Шепетівка
енергоінвест" на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 16.07.14 р. у справі № 924/443/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 16.07.14 р. у
справі № 924/443/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №924/443/14 повернути
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Василишин А.Р.