ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.09.14р. Справа № 904/4780/14За позовом
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", м.Київ

до Державного підприємства
"Криворізька теплоцентраль", м.Кривий
Ріг

про стягнення 2 260 368,67 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Власенко Н.В.,
представник за довіреністю №107/01 від
13.01.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 02.07.14р.
порушено провадження у справі № 904/4780/14
за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(далі-позивач) до Державного
підприємства "Криворізька
теплоцентраль" (далі-відповідач) про
стягнення 2 260 368,67 грн. Справу
призначено до розгляду на 05.08.14р.

Ухвалою господарського суду від 05.08.14р.
відкладено розгляд справи на 28.08.14р.

28.08.14р. в судовому засіданні оголошено
перерву до 02.09.14р.

02.09.14р. повноважний представник
позивача в судове засідання не
з'явився. Жодних пояснень щодо причини
неявки або інших клопотань до
господарського суду не надходило. Про
день, час та місце розгляду справи
позивач повідомлений належним чином,
що підтверджує протокол судового
засідання від 28.08.14р. (а.с.64).

В свою чергу, повноважний представник
відповідача позовні вимоги не визнає,
просить суд відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог в частині
нарахування 3%річних та інфляційних
витрат на суму пені.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Викладене є підставою для розгляду
справи по суті в даному судовому
засіданні без участі повноважного
представника позивача за наявними в
ній матеріалами справи.

В судовому засіданні 02.09.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
дослідивши подані докази,
господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 01.03.12 по
справі №24/5005/225/2012, яке залишено без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
04.04.12, стягнуто з Державного
підприємства "Криворізька
теплоцентраль" на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" основний борг у розмірі 57 577
346,78грн., пеню у розмірі 4 467 541,49грн.,
інфляційні збитки у розмірі 2404614,58 грн.,
3% річних у розмірі 1 699 813,30 грн.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як зазначає позивач, відповідач
прийняте судове рішення виконав
частково, а саме сплатив суму основного
боргу в розмірі 57 577 346,78грн., що
підтверджує виписка з рахунку за
24.12.2012р. (а.с.11). Відповідно до чого
заборгованість відповідача перед
позивачем складає пеня у розмірі
4467541,49грн., інфляційні збитки у розмірі
2404614,58 грн., 3% річних у розмірі 1 699 813,30
грн.

За неналежне виконання відповідачем
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 01.03.12р.
позивачем до сплати відповідачу було
нараховано:

- 3% річних (на 57 577 346,78грн. суму основного
боргу) у розмірі 1 699 683,28грн.;

- 3% річних (на 4 467 541,49грн. суму пені) у
розмірі 29 7100,44грн.;

- інфляційні витрати (на 4 467 541,49грн. суму
пені) у розмірі 263 584,95грн..

Таким чином позивач просить стягнути з
відповідача інфляційні витрати у
розмірі 263 584,95 грн. та 3% річних у розмірі
1996783,72грн.

В свою чергу відповідач не
погоджується з сумою нарахованих 3%
річних та інфляційних витрат на суму
пені, оскільки пеня - є неустойкою, а
відповідно до ч.2 ст.550 ЦК України
відсотки передбачені ст.625 ЦК України
на пеню не нараховуються. Що стосується
нарахування позивачем 3% річних на суму
основного боргу відповідачем
визнаються, крім того відповідач надає
до матеріалів справи свій
конррозрахунок (а.с. 61), відповідно до
якого сума у розмірі 1699683,28 грн.
нарахована позивачем та нарахована
відповідачем співпадає. Таким чином
відповідач просить суд відмовити
позивачу в задоволенні вимог частково.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. При цьому,
чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з наявністю
судового рішення чи відкриття
виконавчого провадження по його
примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Зважаючи на те, основний борг
відповідачем був погашений 24.12.2012р.,
вимоги позивача щодо стягнення 3%
річних за період з 30.12.2011р. по 24.12.2012р.
нарахованих на суму основного боргу,
слід визнати обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Вимоги позивача щодо стягнення
інфляції грошових коштів та річних,
нарахованих на пеню за попереднім
рішенням № 24/5005/225/2012, позивачем
здійснено безпідставно, з огляду на
наступне.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з врахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, яке застосовується за
порушення грошового зобов'язання.

Грошовим зобов'язанням слід вважати
будь-яке зобов'язання, що складається в
тому числі з правовідношення в якому
праву кредитора вимагати від боржника
виконання певних дії кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора (п. 1.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 „Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року).

За своєю правовою природою
застосування індексу інфляції та
нарахування 3% річних не є грошовим
зобов'язанням, тому неправомірним є і
нарахування інфляції та річних на суму
стягнутої за рішенням пені, оскільки
пеня не є зобов'язанням в розумінні
положень ч. 1 ст. 509 ЦК України, а є одним
із видів забезпечення виконання
зобов'язань.

Наведене вище узгоджується з позицією
Верховного Суду України, яка викладена
у постанові від 18.02.2014 року у справі №
905/909/13-г, що є обов'язковим для
застосування господарським судом
відповідно до статті 11128
Господарського процесуального кодексу
України.

Зважаючи на викладене, до стягнення
підлягають 3% річних на суму боргу за
період з 30.12.2011 р. по 24.12.2012 р. в сумі
1699683,28грн.

Керуючись ст.ст. 509, 599 526, 625 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 35, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Криворізька теплоцентраль» (50014,
Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг,
вул.. Електрична, будинок 1, ) на користь Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (04116, м.Київ, вул..Шолуденка,
буд.1, ) 3% річних у
розмірі 1 699 683,28грн. (один мільйон
шістсот дев'яносто дев'ять тисяч
шістсот вісімдесят три грн.. 28коп.),
судові витрати у розмірі 33 994,13грн.
(тридцять три тисячі дев'ятсот
дев'яносто чотири грн. 13коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 02.09.14р.

Суддя Н.Е. Петренко