ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.Справа № 916/620/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Журавльова О.О.

суддів Ярош А.І., Поліщук Л.В.

(відповідно до розпорядження голови
суду від 08.09.2014р. розгляд справи
здійснюється даною судовою колегією)

при секретарі судового засідання
Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом:
Журавль К.С., за довіреністю від 16.12.2013р.

від відповідача за первісним позовом:
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Остра"

на рішення господарського суду
Одеської області від 07 липня 2014 року

у справі №916/620/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Дніпроінмед"

до відповідача Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Остра"

про стягнення 247946,65 грн.,

та за зустрічним позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Остра"

до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Дніпроінмед"

про визнання недійсним договору
доручення

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
ПрАТ „Страхова компанія „Остра" про
стягнення заборгованості за договором
№ 12/09-2013 від 12.09.2013 р. в розмірі 255 491,78
грн., з яких 171646,65 грн. - основного боргу,
7545,13 грн. - пені, 76300 грн. - штрафу.

24.03.2014р. ПрАТ „Страхова компанія
„Остра" було подано до господарського
суду Одеської області зустрічну
позовну заяву до ПрАТ „Страхова
компанія „Дніпроінмед" про визнання
недійсним договору доручення
(агентської угоди) № 12/09-2013 від 12.09.2013р.,
що укладено між ПрАТ „Страхова
компанія „Дніпроінмед" та ПрАТ
„Страхова компанія „Остра".

Рішенням господарського суду Одеської
області від 07 липня 2014 року у справі
№916/620/14 (головуючий суддя Петров В.С.,
судді Гуляк Г.І., Погребна К.Ф.) позов
ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед"
задоволено в повному обсязі та
стягнуто з ПрАТ „Страхова компанія
„Остра" 171646,65 грн. основного боргу, 7545,13
грн. пені, 76300 грн. штрафу та 4958,93 грн.
судового збору; у задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку, що наведені
у зустрічному позові обставини, з яким
заявник цього позову пов'язує
недійсність договору доручення №
12/09-2013 від 12.09.2013 р., не заслуговують на
увагу, а доводи про недотримання
сторонами в момент укладення договору
приписів ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України є безпідставними, що не
спростовано належними доказами.
Окрім того, місцевий господарський суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед"
є обґрунтованими, доведеними,
правомірними та підтверджується в
повному обсязі матеріалами справи.

Не погоджуючись із вищезазначеним
рішенням, ПрАТ „Страхова компанія
„Остра" звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ
„Страхова компанія „Дніпроінмед"
відмовити у повному обсязі, а позовні
вимоги ПрАТ „Страхова компанія
„Остра" задовольнити у повному обсязі,
з посиланням при цьому на порушення
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права та не повне з'ясування обставин,
що мають значення для справи, з мотивів
викладених в апеляційній скарзі.

У судове засідання представник ПрАТ
„Страхова компанія „Остра" не
з'явився, про час, дату та місце
розгляду апеляційної скарги
повідомлений належним чином, про що
свідчить відповідне поштове
повідомлення від 29.07.2014р.

Представник ПрАТ „Страхова компанія
„Дніпроінмед" у судовому засіданні
надав пояснення, відповідно до яких
ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед"
просить залиши оскаржуване рішення без
змін, а апеляційну скаргу ПрАТ
„Страхова компанія „Остра" без
задоволення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд визнав за можливе
розглянути апеляційну скаргу ПрАТ
„Страхова компанія „Остра" за
відсутністю представника ПрАТ
„Страхова компанія „Остра".

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
процесуального та матеріального права,
заслухавши представника позивача за
первісним позовом, апеляційний
господарський суд дійшов до наступних
висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
перевірено під час апеляційного
перегляду справи, 12 вересня 2013 року між
ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед"
(страховик, позивач за первісним
позовом) та ПрАТ „Страхова компанія
„Остра" (агент, відповідач за первісним
позовом) було укладено договір
доручення (агентська угода) № 12/09-2013, за
умовами якого відповідно до ст. 15
Закону України „Про страхування" від
07.03.1996 р. зі змінами і доповненнями,
Закону України „Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" зі змінами і
доповненнями, Розпорядження Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 09 липня
2010 року № 566 зі змінами, Положення про
особливості укладання договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, затверджених Розпорядженням
Держфінпослуг № 673 від 27.10.2011 р., позивач
як страховик доручає відповідачу як
агенту здійснювати від імені, за
дорученням і за рахунок страховика
частину його страхової діяльності
(агентська діяльність).

