ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
Справа № 915/1132/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "КАМАЗ"
02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 8

до департаменту житлово-комунального
господарства Миколаївської міської
ради 54030, м. Миколаїв, вул. Адмірала
Макарова, 7

про стягнення 645254 грн.

Суддя Алексєєв А.П.

Представники сторін:

від позивача - Матківський Т.О., дов. б/н
від 22.04.2014 року.

від відповідача - Сапожник А.А., дов. №
172/08/07 від 03.02.2014 року.

Суть спору: 16.07.2014 року до
господарського суду звернувся позивач
із позовом про стягнення з відповідача
суми у розмірі 645254 грн., з яких 369600 грн.
сума, на яку збільшився борг в наслідок
втрат від інфляції; 120780 грн. - сума пені;
154874 грн. - 3% річних. Також позивач просив
стягнути з відповідача судовий збір у
розмірі 12905 грн. 08 коп.

Позовні вимоги обґрунтовуються
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором про придбання
товару за державні кошти від 23.11.2012 року
за № 1012 в частині своєчасної та повної
оплати придбаного товару (а.с. 19
зворотній бік).

Ухвалою від 17.07.2014 року було
прийнято позовну заяву та порушено
провадження у справі, а її розгляд
призначено на 29.07.2014 року (а.с. 1).

29.07.2014 року в судовому засіданні
суд оголосив перерву до 14.08.2014 року
(а.с.72).

Відповідач надав відзив, яким
заперечує позовні вимоги,
обґрунтовуючи тим, що вимоги позивача є
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не відповідають вимогам
закону. Що стосується вимоги про
стягнення пені відповідач просив суд
відмовити у її задоволенні з огляду на
пропущення строку позовної давності.

14.08.2014 року суд ухвалою відклав
розгляд справи на 03.09.2014 року та
зобов'язав представників сторін надати
письмові заперечення та пояснення.
Представники сторін
вимоги ухвали суду від 14.08.2014 року
виконали.

Представник позивача,
скориставшись правом передбаченим ст.
22 ГПК України 26.08.2014 року надав до суду
заяву, якою збільшив розмір позовних
вимог (а.с. 109-110), а саме просив стягнути
з відповідача:

- суму, на яку збільшився борг
внаслідок втрат від інфляції в розмірі
419100 грн.

- суму пені в розмірі 120780 грн.

- 3 % річних в сумі 154 874 грн.

- судовий збір в розмірі 13895 грн. 08
коп.

У зв'язку зі збільшенням розміру
заявлених позовних вимог позивачем
було доплачено судовий збір у розмірі
990 грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 3723 від 13.08.2014 року (а.с.112).
Тобто, сума судового боргу з
урахуванням її збільшення складає 13895
грн.08 коп. (7080+5825,08+990) (а.с.10-11,112).

Згідно ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 03.09.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Обставини справи.

23.11.2012 року між позивачем, як
постачальником та відповідачем, як
замовником, був укладений договір про
придбання товару за державні кошти №1012
від 23.11.2012 року (далі - Договір), згідно
умов якого постачальник зобов'язувався
поставити, а замовник прийняти та
оплатити за кошти місцевого та
державного бюджету спеціальну
автотехніку, а саме автопідіймач
гідравлічний пожежний АПГП 30/20-300-206 на
шасі КАМАЗ 53215-1од. на умовах даного
договору. Загальна вартість товару
становить 3300000 грн. (а.с. 18-20).

У зв'язку з невиконанням
відповідачем зобов'язань за договором,
позивач 23.11.2012 року звернувся до
господарського суду Миколаївської
області із позовом про стягнення з
відповідача заборгованості у сумі 3300000
грн. та судового збору у розмірі 66000 грн.

23.06.2014 року господарський суд
Миколаївської області прийняв рішення,
яким позовні вимоги задовольнив
повністю та стягнув з департаменту
житлово-комунального господарства
Миколаївської міської ради на користь
ТОВ Торговий дім "КАМАЗ" борг у сумі 3300000
грн., яке набрало законної сили (справа
№ 915/688/14).

Позивач 16.07.2014 року звернувся із
позовом до господарського суду
Миколаївської області з вимогою
стягнути з відповідача пеню, втрати від
інфляції та 3% річних внаслідок
невиконання відповідачем свого
обов'язку по своєчасній та повній
оплаті вартості придбаного товару.

Відповідно до п. 4.3 та п. 4.4
укладеного договору разом з передачею
товару сторони підписують акт
приймання-передачі транспортного
засобу. Розрахунки за наданий товар
здійснюються після підписання
сторонами акту приймання - приймання
передачі транспортного засобу.

Як вбачається з видаткової
накладної (а.с 57) товар був прийнятий
відповідачем 14.12.2012 року.

Згідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

З огляду на положення договору
відповідач зобов'язаний був оплатити
товар до 14.12.2012 року включно. Проте, як
встановлено у судовому засіданні
оплату не здійснив.

Отже, дата нарахування пені та 3 %
річних починається з 15.12.2012 року - тобто,
з наступного дня від дня, у який повинна
була здійснена оплата товару.

Станом на день розгляду справи
борг у сумі 3300000 грн. відповідачем не
сплачений.

Як було зазначено вище
представник позивача 26.08.2014 року надав
до суду заяву, якою збільшив розмір
позовних вимог (а.с. 109-110), а саме просить
суд стягнути з відповідача:

- суму, на яку збільшився борг
внаслідок втрат від інфляції 419100 грн.

- суму пені в розмірі 120780 грн.

- 3 % річних в сумі 154874 грн.

- судовий збір в розмірі 13895 грн.
08 коп.

З урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог
позивач просить стягнути з відповідача
суму коштів у розмірі 694754 грн.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд дійшов до такого
висновку.

Згідно з приписами частини 1 ст. 193
ГКУ та відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦКУ
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 абзацу 3 ст. 174 ГК
України вбачається, що господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Пунктом 7 ст. 179 ГК України
зазначено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до приписів п. 1, п. 2 ст.
193 ГК України, суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом. Кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до приписів ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки, відшкодування збитків.

Пунктом 1 ст. 612 ЦК України вказано,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконаним.

Отже, виходячи з положень
зазначених статей у позивача виникло
право на нарахування пені з 15.12.2012 року.
А період нарахування пені становитиме
з 15.12.2012 року до 15.06.2013 року.

Частиною 4 пункту 7.3 договору
передбачено, що за порушення сторонами
строків виконання їхніх зобов'язань за
цим договором винна сторона сплачує
іншій стороні неустойку у розмірі не
нижче облікової ставки НБУ за кожен
день затримки.

Згідно із вимогами ст. 617 ЦК
України, які кореспондуються з
вимогами ст. 218 ГК України, особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, недодержання своїх
обов'язків контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Протягом судового розгляду
справи відповідач судові не довів
відсутність своєї вини у порушенні
взятого зобов'язання щодо своєчасного
та повного розрахунку за отриманий
товар.

Так, суд не приймає доводи
відповідача як обґрунтовані про
неотримання бюджетних коштів, які були
заплановані до оплати за договором та
не проведення платежів державною
казначейською службою з огляду на те,
що відповідач власне укладаючи договір
прийняв на себе ризик можливої
несплати погодженої ціни внаслідок
відсутності фінансування з державного
бюджету.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
та боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач просить стягнути з
відповідача суму, на яку збільшився
борг в наслідок інфляційних процесів
за період з 15.12.2012 року по 08.07.2014 року у
сумі 419100 грн., (а.с.113); 3% річних за період
з 15.12.2012 року по 08.07.2014 року у сумі 154874
грн. (а.с. 114).

Представник відповідача в
судовому засіданні 03.09.2014 року проти
правильності математичного обрахунку
сум 3% річних та інфляції не
заперечував.

Суд погоджується з розрахунком
позивачем суми, на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів та
приходить до висновку про задоволення
позовної вимоги (з урахуванням заяви
про збільшення розміру позовних вимог)
щодо стягнення суми втрат від інфляції
за період з 15 грудня 2012 року по 08 липня
2014 року у сумі 419100 грн.

Також, суд погоджується з
розрахунком позивачем суми 3% річних та
приходить до висновку про задоволення
позовної вимоги (з урахуванням заяви
про збільшення розміру позовних вимог)
щодо стягнення суми 3 % річних за період
з 15 грудня 2012 року по 08 липня 2014 року у
сумі 154874 грн.

Крім того, позивач просить
стягнути з відповідача пеню у розмірі
120780грн.

Відповідач за вимогою про
стягнення пені просить застосувати
строк позовної давності, який
передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, а
саме, що до вимог про стягнення пені
застосовується позовна давність
строком в 1 рік.

Як було зазначено вище право на
звернення із позовною вимогою щодо
стягнення пені виникло у позивача
15.12.2012 року.

Тому, згідно вимог п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України зазначену вимогу позивач
вправі був пред'явити відповідачу до
15.12.2013 року.

Позивачем не було представлено
судові доказів щодо наявності
обставин, які обумовлюють зупинення,
переривання перебігу строку позовної
давності

Отже, позовна давність до вимог
про стягнення неустойки встановлена в
один рік. Позов подано до суду 16.07.2014
року. Тому позивачем пропущений строк
позовної давності для стягнення пені
за період з 15.12.2012 року по 14.06.2013 року.

Враховуючи вищевикладене суд
відмовляє в задоволені позовної вимоги
щодо стягнення з відповідача пені у
розмірі 120780 грн. за період з 15.12.2012 року
по 14.06.2014 року.

Загальна сума, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, становить 573974 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судовий збір підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача у
повному обсязі у зв'язку із тим, що
зверненню до суду із позовом
передувало невиконання відповідачем
свого обов'язку за договором.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Уточненні позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "КАМАЗ"
- задовольнити частково.

2. Стягнути з департаменту
житлово-комунального господарства
Миколаївської міської ради 54030, м.
Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 7 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "КАМАЗ" 02105, м. Київ, вул. Павла
Усенка, 8 ; р/р 2835 у
ПАТ "ВТБ Банк" м.Київ, МФО 321767 грошові
кошті у розмірі 573974 (п'ятсот сімдесят
три тисячі дев'ятсот сімдесят чотири
грн.) 00 коп., з яких 419100 (чотириста
дев'ятнадцять тисяч сто грн.) 00 коп.,
сума на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів; 154874 (сто
п'ятдесят чотири тисячі вісімсот
сімдесят чотири грн.) 00 коп. - 3% річних,
та 13895 (тринадцять тисяч вісімсот
дев'яносто п'ять грн.) 08 коп. - судовий
збір.

3. В іншій частині позову щодо
стягнення пені в розмірі 120780 грн. 00 коп.
- відмовити.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку відповідно до
ст.ст. 91, 93 ГПК України.

Повний текст рішення складено і
підписано 08 вересня 2014 року.

Суддя

А.П.Алексєєв