ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 вересня 2014 р. Справа №
903/682/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ.

до відповідача: Державного
комунального підприємства
"Луцьктепло", м.Луцьк.

про стягнення 614 703,62 грн.

Суддя Дем' як В.М.

з участю представників сторін:

від позивача: Пац В.О.- довіреність №14-127
від 13.05.2014р.

від відповідача: Наумчук В.А. -
довіреність №27/08 від 08.01.2014р.

Суть спору:Позивач Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України",
звернувшись з позовом до суду, просить
стягнути з відповідача - Державного
комунального підприємства "Луцьктепло"
614 703,62 грн. заборгованості у зв'язку з
неналежним виконанням умов договору, в
т.ч. 204 461,89грн. пені, 155 579,39 грн.
інфляційних нарахувань, 254 662,34 грн. - 3%
річних.

В підтвердження своїх вимог позивач
посилається на договір № 12/1064-ТЕ-2 від
17.10.2012р.(а.с. 11-16); акти
приймання-передачі природного газу від
30.11.2012р. на суму 7 824 495,32 грн.; від 30.11.2012р.
на суму 11 899 496,84 грн.; від 30.11.2012р. на суму
3576,73 грн.; від 31.12.2012р. на суму 18 132 015,45грн.
від 31.12.2012р. на 5 365,10 грн. (а.с. 17-21); сальдо
підприємства та випискою по операціях
по підприємству за період з 17.10.2012р. по
31.05.2014р. (а.с. 22-23) та Постанову КМУ від
25.05.1998р. № 747 якою затверджено Статут
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України». (а.с. 24-33).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просить суд задоволити позов в повному
обсязі.

Відповідач в письмових поясненнях за
вх.№01-29/7887/14 від 18.08.2014р. укладення між
сторонами договору про купівлю-продаж
природного газу № 12/1064-ТЕ2 від 17.10.2012 р.
та отримання на загальну суму 37 864 949,
44 грн. підтвердив. Також, звертає увагу
суду на те, що борг відповідачем
сплачений повністю. Неналежне
виконання зобов'язань по оплаті
отриманого природного газу пояснює
важким фінансово-економічним
становищем підприємства. При цьому,
посилається на те, що відповідач є
комунальним підприємством власником
майна якого є територіальна громада
міста Луцька. Чинні тарифи, які
затверджені постановами НКРЕ та
рішеннями виконкому Луцької міської
ради не є економічно обґрунтованими та
не покривають затрат підприємства на
виробництво теплової енергії та
надання послуг з теплопостачання.
Єдиним джерелом надходження коштів на
підприємство за рахунок яких
відповідач може оплачувати природний
газ за даним договором є оплата
населенням отриманих послуг, а також
субвенції Державного бюджету України,
які спрямовуються через місцевий
бюджет на покриття різниці в тарифах.
Проте, як зазначає відповідач,
населення м.Луцька не в повній мірі
оплачує отримані послуги. Станом на
01.01.2013 р. борг населення включно з
пільгами і субсидіями становить 41 225,70
тис. грн. Станом на 01.07.2013 р. борг
становив 37 547,3 тис. грн., що підтверджує
відповідною довідкою. З врахуванням
зазначених обставин та на підставі
ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України, ст.83
ГПК України просить суд зменшити
розмір пені, яка підлягає до стягнення
з ДКП "Луцьктепло" в користь ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання до 10%
від заявленої суми.

20.08.2014 р. ухвалою суду було відкладено
розгляд справи для надання можливості
відповідачу подати додаткові докази на
підтвердження несвоєчасного виконання
грошового зобов'язання за договором
купівлі-продажу природного газу
№12/1064-ТЕ-2 від 17.10.2012р., а саме
бухгалтерські документи, які
підтверджують, що заборгованість за
період 14.11.2012 по 21.12.2012р. виникла з
об'єктивних причин.

На виконання вимог ухвали суду
відповідачем на підставі додаткових
пояснень за вх.№ 01-29/8355/14 від 05.09.2014 р. до
матеріалів справи долучено: копію
витягу з протоколу № 2 засідання
територіальної комісії з погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу
області від 24.04.2013 р.; рішення
господарського суду Волинської
області від 21.08.2013р.; постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 15.10.2013р.; лист
про проведення взаєморозрахунків від
21.08.2013р. № 4773/05; договір про організацію
взаєморозрахунків №20/30 від 08.02.2014р.;
платіжне доручення № 1 від 10.02.2014р. на
суму 11912558,17 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні проти зменшення нарахованої
суми пені заперечує, зазначає, що
несвоєчасні розрахунки ДКП
"Луцьктепло" негативно впливають на
майновий стан позивача, що перешкоджає
в свою чергу ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
здійснити розрахунки за імпортований
природний газ перед іншим
постачальником. Крім того, вважає, що
наведені відповідачем обставини не
мають істотного значення.

