ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.09.14р. Справа № 904/4534/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль", 51925, м.
Дніпродзержинськ, вул. Радянська, 2

про стягнення 572 357,54 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

Від позивача не з'явився

Від відповідача Крамаренко Г.М. -
начальник відділу з правової роботи за
довіреністю № 13/24 від 01.11.2013 року

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" про стягнення 3%
річних в сумі 131 832,53 грн., інфляційних в
сумі 440 525,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору купівлі-продажу
природного газу № МР001-2172-ТЕ від 20.07.2012
року в частині повного та своєчасного
розрахунку за отриманий газ.

Відповідач мотивований відзив на
позовну заяву не надав.

Справа згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
справі оголошувались вступна та
резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.07.2012 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України", як продавцем, та Публічним
акціонерним товариством
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль", як покупцем,
укладено договір на купівлю-продаж
природного газу за № МР001-2172-ТЕ за
умовами п. 1.1 якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками.

Згідно з п. 2.1 договору продавець
передає покупцеві з 22.06.2012 року до 31.12.2012
року газ в обсязі до 14566,837 тис. куб. м.

За приписами п. 6.1 договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий раз здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач протягом жовтня 2012 року -
грудня 2012 року здійснив поставку
природного газу відповідачу обсягом
14173,445 тис. куб. м на загальну суму 18555874,18
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
27.11.2012 року, від 30.11.2012 року, від 31.12.2012
року (а. с. 20-22).

Зобов`язання в силу вимог статей 525, 526
Цивільного кодексу України має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
даного Кодексу і інших актів
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Аналогічна за змістом норма
міститься у пункті 1 ст. 193
Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу
України встановлено, що кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у
відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з п. 3.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року за № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Пунктом 7.1 вищевказаної постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України передбачено наступне: за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбачених договором
або законом, зобов'язання, в тому числі
й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України). Саме лише
прийняття господарським судом рішення
про задоволення вимог кредитора, якщо
таке рішення не виконано в
установленому законом порядку, не
припиняє зобов'язальних відносин
сторін і не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
Цивільного кодексу України сум.

При цьому, згідно листа Верховного суду
України "Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 року
№ 62-97р випливає, що розраховані
Міністерством статистики України
індекси інфляції застосовуються
помісячно, при цьому, якщо в
індексованому періоді набирається не
менше п'ятнадцяти днів.

Отже, позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних в сумі 131832,53 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення з
відповідача інфляційних в сумі 440525,01
грн. підлягають задоволенню частково в
сумі 440522,87 грн.

Судовий збір відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" (51925,
Дніпропетровська обл., м.
Дніпродзержинськ, вул. Радянська, 2, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 131832 (сто тридцять одна
тисяча вісімсот тридцять дві) грн. 53
коп. - 3% річних, 440522 (чотириста сорок
тисяч п'ятсот двадцять дві) грн. 87 коп. -
інфляційних втрат, 11447 (одинадцять
тисяч чотириста сорок сім) грн. 15 коп. -
судового збору, про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено - 08.09.2014 року.

Суддя
С.П.Панна