КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р. Справа№ 910/11498/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Оніщук В.М.,

від відповідача -Сокурова В.В.,

від третьої особи 1- Мишакова Ю.А.,

від третьої особи 2- Мишакова Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» від 20.06.2014 б/н

на рішення господарського суду міста
Києва від 11.06.2014

у справі № 910/11498/13

за позовом публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк», м. Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Бриклейерз», м. Київ

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні

відповідача:

1- товариство з обмеженою
відповідальністю «ФОЗЗІ», Київська
обл. м. Вишневе

2- публічне акціонерне товариство
«Сільпо рітейл», Київська обл. м.
Вишневе

про стягнення 85 000 дол. США

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 (головуючий суддя-
Сташків Р.Б., судді: Полякова К.В., Отрош
І.М.) відмовлено в задоволенні позову
ПАТ "ВТБ Банк" про стягнення з ТОВ
"Бриклейерз" 85000дол. США штрафних
санкцій за кредитним договором №23ВД
від 31.05.2007, в зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань, а саме: порушення п. 4.3.13, що
є підставою для нарахування зазначених
штрафних санкцій згідно п. 7.5
кредитного договору. Суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог та
стягнення штрафу, оскільки постановою
Вищого господарського суду України від
28.04.2014 визнано недійсним пункт 4.3.13.1
договору № 11 від 30.11.2011 про внесення
змін до кредитного договору № 23 ВД від
31.05.2007. Отже, в зв'язку з визнанням
пункту 4.3.13.1 договору № 11 від 30.11.2011 про
внесення змін до кредитного договору №
23 ВД від 31.05.2007 недійсним, умови
укладеного між сторонами кредитного
договору, не передбачали такого
порушення, за яке позивач нараховує
штрафні санкції (штраф) на підставі п. 7.5
кредитного договору.

При цьому судом зазначено про
безпідставність посилань позивача на
нарахування штрафних санкцій на
підставі пункту 4.3.13.1 кредитного
договору № 23 ВД від 31.05.2007, в редакції
договору про внесення змін № 12 від
13.04.2012, оскільки договір №12 набрав
чинності з моменту його підписання та
дія його положень не розповсюджується
на правовідносини сторін, що виникли та
існували до його укладення (умовами
договору такого не передбачено), а отже
дії по укладенню спірних 17ти договорів
майнової поруки, які мали місце до
набрання чинності договором про
внесення змін № 12 від 13.04.2012, не
розглядаються судом як порушення чи
відповідність умовам договору № 12,
позаяк його дія не розповсюджується на
правовідносини сторін, що виникли до
його укладення.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив його скасувати,
позовні вимоги задовольнити. Апелянт
вважає, що п. 4.3.13.1 кредитного договору
№ 23 ВД від 31.05.2007, в редакції договору
про внесення змін № 12 від 13.04.2012
розповсюджується і на правовідносини
сторін, що виникли та існували до його
укладення. При цьому визнання
недійсним пункту 4.3.13.1 договору № 11 від
30.11.2011 про внесення змін до кредитного
договору не має значення для розгляду
спору, оскільки стягнення
заборгованості здійснюється на
підставі договору № 12 від 13.04.2012 про
внесення змін до кредитного договору.

Від відповідача та третіх осіб у справі
надійшли письмові пояснення в яких
останні зазначили, що договір №12 не
може бути підставою для застосування
штрафних санкцій, оскільки п. 9 договору
№12 визначено, що цей договір про
внесення змін набирає чинності з
моменту його підписання сторонами та
скріплення печатками. Не містить
договір №12 і визначення про те, що його
положення поширюються на зобов'язання,
що виникли до його укладення.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, колегія суддів
апеляційного господарського суду
враховує наступне.

31.05.2007 між ПАТ "ВТБ Банк" (позивач) та
відповідачем (позичальник) укладено
кредитний договір № 23 ВД, за умовами
якого (в редакції договору про внесення
змін №11 від 30.11.2011) Банк зобов'язався
надати позичальнику кредит в сумі 18000000
доларів США, а позичальник зобов'язався
прийняти, належним чином використати
та повернути Банку кредит не пізніше 29
травня 2014 року, а також сплатити плату
за кредит та виконати інші зобов'язання
у повному обсязі на умовах та в
строки/терміни, визначені договором.