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності,
господарський суд, -

17.10.2012р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(постачальник) та Державним
комунальним підприємством "Луцьктепло"
(продавець) укладено договір
купівлі-продажу природного газу
№12/1064-ТЕ-2, згідно умов якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити газ на умовах
цього договору (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору газ, що продається
за цим договором, використовується
покупцем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями.

Відповідно до п.2.1 договору продавець
передає покупцеві з 01.09.2012 р. по 31.12.2012 р.
газ в обсязі до 31 912, 5 тис.м3.

Пунктом 3.3 договору визначено, що
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Акти є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами (п.3.4 договору).

Відповідно до п.5.2 договору ціна за 1000
куб.м природного газу становить 1 091,00
грн. з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м
природного газу - 1 091,00 грн., крім того
ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 1 309, 20 грн.

Згідно п.11.1 договору цей договір
набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01.09.2012р. і діє в частині
поставки газу до 31.12.2012 р., а в частині
розрахунків - до повного їх здійснення.

Як встановлено, позивач свої
зобов'язання за договором виконав
належним чином, поставивши протягом
листопада - грудня 2012 р. у власність
відповідача природний газ на загальну
суму 37 864 949, 44 грн., що підтверджується
актами приймання - передачі природного
газу від 30.11.2012 р. на суму 3 567, 73 грн., на
суму 11 899 496, 84 грн., на суму 7 824 495, 32
грн., від 31.12.2012 р. на суму 5 365, 10 грн., на
суму 18 132 015, 45 грн.(а.с. 17-21)

Відповідно до умов п.6.1 договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідач в повному обсязі провів
розрахунки за отриманий природній газ,
що підтверджується випискою з рахунку
(операції - по державному комунальному
підприємству «Луцьктепло» з 17.10.2012р. по
31.05.2014р.).

Проте, оплата природного газу,
отриманого по договору купівлі-продажу
№12/1064-ТЕ-2 від 17.10.2012р., була проведена не
своєчасно та в порушення умов п. 6.1
договору, період прострочення
становить з 28.11. 2012р. по 30.01.2013р.

Відповідно до ст. 144 Господарського
кодексу України, майнові права та
майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Як встановлено, між сторонами виникли
цивільні права та обов'язки на підставі
договору купівлі-продажу природного
газу №12/1064-ТЕ-2 від 17.10.2012р.

Укладені угоди предметом судового
розгляду не виступали, недійсними
судом в цілому або частково не
визнавались, у зв'язку з чим в
господарського суду відсутні підстави
вважати зазначені угоди недійсними або
неукладеними.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Верховний Суд України у листах від
01.06.2012р. "Висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України за 2010-2011р.р.", від 18.02.2014р. "Аналіз
практики застосування статті 625
Цивільного кодексу України в
цивільному судочинстві" та Вищий
господарський суд України у п.п. 1.3, 3.1,
4.1, 5.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зауважив, що
нарахування інфляційних втрат на суму
боргу та трьох процентів річних,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафними санкціями та входять до
складу грошового зобов'язання і є
особливою мірою відповідальності
боржника за прострочення грошового
зобов'язання, оскільки виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті, та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі
в судовому порядку, сплати боржником
сум інфляційних нарахувань та
процентів річних як разом зі сплатою
суми основного боргу, так і окремо від
неї.

Тобто, ч. 2 ст. 625 ЦК України є
спеціальним видом цивільно-правової
відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, має в силу ч. 2 ст. 625 ЦК
України сплатити кредиторові три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України п. 1.3
постанови Пленуму від 17.12.2013р. №14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
зауважив, що статтю 625 ЦК України
вміщено в розділі 1 книги 5 цього
Кодексу - "Загальні положення про
зобов'язання", і ця стаття
застосовується до всіх грошових
зобов'язань, якщо інше не передбачено
спеціальними нормами, які регулюють
відносини, пов'язані з виникненням,
зміною чи припиненням окремих видів
зобов'язань.

Оскільки, відповідач - ДКП
«Луцьктепло» здійснив оплату
основного боргу з порушенням умов п. 6.1
договору № 12/1064-ТЕ-2 від 17.10.2012р., то
позивачем правомірно нараховано 3%
річних за період з 31.05.2013р. по 14.02.2014р. в
сумі 254 662,34грн. та інфляційні
нарахування за період з 01.10.2013р. по
31.01.2014р. в розмірі 55579,39грн., які
підлягають до задоволення в повному
обсязі.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання. У разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

У відповідності до ст.ст. 1, 2 ЗУ "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно п.7.2 договору, у разі невиконання
покупцем умов п.6.1 цього договору
продавець має право не здійснювати
поставку газу покупцю або обмежити
поставку пропорційно до кількості
несплачених обсягів з наступною
поставкою цих обсягів при умові їх
оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем умов п.6.1 цього договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу,
за кожен день прострочення.

На підставі зазначеного, позивачем
правомірно нарахована пеня в розмірі 204
461,89грн. за період з 31.05.2013р. по 13.07.2013р.,
розрахунки є арифметично вірними та
проведеними у відповідності до
положень п.7.2 договору, Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань". При
цьому, позивачем дотримано вимоги ч. 6
ст.232 ГК України щодо строку
нарахування штрафних санкцій.

Водночас, відповідач у додаткових
поясненнях просить зменшити розмір
пені та стягнути 10% від заявленої суми.

В обґрунтування наявності обставин для
зменшення розміру пені посилається на
те, що чинні тарифи, затверджені
постановами НКРЕ та рішеннями
виконкому Луцької міської ради не є
економічно обґрунтованими та не
покривають затрат підприємства на
виробництво теплової енергії та
надання послуг з теплопостачання.
Єдиним джерелом надходження коштів на
підприємство, за рахунок яких
відповідач може оплачувати природний
газ за даним договором, є оплата
населенням отриманих послуг, а також
субвенції Державного бюджету України,
які спрямовуються через місцевий
бюджет на покриття різниці в тарифах.

Матеріалами справи підтверджено, що
прострочення оплати зумовлено
несвоєчасним надходженням субвенцій з
державного бюджету на погашення
різниці в тарифах, а саме: витягом з
протоколу № 2 засідання територіальної
комісії з погашення заборгованості
підприємств паливно-енергетичного
комплексу області від 24.04.2013 р.;
рішенням господарського суду
Волинської області від 21.08.2013р.;
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 15.10.2013р.; листом
про проведення взаєморозрахунків від
21.08.2013р. № 4773/05; договором про
організацію взаєморозрахунків №20/30
від 08.02.2014р.; платіжним дорученням № 1
від 10.02.2014р. на суму 11912558,17 грн.

За приписом п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського
кодексу України, у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається, позивачем не надано
належних та допустимих доказів того, що
порушення зобов'язання потягло за
собою значних збитків НАК "Нафтогаз
України". У той же час, відповідач подав
докази в підтвердження об'єктивності
причин прострочення виконання
договірних зобов'язань з оплати за газ.

В ч. 3 ст. 35 ГПК України та в п.2.6
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» №18
від 26.12.2011р. передбачено, що не
потребують доказування преюдиціальні
обставини, тобто встановлені рішенням
суду у господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, - при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. При цьому не має значення,
в якому саме процесуальному статусі
виступали відповідні особи у таких
інших справах - позивачів,
відповідачів, третіх осіб тощо.

Судом встановлено, що спір між ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» та ДКП
«Луцьктепло» про стягнення
заборгованості за спожитий газ за
період з жовтня по грудень 2012р.
отриманого відповідачем на підставі
договору купівлі-продажу№12/1064-ТЕ-2 від
17.12.2012р. був предметом судового
розгляду у справі № 903/783/13.

Зокрема, судом було надано правову
оцінку обставинам поважності причин
порушення строку оплати отриманого ДПК
«Луцьтепло» природного газу в даному
періоді та підставність зменшення
розміру пені, яка нарахована позивачем
і її стягнення в розмірі 10% від
нарахованої суми. Рішення суду по
першій інстанції по справі 903/783/13 від
21.08.2013р. залишено без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду та набрало
законної сили 15.10.2013р.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає
за можливе, керуючись ст.35, п.3 ст.83
Господарського процесуального кодексу
України зменшити розмір пені, яка
підлягає до стягнення та стягнути її в
розмірі 20 446,18 грн., що становить 10
відсотків від нарахованої суми.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані сторонами докази за
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному й
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги щодо стягнення з відповідача
підлягають задоволенню частково в
сумі 430 687, 91 грн. в т.ч.: пені - 20 446,18 грн.,
3% річних -254662,34грн. та інфляційних втрат
- 155 579,39 грн. В решті позову відмовити.

Згідно ч.3 ст.49 ГПК України, оскільки
справу до розгляду в суді доведено з
вини відповідача, то судовий збір в
сумі 12 294,07 грн. слід покласти на нього.

Господарський суд, керуючись ст.ст.
551, 599, 610, 611, 612,625, 655, Цивільного кодексу
України, ст.ст. 144, 230-233 Господарського
кодексу України, ст.ст.33, 35, 43, 49, п.3 ст.83,
ст.ст.82-85 Господарського
процесуального кодексу України, -

в и р і
ш и в :

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Державного комунального
підприємства "Луцьктепло" (м.Луцьк, вул.
Гулака-Артемовського, 20, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 430 687,91 грн. в т.ч. 20 446,18 грн. -
пені, 155 579,39 грн. - інфляційних
нарахувань, 254 662,34 грн. - 3% річних та 12
294,07 грн. в повернення витрат по сплаті
судового збору.

3.В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду, у
відповідності до ст.85 ГПК України,
набирає законної сили після закінчення
10-денного строку з дня його прийняття, а
у разі, якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, воно набирає законної
сили після закінчення 10-денного строку
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст

рішення складено

11.09.2014р.

Суддя
В.М. Дем'як