ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

03 вересня 2014 року Справа № 914/2002/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Коробенка
Г.П., Вовка І.В., Запорощенка М.Д.,
Катеринчук Л.Й., Удовиченка О.С.,
розглянувши заяву Заступника
Генерального прокурора України про
перегляд постанови Вищого
господарського суду України від
16.06.2014Верховним Судом України у справі
№914/2002/13за позовом Львівського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України в інтересах держави в
особі Міністерства оборони України до
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача 1.Концерну
"Військторгсервіс", 2.Приватного
підприємства "Інтертайле"
1.Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області, 2.Фонду державного майна
Українипровизнання недійсним договору
купівлі - продажу нерухомого майна та
зобов'язання повернути в натурі
нежитлові приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Львівський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Західного регіону України звернувся до
господарського суду Львівської
області в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України з позовом
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
від 16.09.2008, укладеного між Концерном
"Війскторгсервіс" в особі філії
"Управління Західного оперативного
командування" та приватним
підприємством "Інтертайле", та
зобов'язання ПП "Інтертайле" повернути
в натурі Концерну "Війскторгсервіс"
нежитлові приміщення загальною площею
3 508,7 кв.м. вартістю 2 213 529,20 грн.,
розташовані по вул. Моринецькій, 14а у м.
Львові.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 24.07.2013 у позові
відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014 рішення
місцевого господарського суду
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.06.2014 у даній справі
касаційну скаргу Першого заступника
прокурора Західного регіону України з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері залишено без
задоволення, рішення господарського
суду Львівської області від 24.07.2013 р. та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014 - без
змін.

Заступник Генерального прокурора
України звернувся із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 16.06.2014 у даній справі, в якій
заявник просить скасувати зазначену
постанову і прийняти нове судове
рішення про задоволення позову
прокурора.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 03.06.2013
у справі №7/46/2012/5003, від 16.02.2010 у справі
№30/83-09-2268, від 03.02.2011 у справі №5/195(5/194),
від 18.10.2012 у справі №5024/99/2012 та від 14.07.2014
у справі №5011-68/3587-2012, мотивовано
неоднаковим застосуванням судом
касаційної інстанції, внаслідок чого,
як стверджує заявник, ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним відмовити у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до статті 11116 ГПК України
заява про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах,
або встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце у разі, коли суд
касаційної інстанції при розгляді двох
чи більше справ за аналогічних
предмета і підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові Вищого господарського суду
України від 16.06.2014 у справі №914/2002/13, про
перегляд якої просить заявник, суд
касаційної інстанції, виходячи з
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи, погодився
з висновком судів попередніх інстанцій
про відсутність підстав для
задоволення позову щодо визнання
недійсним договору купівлі - продажу
нерухомого майна та зобов'язання
повернути в натурі нежитлові
приміщення з огляду на те, що надаючи
від імені Головного управління
торгівлі Тилу Міністерства оборони
України Державному підприємству
Міністерства оборони України
"Управління торгівлі Західного
оперативного командування" дозвіл на
відчуження закріпленого за вказаним
підприємством на праві господарського
відання майна, начальник Головного
управління торгівлі Тилу Міністерства
оборони України діяв в межах наданих
йому повноважень на підставі чинної на
той час довіреності, виданої йому
Міністром оборони України.

Водночас, у постанові від 03.06.2013 у
справі №7/46/2012/5003, на яку посилається
заявник, виходячи з встановлених
попередніми судовими інстанціями
обставин справи, суд касаційної
інстанції погодився з висновком суду
апеляційної інстанції про наявність
підстав для задоволення позову щодо
визнання недійсним правочину та
застосування наслідків недійсності
правочину з огляду на вчинення
продавцем оскаржуваного договору без
необхідного обсягу цивільної
дієздатності та за відсутності
волевиявлення власника майна, оскільки
лист - рішення про надання згоди на
відчуження спірного нерухомого майна
адресований державним підприємствам,
які на час укладання спірного договору
купівлі - продажу перебували в стані
припинення та у них спірне майно у
віданні не перебувало.

У постанові від 16.02.2010 у справі
№30/83-09-2268, на яку посилається заявник,
суд касаційної інстанції, виходячи із
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи, погодився
з висновком судів попередніх інстанцій
про наявність підстав для задоволення
позову щодо визнання договору купівлі -
продажу нерухомого майна від 14.05.2008
недійсним з огляду на те, що спірний
договір укладено особою, яка не мала
належних повноважень, оскільки
Управління сільського господарства
Міністерства оборони України, яке
відповідно до умов спірного договору
надавало право на відчуження
нерухомого майна дозволом від 27.02.2007
№198/39/4, наказом Міністра оборони
України ліквідовано, а начальник який
підписував відповідний дозвіл, на
посаду начальника Управління
сільського господарства Міністерства
оборони України не призначався, що
підтверджується листом Департаменту
економічної та господарської
діяльності Міністерства оборони
України.

Постановами Вищого господарського
суду України від 03.02.2011 у справі
№5/195(5/194), від 18.10.2012 у справі №5024/99/2012 та
від 14.07.2014 у справі №5011-68/3587-2012, на які
посилається заявник в частині доводів
про неоднакове застосування норм
матеріального права щодо позовної
давності, при прийнятті судових рішень
у цих справах, суди попередніх
інстанцій, з висновками яких погодився
суд касаційної інстанції, відмовили у
задоволенні позовних вимог з огляду на
недоведеність позовних вимог по суті
спорів, та враховуючи відсутність
підстав для додаткового застосування
строку позовної давності.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

За таких обставин відсутні правові
підстави для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Заступнику Генерального
прокурора України у допуску справи
№914/2002/13 до провадження Верховного Суду
України.

Головуючий суддя Г. Коробенко Судді І.
Вовк М. Запорощенко Л. Катеринчук
О. Удовиченко