Відповідно до п. 2.1 договору, надання
кредиту позичальнику здійснюється у
безготівковій формі на підставі
письмової заявки позичальника за
формою Додатку №1, в межах ліміту
кредитування, що діє на дату подання
заявки, шляхом перерахування кредиту
на рахунок позичальника №9862 у ПАТ
"ВТБ Банк", код банку 321767 (або за іншими
реквізитами, що вказані в заявці) за
умови виконання позичальником своїх
зобов'язань у повному обсязі та
додержання всіх умов надання кредиту,
встановлених цим договором.

Залученими до матеріалів справи
виписками позивача про рух коштів між
ним і відповідачем, підтверджується
виконання позивачем своїх зобов'язань
за кредитним договором належним чином
та в повному обсязі, та надання
відповідачу обумовлених договором
коштів.

За умовами кредитного договору (в
редакції договору про внесення змін №
12 від 13.04.2012, що є пізнішою редакцією за
договір про внесення змін №11 від 30.11.2011)
на позичальника накладено певні
зобов'язання.

Зокрема, за умовами п. 4.3.13 кредитного
договору протягом строку його дії без
попереднього письмового погодження з
Банком позичальник зобов'язаний та
зобов'язався забезпечити виконання
учасниками угоди (п.п 4.3.13.1 - 4.3.13.1.3) умов
про ненадання кредиту та/або гарантії
третім особам та/або не виступати
поручителем/майновим,
поручителем/гарантом за зобов'язанням
третіх осіб в сумі, що перевищує
еквівалент 1000000 доларів США на одну
юридичну особу протягом календарного
року, за виключенням:

- надання кредитів, гарантій на користь
позичальника, учасників угоди та інших
осіб, що увійшли до складу Групи
компаній "FOZZY GROUP";

- надання майнових порук по
зобов'язанням позичальника та/або по
зобов'язанням учасників угоди та/або по
зобов'язанням інших осіб, що увійшли до
складу Групи компаній "FOZZY GROUP", якщо
майно, що буде предметом майнової
поруки, було придбане або
придбавається частково або повністю за
рахунок кредиту, що отриманий після
укладання договору №11 про внесення
змін до цього договору;

- надання порук/гарантій по
зобов'язанням позичальника, учасників
угоди та інших осіб, що увійшли до
складу Групи компаній "FOZZY GROUP", у
випадку якщо поручитель/гарант надає
поруку/гарантію по зобов'язанням
юридичної особи, за зобов'язаннями якої
поручитель/гарант надав
поруку/гарантію перед Банком".

Відповідно до п. 2 кредитного договору
(у редакції договору про внесення змін
№12 від 13.04.2012) сторони встановили під
"Учасниками угоди" розуміти ТОВ "ФОЗЗІ"
(Третя особа-1), AT "СІЛЬПО РІТЕЙЛ" (Третя
особа-2), ТОВ "ФОЗЗІ-ФУД", ТОВ "ЛІН БЕККЕР"
та ТОВ "ФОЗЗІ ПЛЮС".

На підставі п. 4.2.9 кредитного договору
Банк має право проводити моніторинг та
застосовувати договірні санкції.

Так, за результатами проведеного
моніторингу Банком зобов'язань
позичальника щодо забезпечення
виконання умов кредитного договору
Учасниками угоди умови не виступати
поручителем/майновим
поручителем/гарантом за зобов'язанням
третіх осіб протягом першого кварталу
2012 року, Банком перевірені обтяження у
Державному реєстрі іпотек та були
встановлені обставини, які на думку
Банку є порушеннями позичальником умов
Кредитного договору, а саме:
встановлено надання Третьою особою-2 13
(тринадцяти) майнових порук, а Третьою
особою-1 4 (чотирьох) майнових порук, а
разом 17 (сімнадцять) майнових порук,
повний перелік яких наведено в
позовній заяві (арк. 8-9, том І справи), та
належним чином засвідчені копії
витягів про обтяження з Державного
реєстру іпотек залучено до позову (арк.
14-40, том І справи).

Згідно п. 4.3.17 кредитного договору (у
редакції договору про внесення змін №
11 від 30.11.2011) позичальник зобов'язаний
сплачувати договірні санкції, вказані
в п. 7.4 - п. 7.10 протягом 14 Банківських
днів з дати відправлення Банком
письмового повідомлення позичальнику
про що співробітник Банку в цей же день
повідомляє позичальника шляхом
відправлення копії такого
повідомлення за електронними адресами:
та , при цьому
ризик неотримання/несвоєчасного
отримання/отримання не уповноваженою
на те особою та інші наслідки того що
повідомлення не буде доставлено до
адресату та/або адресат не буде
ознайомлений зі змістом такого
повідомлення несе позичальник.