Відповідно п. 1.2. зазначеного договору
повноваження агента передбачені
договором, поширюються на страхову
діяльність у формі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

В п. 1.3. договору визначено, що агентська
діяльність, яку агент здійснює згідно
умов договору включає в себе:
проведення роз'яснювальної роботи,
консультування, пропозиція
страхувальника страхових послуг,
проведення роботи, пов'язаної з пошуком
клієнтів, що мають бажання і можливість
укласти договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів; проведення
роботи, пов'язаної з укладенням
договорів страхування, але без права
підпису договорів страхування/полісів.

Згідно п. 1.4. договору агент діє від
імені страховика на території України.
При цьому агент здійснює функцію
врегулювання збитків за страховими
випадками, у тому числі не приймає та не
надає будь-яких заяв, повідомлень,
гарантій та т.ін. (п. 1.5).

Порядок взаємодії сторін визначено в
розділі 2 договору. Так, відповідно до п.
2.1. договору страховик зобов'язаний
надати агенту страхові поліси і
стікери за актами прийому-передачі
(додаток 3), страхові тарифи. В свою
чергу згідно п. 2.2. договору агент
використовує страхові тарифи
страховика, самостійно, від імені та за
рахунок страховика, здійснює пошук
клієнтів, що мають бажання і можливість
укласти договір страхування на умовах
страховика, укладає договір
страхування і оформлює страхові
поліси.

Зобов'язання сторін визначені в
розділі 3 договору. Зокрема, згідно п. 3.1
договору агент зобов'язаний проводити
роботу та пошук клієнтів і укладання
договорів страхування між
страхувальником та страховиком на
умовах і за тарифами останнього з
оформленням необхідних документів (п.
3.1.1); оформити страховий поліс не
пізніше одного робочого дня з дати
отримання агентом страхового платежу
(п. 3.1.2); перераховувати отримані від
страхувальників страхові платежі на
поточний рахунок страховика протягом
двох робочих днів після отримання
відповідних страхових платежів (п. 3.1.3);
щодекадно надавати страховику
відомості про укладені договори
страхування та розміри отримання
платежів на паперових носіях у формі,
встановленій страховиком, і другі
екземпляри оформлених страхових
полісів (п. 3.1.4); щомісяця до 05 числа
місяця, наступного за звітним, надавати
страховику зведений звіт про всі
укладені в звітному місяці договорів
страхування, раніше не переданих
страховику в періоди щодекадних
звітів. Підписаний агентом та
страховиком зведений звіт є додатком
до акту прийому-приймання виконаних
робіт (п. 3.1.5).

Також в п. 3.1.8. договору агент
зобов'язався при укладанні договорів
страхування використовувати розміри
страхових платежів, викладених у
Положенні про особливості укладання
договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, затверджених Розпорядженням
Дежфінпослуг №673 від 27.10.2011 року,
Розпорядженні Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 09 липня 2010 року № 566 зі
змінами, а також виконувати інші вимоги
чинного законодавства України.

За умовами п. 3.1.18. договору агент при
укладанні договорів, полісів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів зобов'язаний суворо
дотримуватися вимог Інструкції про
порядок заповнення бланка поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів зразка 2011 року, затвердженої
протоколом Президії МТСБУ від 01.09.2011
року № 279/11.

Згідно п. 3.2. договору страховик
зобов'язаний приймати на страхування
ризики, оформлені агентом відповідно
до вимог страховика (п. 3.2.1);
забезпечувати агента належним чином
завіреними документами та
інформаційними матеріалами,
необхідними для належного здійснення
агентської діяльності (п. 3.2.4);
своєчасно здійснювати виплату агенту
комісійної винагороди за послуги, що
надаються агентом (п. 3.2.7).

Умови здійснення взаєморозрахунків
визначені розділом 4 договору.

Відповідно до п. 4.1. договору за
виконану агентом роботу страховик
виплачує йому комісійну винагороду.
Розмір комісійної винагороди, що
підлягає виплаті агенту
розраховується із сум страхових
платежів, що надійшли на поточний
рахунок страховика в результаті роботи
агента визначається у процентному
відношенні від страхових платежів, що
надійшли у звітному періоді.
Конкретний розмір відсотків
визначається за згодою сторін в акті
здачі-приймання виконаних робіт.

Згідно п. 4.2. договору право на
отримання комісійної винагороди
виникає у агента після підписання
сторонами акта здачі-приймання
виконаних робіт.

Згідно п. 4.3. договору комісійна
винагорода виплачується агенту
щомісяця не пізніше трьох робочих днів
з моменту підписання акту
здачі-приймання виконаних робіт, на
підставі акту здачі-приймання
виконаних робіт, підписаного
сторонами, шляхом перерахування на
поточний рахунок агента.

Так, у розділі 5 договору визначено
відповідальність сторін. Зокрема,
відповідно п. 5.1. договору за
невиконання або неналежне виконання
сторонами за договором сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства України та
даного договору.

Відповідно до п. 5.2. договору у разі
несвоєчасного перерахування агентом
отриманих страхових платежів або
перерахування їх в неповному обсязі
відповідно до умов укладених договорів
страхування, страховик має право
призупинити дію договору не менше ніж
на 3 місяці і має право стягнути з
агента пеню в розмірі 1% від не
перерахованої в строк суми за кожен
день прострочення. При здійсненні
страховиком страхових виплат за
укладеними договорами страхування, за
якими на момент настання страхового
випадку агентом не перераховані
страхові платежі, або перераховані не в
повному обсязі відповідно до умов
укладених договорів страхування, агент
виплачує страховику штраф в розмірі
суми виплаченого страховиком
страхового відшкодування та
заборгованості в страховому платежу за
відповідним договором страхування.

Згідно п. 5.5.2 договору у разі
використання агентом при укладенні
договорів страхування розмірів
страхових платежів, відмінних від
встановлених в Положенні про
особливості укладення договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, затверджених розпорядженням
Держфінпослуг № 673 від 27.10.2011 року,
розпорядженням Держфінпослуг від
09.07.2010 року № 566 зі змінами, з агента
стягується штраф в розмірі 100,00 грн. за
кожен випадок використання невірних
платежів. При цьому, якщо застосований
розмір страхових платежів, менший від
встановлених чинним законодавством
України, агент зобов'язаний також
доплатити страховику різницю між
отриманими платежами і платежами,
встановленими вищезазначеними
розпорядженнями. Сплата штрафу та
доплата різниці між отриманими
платежами і платежами, встановленими
вищезазначеними розпорядженнями,
здійснюється агентом на користь
страховика протягом 5 банківських днів
з дати отримання відповідної письмової
вимоги страховика.

Строк дії договору визначено в п. 7.1
договору, згідно з яким договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до 31.12.2013 р.

На виконання умов договору позивач за
первісним позовом передав відповідачу
за первісним позовом за актами
прийому-передачі страхових полісів від
12.09.2013 року та 17.10.2013р. 1000 штук бланків
полісів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів та 1000 штук бланків стікерів до
полісів.

Як вбачається з письмових пояснень
позивача за первісним позовом,
відповідачем за первісним позовом під
час дії договору № 12/09-2013 було
оформлено від імені позивача за
первісним позовом страхові поліси на
загальну суму 142685,21 грн., що вбачається
з розрахунку стягуваної суми за
договором (а.с. 113-130 т. 6).

Відповідачем за первісним позовом
підтверджено факт перерахування
позивачу коштів в сумі 39389,93 грн.,
отриманих за оформленими полісами
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

З огляду на вказане, позивач за
первісним позовом вважає що
відповідачем за первісним позовом
виникла заборгованість перед
позивачем за первісним позовом за
неперерахованими страховими
платежами, що були отримані
відповідачем за первісним позовом, як
агентом від страхувальників, в сумі
103295,28 грн. (142685,21 грн. - 39389,93 грн.).

Разом з тим позивач за первісним
позовом у своїх письмових поясненнях
зазначає про невірне застосування
відповідачем за первісним позовом
страхового тарифу та розрахунку
страхового платежу під час оформлення
останнім, що діяв як агент, полісів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, внаслідок чого позивачем за
первісним позовом було розраховано
різницю між отриманими відповідачем за
первісним позовом платежами і
платежами, встановленими обумовленими
в договорі нормативними актами, що
складає за розрахунком позивача за
первісним позовом (а.с. 113-130 т. 6) 68351,37
грн.

Вищенаведене стало підставою для
звернення ПрАТ „Страхова компанія
„Дніпроінмед" до місцевого
господарського суду з відповідним
позовом.

ПрАТ „Страхова компанія „Остра"
вважаючи, що спірний договір за
підписом голови правління ПрАТ
„Страхова компанія „Остра" укладено з
порушенням повноважень, визначених
статутом Товариства, тобто без
погодження наглядової ради, звернулось
із зустрічним позовом про визнання
недійсним договору доручення
(агентської угоди) № 12/09-2013 від 12.09.2013 р.,
що укладено між ПрАТ „Страхова
компанія „Дніпроінмед" та ПрАТ
„Страхова компанія „Остра".

Проаналізувавши матеріали справи та
перевіривши обґрунтованість доводів
сторін по справі, апеляційний
господарський суд приходить до
наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами по справі договір є
агентським договором, за яким
відповідач виконує функції агента
(представника) страхової компанії
перед третіми особами, а відтак
відносини сторін врегульовані ст. 295, 297,
301, 303, 305 ГК України та ст. 1000 ЦК України.

Відповідно до ст. 297 ГК України за
агентським договором одна сторона
зобов'язується надати послуги другій
стороні в укладанні угод чи сприяти їх
укладанню від імені цього суб'єкта та
за його рахунок.

Згідно із ст. 301 ГК України комерційний
агент відповідно до агентського
договору одержує агентську винагороду
за посередницькі операції, що
здійснені ним в інтересах суб'єкта,
якого він представляє, у розмірі,
передбаченому договором.

За ст. 1000 ЦК України також встановлює,
що за договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Крім того, відносини сторін
регулюються нормами спеціального
законодавства: Законом України "Про
страхування", стаття 15 якого регулює
посередницьку діяльність в сфері
страхування, згідно з якою страхова
діяльність в Україні може провадитись
за участю страхових посередників.
Страховими посередниками можуть бути
страхові або перестрахові брокери,
страхові агенти.

За цим Законом страхові агенти - це
фізичні або юридичні особи, які діють
від імені та за дорученням страховика і
виконують частину його страхової
діяльності, а саме: укладають договори
страхування, одержують страхові
платежі, виконують роботи, пов'язані із
здійсненням страхових виплат та
страхових відшкодувань. Страхові
агенти є представниками страховика і
діють в його інтересах за винагороду на
підставі договору доручення із
страховиком.

В силу ст.ст. 1002, ч. 4 ст. 1007 ЦК України
повірений має право на плату за
виконання свого обов'язку за договором
доручення, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо в договорі
доручення не визначено розміру плати
повіреному або порядок її виплати, вона
виплачується після виконання
доручення відповідно до звичайних цін
на такі послуги. Довіритель
зобов'язаний виплатити повіреному
плату, якщо вона йому належить.

Щодо позовних вимог в частині визнання
недійсним договору доручення
(агентської угоди) № 12/09-2013 від 12.09.2013 р.,
апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Зустрічні позовні вимоги ПрАТ
„Страхова компанія „Остра"
обґрунтовує тим, що згідно з ч. 7 статуту
ПрАТ „Страхова компанія „Остра",
зареєстрованого в ЄДР юридичних осіб
та фізичних осіб-підприємців 24.04.2013 р.
(нова редакція), органами управління
Товариства є: загальні збори
акціонерів, наглядова рада, правління,
ревізор (ревізійна комісія).

За приписами п. 7.15 частини 7 статуту
наглядова рада Товариства з метою
захисту прав акціонерів, в межах своєї
компетенції контролює та регулює
діяльність виконавчого органу
Товариства, яким згідно п. 7.22 частини 7
статуту є правління.

Згідно п. 7.25.2 статуту ПрАТ „Страхова
компанія „Остра" голова правління має
право підписувати від імені Товариства
угоди та договори, а також будь-які інші
угоди та вчиняти значний правочин, у
випадках, якщо ринкова вартість майна
або послуг, що є його предметом, не
перевищує 20 відсотків вартості активів
за даними останньої річної фінансової
звітності Товариства.

ПрАТ „Страхова компанія „Остра"
посилається на те, що згідно наданих
полісів у разі настання страхового
випадку загальний ліміт
відповідальності страховика по
кожному полісу складатиме 150000 грн., а
загалом ймовірний розмір
відшкодування може дорівнювати 150000000
грн. (1000 полісів*150 000 грн.). Таким чином,
ПрАТ „Страхова компанія „Остра"
вважає, що для ПрАТ „Страхова компанія
„Остра" сума зобов'язання за
агентською угодою фактично дорівнює
150000000 грн., а відтак оспорюваний договір
відноситься до значного правочину.

В свою чергу у відповідності до п. 7.18
Статуту ПрАТ „Страхова компанія
„Остра" передбачено, що до виключної
компетенції наглядової ради ПрАТ
„Страхова компанія „Остра"
відноситься, зокрема, прийняття
рішення про вчинення значного
правочину у випадках, якщо ринкова
вартість майна або послуги, що є його
предметом, становить від 10 до 25
відсотків вартості активів за даними
останньої річної фінансової звітності
Товариства, а згідно п. 7.4.10 Статуту якщо
значний правочин перевищує 25
відсотків активів - прийняття рішення
щодо вчинення такого правочину є
виключною компетенцією загальних
зборів Товариства.

За даними балансу (звіт про фінансовий
стан) ПрАТ „Страхова компанія „Остра"
на 31.12.2013 р. на початок звітного періоду
(на 01.01.2013 р.) вартість активів
Товариства складав 26778800,00 грн. на
кінець звітного періоду (31.12.2013 р.) -
28919400,00 грн. З огляду на таке, відповідач
стверджує, що протягом 2013 року голова
правління мав повноваження на
укладення правочинів від імені
Товариства на суму не більш 5 355 760,00 грн.
(26778800x20/100). Тому, на думку відповідача,
вартість договору (агентської угоди),
що фактично дорівнює 150000000,00 грн., у 27
разів перевищує визначений статутом
ПрАТ „Страхова компанія „Остра"
розмір відсотків вартості активів
Товариства, в межах якого голова
правління ПрАТ „Страхова компанія
„Остра" мав право без погодження
наглядової ради та/або загальних
зборів Товариства укладати дану угоду
від імені ПрАТ „Страхова компанія
„Остра".

Однак, апеляційний господарський суд
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що такі доводи
ПрАТ „Страхова компанія „Остра" у
зустрічному позові не заслуговують на
увагу, оскільки за змістом спірного
договору доручення вартість послуг за
предметом договору не перевищує 25%
активів підприємства. Так, в п. 4.1.-4.2.
договору доручення передбачено, що за
виконану агентом роботу страховик
виплачує йому лише комісійну
винагороду. Розмір комісійної
винагороди, що підлягає виплаті агенту,
розраховується на поточний рахунок
страховика в результаті роботи агента
та визначається в процентному
відношенні від страхових платежів, що
надійшли у звітному періоді, а
конкретний розмір відсотків
визначається за згодою сторін в акті
здачі-приймання виконаних робіт.
Відповідні акти приймання-здачі
виконаних робіт в матеріалах справи
відсутні та за ствердженнями позивача
за первісним позовом не складались.
Відтак, укладений між сторонами
договір доручення № 12/09-2013 не є значним
правочином, на вчинення якого
необхідна згода наглядової ради та
загальних зборів Товариства.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що голова
правління ПрАТ „Страхова компанія
„Остра", підписуючи спірний договір,
діяв в межах визначеної статутом
Товариства компетенції.

Відповідно до ЦК України: підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст.
215); зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (ч. 1 ст. 203); особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч. 2 ст. 203); волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3
ст. 203); правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом (ч. 4 ст. 203);
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203).

Апеляційний господарський суд
зауважує, що договір доручення № 12/09-2013
від 12.09.2013 р. є таким, що укладений у
відповідності до вимог чинного
законодавства та статуту ПрАТ „СК
„Остра", його зміст не суперечить
вимогам Цивільного та Господарського
кодексів України, іншим актам чинного
законодавства. ПрАТ „Страхова
компанія „Дніпроінмед" та ПрАТ „СК
„Остра", а також особи, що діяли від
імені вказаних Товариств мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності для укладання договору
доручення № 12/09-2013 від 12.09.2013 р., що не
спростовано наявними в матеріалах
справи доказами. Волевиявлення сторін
договору доручення № 12/09-2013 від 12.09.2013 р.
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі. Також вказаний
договір доручення № 12/09-2013 від 12.09.2013 р.
вчинено у формі, встановленій законом
та спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія
суддів вважає, що наведені у
зустрічному позові обставини, з якими
ПрАТ „Страхова компанія „Остра"
пов'язує недійсність договору
доручення № 12/09-2013 від 12.09.2013 р., не
заслуговують на увагу, а доводи про
недотримання сторонами в момент
укладення договору приписів ч. 1-3, 5, 6 ст.
203 Цивільного кодексу України є
безпідставними, що не спростовано
належними доказами.

Більш того, згідно положень ст. 241 ЦК
України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Таким чином, виходячи з викладеного,
наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, з перевищенням
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним. Між тим
матеріали справи свідчать про
виконання ПрАТ „СК „Остра" умов
спірного договору доручення, зокрема
останнім були надані до суду копії
страхових полісів (т. 1-5 справи), які
були оформлені під час дії вказаного
договору, тим самим підтверджується
факт схвалення ПрАТ „СК „Остра"
вчиненого від його імені головою
правління ПрАТ „Страхова компанія
„Остра" оспорюваного правочину.

З огляду на вищенаведене, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відсутність правових підстав
для визнання недійсним спірного
договору доручення № 12/09-2013 від 12.09.2013
р., а й відтак для задоволення
зустрічного позову.

Таким чином, згідно зі ст. 629 ЦК України
вказаний договір є обов'язковим для
виконання його сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Як вже було зазначено вище, на
виконання умов договору він передав
відповідачу за актами прийому-передачі
страхових полісів від 12.09.2013 року 1000
штук бланків полісів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів та 1000 штук
бланків стікерів до полісів.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та не спростовано
сторонами, ПрАТ „Страхова компанія
„Остра" під час дії договору № 12/09-2013
було оформлено від імені позивача за
первісним позовом страхові поліси на
загальну суму 142685,21 грн., що вбачається
з розрахунку стягуваної суми за
договором (а.с. 113-130 т. 6). ПрАТ „Страхова
компанія „Остра" підтверджено факт
перерахування позивачу коштів в сумі
39389,93 грн., отриманих за оформленими
полісами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. З огляду на вказане, у ПрАТ
„Страхова компанія „Остра" існує
заборгованість перед позивачем за
неперерахованими страховими
платежами, що були отримані
відповідачем як агентом від
страхувальників, в сумі 103295,28 грн. (142685,21
грн. - 39389,93 грн.).

Разом з тим позивач за первісним
позовом стверджує про невірне
застосування відповідачем страхового
тарифу та розрахунку страхового
платежу під час оформлення останнім, що
діяв як агент, полісів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, внаслідок чого
позивачем було розраховано різницю між
отриманими відповідачем платежами і
платежами, встановленими обумовленими
в договорі нормативними актами, що
складає за розрахунком позивача (а.с.
113-130 т. 6) 68351,37 грн. Здійснений позивачем
за первісним позовом розрахунок
вказаної різниці відповідач не
оспорював.

Матеріали справи свідчать, що ПрАТ
„Страхова компанія „Остра" під час
укладення договорів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (оформлення
полісів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів) використовувало розміри
страхових платежів, застосовуючи при
цьому коригуючі коефіцієнти, які
встановлені в п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" від 01.07.2004 р. При цьому ПрАТ
„Страхова компанія „Остра"
посилається на те, що Закон України
„Про внесення змін до деяких законів
України щодо обов'язкового
страхування цивільно-правовой
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" від 05.07.2012 року №
5090-VІ (де у підпункті 30 п. 52.5. розділу І
цього Закону) було виключено лише
пункти 7-10 та 111 розділу VII
„Прикінцеві та перехідні положення",
та не було виключено п. 6, на підставі
якого ПрАТ „СК „Остра" визначався
розмір страхових платежів.

За приписами п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" від 01.07.2004 р., що набрав
чинності 01.01.2005 р. (п. 1 Прикінцевих та
перехідних положень), зазначені в цьому
пункті коригуючі коефіцієнти до
страхових платежів застосовуються
протягом одного року з дня набрання
чинності цим Законом. Виходячи з цього,
наведені приписи п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" підлягав застосуванню
тільки до 01.01.2006 року. Водночас спірний
договір доручення № 12/09-2013 (агентська
угода) було укладено 12.09.2013 р. Тобто
положення п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" хоча й були чинними на момент
укладення спірного договору доручення
та й на теперішній час не змінені і
чинні, однак не підлягали застосуванню
в період дії договору доручення.
Натомість питання використання
коригуючих коефіцієнтів було
законодавцем врегульовано.

Відповідно до статті 7, пункту 9.5 статті
9, статті 11, пункту 49.2 статті 49, статті 55
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", статей 28, 34
Закону України "Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг", вимог підпункту 11
пункту 4 Положення про Державну комісію
з регулювання ринків фінансових послуг
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.02.2010
№157, та з метою вдосконалення
державного регулювання діяльності з
надання страхових послуг з
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
України було прийнято розпорядження №
566 від 09.07.2010 р. „Про деякі питання
здійснення обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", яким (з урахуванням змін,
внесених згідно Розпорядження
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 28.11.2011
року № 708 та розпорядженнями
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, від 27 листопада 2012
року N 2421 і від 6 грудня 2012 року N 2591)
затверджено коригуючі коефіцієнти, які
підлягали застосуванню відповідачем
при обчисленні розміру страхового
платежу.

Розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 27.10.2011 р. № 673 було
затверджено Положення про особливості
укладання договорів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (із змінами і
доповненнями, внесеними
розпорядженнями Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг, від 27
листопада 2012 року N 2421, та від 06 грудня
2012 року N 2591). Відповідно до підпункту
2.1.2 п. 2.1 при укладанні внутрішнього
договору страхування страховик
зобов'язаний застосовувати коригуючі
коефіцієнти відповідно до схеми
застосування коригуючих коефіцієнтів
при укладанні договорів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, наведеної в
додатку до цього Положення.

Так, зазначений вище обов'язок
використовувати страхові платежі в
порядку, визначеному
розпорядженнями Держфінпослуг № 673 від
27.10.2011 року, із застосуванням вказаних в
розпорядженні Держфінпослуг № 566 від
09.07.2010 р. типів коригуючих коефіцієнтів
було встановлено сторонами в п.1.1.,
3.1.8., 5.5.2 договору доручення № 12/09-2013
(агентської угоди) від 12 вересня 2013
року.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Так, під час укладення сторонами по
справі вказаного договору доручення №
12/09-2013 сторони погодили застосування
розмірів страхових платежів
відповідно до вказаних положень
розпоряджень Держфінпослуг № 673 від
27.10.2011 року і № 566 від 09.07.2010 р., а відтак
такі положення є обов'язковими для ПрАТ
„Страхова компанія „Остра". В свою
чергу недотримання ПрАТ „Страхова
компанія „Остра" таких умов договору
тягне за собою відповідні наслідки, які
встановлені в п. 5.5.2 договору, а саме
виникнення у ПрАТ „Страхова компанія
„Остра" обов'язку доплатити страховику
різницю між отриманими платежами і
платежами, встановленими
вищезазначеними розпорядженнями, а
також сплатити штраф в розмірі 100,00 грн.
за кожен випадок використання невірних
платежів.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги матеріали та обставини справи,
апеляційний господарський суд вважає
цілком обґрунтованим здійснений
позивачем розрахунок між отриманими
відповідачем платежами і платежами,
розрахованими відповідно до положень
розпоряджень Держфінпослуг № 673 від
27.10.2011 року і № 566 від 09.07.2010 р., що
становить 68351,37 грн.

Невиконання зобов'язання або виконання
зобов'язання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), що мало місце у
даному випадку, згідно ст. 610 Цивільного
кодексу України є порушенням
зобов'язання, зокрема з боку
відповідача.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання

Колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції та вважає обґрунтованим
здійснений позивачем за первісним
позовом розрахунок штрафу в розмірі
100,00 грн. за кожен випадок використання
невірних платежів, що складає в
загальній сумі 76300,00 грн. згідно
наданого розрахунку по кожному
страховому полісу (а.с. 113-130 т. 6).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача сума
боргу в розмірі 171646,65 грн. (103295,28 грн. +
68351,37 грн.) та штраф в сумі 76300,00 грн., що
разом складає 247946,65 грн.

Апеляційний господарський суд також
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про відсутність
підстав для покладення на відповідача
за первісним позовом понесених
позивачем за первісним позовом витрат
з відрядженням його представника для
участі у судових засіданнях.

Решта доказів, наданих сторонами, не
стосуються предмету спору, не
спростовують правомірність висновків
місцевого господарського суду та не
вказують на наявність підстав для
скасування або зміни оскарженого
рішення.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 34 ГПК України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та матеріали
справи не спростовують вищенаведені
висновки суду першої інстанції,
апеляційний господарський суд вважає,
що оскаржуване судове рішення прийнято
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, а підстави, передбачені ст. 104
ГПК України, для його зміни чи
скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Остра" - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської
області від 07 липня 2014 року у справі
№916/620/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Остра" -
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 11
вересня 2014 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов
Л.В. Поліщук А.І. Ярош