ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року Справа № 32/66-10-1903
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач
у справі), Короткевича О.Є., Куровського
С.В.,розглянувши касаційну скаргу
приватного підприємства "Кабаре-Лідер"
в особі директора Матвєєва Ю.Ю., м. Одеса
на постанову від 15.04.2014 господарського
суду Одеської області та постановувід
25.06.2014 Одеського апеляційного
господарського суду у справі№ 32/66-10-1903
господарського суду Одеської
областіпро банкрутствоприватного
підприємства "Кабаре-Лідер", м. Одеса
ліквідаторРябець О.М., м. Одесаголова
комітету кредиторів товариство з
обмеженою відповідальністю "ІЛК
"Рента", м. Одесав судовому засіданні
взяв участь представник

скаржникаСинкевич Р.І., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 11.05.2010 порушено провадження
у справі № 32/66-10-1903 про банкрутство
приватного підприємства "Кабаре-Лідер"
за його заявою у порядку загальних норм
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції,
чинній до 19.01.2013, далі - Закон про
банкрутство).

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 14.12.2012 за результатами
попереднього засідання затверджено
реєстр вимог кредиторів боржника.

Постановою господарського суду
Одеської області від 15.04.2014 (суддя
Бахарєв Б.О.) визнано боржника
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, призначено ліквідатора
банкрута та зобов'язано його вчинити
певні дії.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 25.06.2014 (судді:
Філінюк І.Г. - головуючий, Бойко Л.І.,
Таран С.В.) зазначену постанову
залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями, боржник в особі директора
Матвєєва Ю.Ю. звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та передати справу до суду
першої інстанції на стадію
розпорядження майном.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права, зокрема, ст.
ст. 1, 11, 16, 22 Закону про банкрутство, ст.
205 Господарського кодексу України, ст. 41
Господарського процесуального кодексу
України. Боржник посилається на не
дослідження судами легітимності
рішення комітету кредиторів про
визнання боржника банкрутом, а також на
відсутність доказів неоплатності
боржника.

Заслухавши пояснення учасника
судового засідання, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши наявні
матеріали справи, проаналізувавши
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

При прийнятті постанови про визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури в суді повинен
бути доведений факт неоплатності
боржника, як того вимагає ст. 205
Господарського кодексу України,
відповідно до положень ч. 4 якої суб'єкт
господарювання може бути оголошений
банкрутом за рішенням суду, у разі
неспроможності суб'єкта
господарювання через недостатність
його майна задовольнити вимоги
кредиторів.

Також, відповідно до приписів абз. 4 ст. 1
Закону про банкрутство суб'єкт
господарської діяльності може бути
визнаний банкрутом тільки в разі
встановлення господарським судом його
неспроможності відновити свою
платоспроможність та задовольнити
визнані судом вимоги кредиторів не
інакше як через застосування
ліквідаційної процедури.

Отже, визнаючи боржника банкрутом, суд
має встановити його неоплатність,
тобто недостатність майна для
задоволення вимог кредиторів.

Частина 8 статті 13 Закону про
банкрутство покладає на розпорядника
майна обов'язок здійснення аналізу
фінансової та господарської
діяльності боржника та надання
господарському суду і комітету
кредиторів звіту про свою діяльність,
відомостей про фінансове становище
боржника.

Комітет кредиторів на засіданні від
14.03.2014 керуючись повноваженнями,
наданими ст. 16 Закону про банкрутство,
одноголосно прийняв рішення про
звернення до господарського суду з
клопотанням про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури.

У свою чергу суди попередніх інстанцій,
врахувавши наявність відповідного
рішення комітету кредиторів, за
наслідками аналізу у тому числі звіту
розпорядника майна встановили
перевищенням встановленого судом у
межах справи про банкрутство пасиву
над майновими активами.

За таких обставин висновок суду першої
інстанції, підтриманий судом
апеляційної інстанції, про
неспроможність боржника відновити
свою платоспроможність не інакше, як
через застосування ліквідаційної
процедури, а отже наявність правових
підстав для визнання боржника
банкрутом, є законним та обґрунтованим.

Відтак, доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій.

Посилання боржника у якості підстави
для скасування судових рішень на
неврахування судами його ініціативи
щодо укладення мирової угоди до уваги
не приймаються, оскільки ця обставина
не спростовує факту неоплатності
боржника. Більше того, відповідно до
норм Закону про банкрутство укладення
мирової угоди можливо на будь-якій
стадії провадження у справі про
банкрутство.

У зв'язку з чим оскаржувані судові
рішення підлягають залишенню без змін,
як такі, що відповідають вимогам
чинного законодавства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 205
Господарського кодексу України, ст. ст.
1, 13, 16 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" та ст. ст. 1115,
1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного
підприємства "Кабаре-Лідер" в особі
директора Матвєєва Ю.Ю. залишити без
задоволення.

2. Постанову господарського суду
Одеського області від 15.04.2014 та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 25.06.2014 у справі
№32/66-10-1903 залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
О.Є. Короткевич

С.В. Куровський