Умовами п. 7.5 кредитного договору (у
редакції договору про внесення змін №
11 від 30.11.2011) передбачено, що при
невиконанні або неналежному виконанні
будь-якої з умов, визначених в п. 4.3.13
цього договору, Банк має право
застосувати до позичальника договірну
санкцію, а позичальник зобов'язаний
сплатити її Банку у розмірі 5000 доларів
США, який сплачується в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ на дату
моніторингу згідно Таблиці №1 за кожен
випадок невиконання або неналежного
виконання будь-якої з умов, вказаних в
п. 4.3.13 цього договору. Ненадання
розшифровок рядків, визначених в п. 4.3.13,
п. 4.3.14.5 цього договору, прирівнюється
до невиконання будь-якої з умов,
визначених в п. 4.3.13 цього договору.

З огляду на встановлення позивачем 17
(сімнадцяти) майнових порук, які він
розцінив як порушення умов кредитного
договору, позивач звернувся до
відповідача з письмовим повідомленням
№ 4950/1-2 (отримано відповідачем 06.08.2012)
про не виконання зобов'язань,
визначених п. 4.3.13.1.2 кредитного
договору, та вимогою протягом 14
банківських днів сплатити договірну
санкцію у розмірі 5000 доларів США за
курсом НБУ станом на 15.05.2012, за кожен
випадок вказаного порушення, згідно п.
7.5. кредитного договору, що разом
становить 85000 доларів США.

В зв'язку з незадоволенням
відповідачем вказаної вимоги позивача
останній звернувся з позовом до суду
стягнення з ТОВ "Бриклейерз" 85000дол. США
штрафних санкцій за кредитним
договором №23ВД від 31.05.2007.

Розглядаючи вказаний спір судом першої
інстанції встановлено, що у
господарському суді міста Києва
розглядалась справа № 910/20959/13 за
позовом ТОВ "Фоззі", ПАТ "Сільпо Рітейл"
до ПАТ "БТБ Банк" та ТОВ "Бриклейерз" про
визнання недійсним підпункту 4.3.13.1
пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4
укладеного між ними кредитного
договору № 23ВД від 31.05.2007 в редакції
договору про внесення змін №11 від
30.11.2011.

За результатами перегляду в
касаційному порядку рішення судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі №910/20959/13, Вищий господарський
суд України постановою від 28.04.2014
задовольнив касаційні скарги
позивачів, скасував рішення судів
першої та апеляційної інстанції та
прийняв нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнив у повному обсязі та
визнав недійсним пункт 4.3.13.1 Договору №
11 від 30.11.2011 про внесення змін до
кредитного договору № 23ВД від 31.05.2007.

Вищевказана постанова Вищого
господарського суду України від 28.04.2014
набрала законної сили, є чинною та не
скасованою.

Отже, в зв'язку з визнанням пункту 4.3.13.1
договору № 11 від 30.11.2011 про внесення
змін до кредитного договору № 23ВД від
31.05.2007 недійсним, умови укладеного між
сторонами кредитного договору, які
були чинними на момент укладення
вищеописаних 17ти майнових порук, тобто
в редакції договору № 11 від 30.11.2011 про
внесення змін, не передбачали такого
порушення, за яке позивач нараховує
штрафні санкції (штраф) на підставі п. 7.5
кредитного договору.

При цьому, як зазначалось вище,
посилання позивача на нарахування
штрафних санкцій на підставі пункту
4.3.13.1 кредитного договору № 23ВД від
31.05.2007, в редакції договору про внесення
змін № 12 від 13.04.2012, є безпідставними,
оскільки договір № 12 набрав чинності з
моменту його підписання та дія його
положень не розповсюджується на
правовідносини сторін, що виникли та
існували до його укладення (умовами
договору такого не передбачено), а отже
дії по укладенню спірних 17ти договорів
майнової поруки, які мали місце до
набрання чинності договором про
внесення змін № 12 від 13.04.2012, не
розглядаються судом як порушення чи
відповідність умовам договору № 12,
позаяк його дія не розповсюджується на
правовідносини сторін, що виникли до
його укладення.

За викладених обставин, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстації про
відсутність підстав для задоволення
позову та стягнення з відповідача
визначеної позивачем суми штрафу.

Приписами статті 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків місцевого
господарського суд.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги. Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на фактичних обставинах та
матеріалах справи, прийняте відповідно
до норм чинного законодавства, а тому
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 у справі №910/11498/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» - без задоволення.

2. Справу № 910/11498/13 повернути
господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.Ф. Синиця

Судді
В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко