ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2014 р.
Справа № 921/504/13-г/5

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Михалюк О.В.

суддів
Новосад Д.Ф.

Мельник Г.І.

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрополіс»

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 13.06.2014р.

у справі № 921/504/13-г/5

за позовом Першого заступника
прокурора Тернопільської області
м.Тернопіль в інтересах держави в особі
Аграрного фонду, м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрополіс»,
смт.Заводське Чортківського району
Тернопільської області

про стягнення заборгованості в сумі 3 477
341,34 грн.,

з участю представників :

від скаржника - Голованов С.А.

від прокуратури - Макогон Ю.

від позивача - Кук Б.Б.

В ході судового засідання сторонам
права і обов"язки, передбачені ст.22 ГПК
України роз"яснені, заперечень щодо
складу суду не поступало

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 13.06.2014р. у
справі № 921/504/13-г/5 (суддя Стадник М.С.)
позовні вимоги Першого заступника
прокурора Тернопільської області в
інтересах держави в особі Аграрного
фонду в частині стягнення 42765,99 грн. - 3%
річних задоволено, стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрополіс»,
смт.Заводське Чортківського району
Тернопільської області на користь
Аграрного фонду, м.Київ 42765,99 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням
відповідач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрополіс» подав до
Львівського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати згадане
рішення, посилаючись, зокрема, на те, що
воно є незаконне, винесено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду першої інстанції
не відповідають обставинам справи,
оскільки судом першої інстанції вірно
встановлено, що після правомірної
відмови відповідача від Контракту у
нього виникли грошові зобов»язання з
повернення позивачеві перерахованого
20.07.2012р. авансового платежу в сумі 5 003
073,00 грн. Проте, строк повернення
авансового платежу не визначений ані
Контрактом, ані чинним законодавством.
У ході судового розгляду справи
встановлено, що позивач взагалі не
пред»являв вимоги до відповідача з
приводу повернення авансового платежу,
а тому думка суду про визначення датою
початку прострочення виконання
грошового зобов»язання з повернення
авансового платежу по Контракту саме
26.07.2012р. та нарахування 3% річних за
період перебування грошей у
відповідача з 26.07.2012р. по 06.11.2012р.
включно, є передчасною. Приписи ж
пункту 6 Указу Президента України «Про
заходи щодо нормалізації платіжної
дисципліни в народному господарстві
України» від 16.03.1995р. № 227/95, які
використав суд в обгрунтуванні
оскаржуваного рішення, стосуються
термінів повернення помилково
зарахованих коштів і до випадку
перерахування авансового платежу по
даній справі застосованими бути не
можуть. Тобто, на думку скаржника, у
даних спірних правовідносинах не мало
місця факту прострочення відповідачем
виконання грошового зобов»язання з
повернення авансового платежу, а тому
до правильного вирішення справи судом
не могла бути застосована норма ч.2 ст.625
ЦК України у вигляді нарахування 3%
річних.

Наводить скаржник і інші доводи, що є,
на його думку, підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Перший заступник прокурора
Тернопільської області звернувся з
позовом в інтересах держави в особі
Аграрного фонду про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрополіс" 3477341,34 грн.
з яких: 2001249,20 грн. - 20% штрафу, 730448,66 грн. -
пені, 700430,22 грн. - 7% штрафу та 45233,26 грн. - 3%
річних.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 20.09.2013р. у
справі №921/504/13-г/5, яке залишено без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014р.
позовні вимоги задоволено частково:
стягнуто 42765,99грн. - 3% річних, в частині
стягнення 2001249,20 грн. - 20% штрафу, 730448,66
грн. - пені, 700430,22 грн. - 7% штрафу та 2467,27
грн. - 3% річних в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.04.2014р., за результатами
розгляду касаційних скарг Першого
заступника прокурора Тернопільської
області та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрополіс", рішення
господарського суду Тернопільської
області від 20.09.2013р. та постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014р.
скасовано в частині стягнення 42765,99 грн.
- 3% річних.

Справу в цій частині направлено на
новий розгляд до господарського суду
Тернопільської області

Як встановлено судом, між Державною
спеціалізованою бюджетною установою
Аграрний фонд (далі - Покупець) в особі
Брокера-покупця ОСОБА_5, який діяв на
підставі довіреності №107 від 04.06.2010р. та
сільськогосподарським
товаровиробником зерна Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрополіс"
(далі - Продавець) в особі
Брокера-продавця ОСОБА_6, Брокерської
контори №200 Товариство з обмеженою
відповідальністю "Електронні
технології ЕТП", що діяла на підставі
договору доручення від 24.05.2012 р. №К24/05/6
та довіреності від 16.01.2012 р. № 109,
укладено 24.05.2012р. форвардний біржовий
контракт № 727 Ф (далі - контракт),
відповідно до умов якого:

- Продавець передає в термін до 1
листопада 2012 року, Покупцю у власність
товар: пшеницю м'яку 3 класу, що
відповідає ДСТУ 3768-2010, в кількості: 5
558.970 тонн, загальною вартість: 10 006 146,00
грн., у тому числі ПДВ 1 667 691,00 грн. на
базисі поставки: ЕХW ДП "Чортківський
КХП", при цьому, поставка вважається
здійсненою в момент підписання акта
приймання-передачі товару (п.п 1.1-1.6
Контракту);

- відповідно до п.п. 5.1 - 5.3 Контракту,
Покупець упродовж трьох робочих днів з
моменту укладання Контракту на торгах
Аграрної біржі зобов'язується
перерахувати кошти (авансовий платіж)
на поточний рахунок Продавця в розмірі
50 % від суми контракту. Остаточний
розрахунок здійснюється впродовж
трьох робочих днів після поставки
Товару, надання документів
передбачених пунктом 3.3 ;

- згідно п. 6.7 контракту, у разі
невиконання однією із Сторін своїх
зобов'язань або за наявності очевидних
підстав вважати, що вона не виконає
своїх зобов'язань у встановлений строк
або виконає його не у повному обсязі,
друга сторона має право зупинити
виконання своїх зобов'язань,
відмовитися від їх виконання частково
або в повному обсязі.

- згідно п.п 10.1, 10.2 контракту розірвання
контракту в односторонньому порядку не
допускається, крім випадків, що
передбачені законодавством та
контрактом. Право в односторонньому
порядку розірвати контракт надано
умовами контракту Покупцю у разі
недостатнього фінансування видатків
на здійснення форвардних закупівель.

Контракт набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та
реєстрації на Аграрній біржі і діє до
01.12.2012р. (п. 10.3 контракту).

Матеріалами справи підтверджено, що
Аграрний фонд на виконання умов
контракту, про що зазначено у графі
"призначення платежу", перерахував на
рахунок ТОВ "Агрополіс" 50% попередньої
оплати вартості зерна, а саме платіжним
дорученням №1136 від 02.07.2012р. - 5 003 073,00грн.
Разом з тим, як свідчить відмітка банку
на розрахунковому документі, кошти
надійшли на рахунок товариства 20.07.2012р.
Згідно довідки Відділення №79 АТ
"УкрСиббанк" від 23.04.2013р. №383 кошти в
сумі 5003073,00 грн. поступили на рахунок
товариства 20.07.2012р. в 17:13:42.

Отже, згідно з умовами контракту
Покупець зобов'язаний був перерахувати
Продавцеві авансовий платіж протягом
трьох робочих днів з моменту укладення
договору, тобто до 29.05.2012р., але як
підтверджено матеріалами справи, і не
заперечується позивачем, кошти у
розмірі 5003073,00 грн. надійшли на рахунок
продавця тільки 20.07.2012р., тобто з
порушенням встановленого в контракті
строку.

Відповідно до ч.1 ст.693 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу, а у разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення ст.538 ЦК України.

Так, згідно ст.538 ЦК України у разі
невиконання однією із сторін у
зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі.

Дану норму закону, як умову контракту,
сторони передбачили в п. 6.7 контракту.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 615 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання однією стороною
друга сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом. Внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання частково або у повному
обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється.

Як підтверджено матеріалами справи,
Продавець направив Покупцю
повідомлення №347 від 20.07.2012р. та №361 від
24.07.2012р. про відмову в повному обсязі
від виконання зобов'язань по
форвардному біржовому контракту, у
зв'язку з простроченням Аграрним
фондом своїх зобов'язань по здійсненню
попередньої оплати за товар. У
повідомлені зазначено, що виконання
зобов'язань по поставці товару покупцю
втратило інтерес для продавця,
внаслідок чого продавець, відповідно
до вимог ст. 538 Цивільного кодексу
України та п. 6.7 контракту,
відмовляється від прийняття виконання
зобов'язання покупця по оплаті товару,
а також відмовляється від своїх
зобов'язань за форвардним біржовим
контрактом на закупівлю зерна № 727 Ф
від 24.05.2012р.

Слід зазначити, що в процесі розгляду
справи встановлено,що позивач будь -
яких заперечень відповідачу на
одержане повідомлення не заявив.

При таких обставинах, відповідач
скористався своїм правом, встановленим
законом, на відмову від виконання
зобов'язань за контрактом, про що
письмово повідомив позивача, а тому
зобов'язання по контракту вважаються
такими, що припинилися.

Разом з тим, за нормами ст.693 ЦК України,
після прострочення платежу кредитором
та відмови відповідача у виконанні
його договірного зобов'язання, у
відповідача виникло грошове
зобов'язання з повернення суми
попередньої оплати одержаної від
покупця, і в даному випадку відповідач
набув статусу боржника перед позивачем
з даного зобов'язання.

Оскільки законодавець не встановлює
строку повернення авансу у випадку
відмови від договору в порядку ст.538, ч.1
ст.693 ЦК України, не врегульовані такі
відносини і контрактом, а тому згідно
ч.1 ст.8 ЦК України якщо цивільні
відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону).

Так як дані правовідносини пов'язані з
розрахунками, тому таке зобов'язання
відповідач мав виконати у п'ятиденний
строк з моменту зарахування на його
рахунок коштів відповідно до п.6 Указу
Президента України "Про заходи щодо
нормалізації платіжної дисципліни в
народному господарстві" від 16.03.1995р.,
метою якого є нормалізація платіжної
дисципліни, скорочення взаємної
заборгованості суб'єктів
підприємницької діяльності та
підвищення їх відповідальності за
виконання договірних зобов'язань.

Отже, з моменту відмови відповідача від
договору, кошти на його рахунку
вважаються такими, що отриманні
безпідставно, про що йому було відомо,
однак дій по поверненню таких у строки
встановлені Указом боржник не
здійснив, тим самим порушив
встановлений законодавством
правопорядок у сфері господарювання.

Як підтверджено матеріалами справи,
відповідач повернув авансовий платіж у
сумі 5003073 грн.00 коп. тільки 07.11.2012р, що
підтверджується випискою з рахунку
№4099, з позначкою призначення
платежу "Повернення попередньої оплати
за пшеницю згідно форв.бірж.контр.727ф
від 24.05.2012р.", тоді як мав повернути до
26.07.2012р.

Відповідач порушив встановлений
законодавством правопорядок у сфері
господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, якщо
боржник прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням трьох процентів
річних від простроченої суми, за весь
час прострочення, які є платою за
користування коштами, що не були
своєчасно оплачені боржником.

Отже, за користування коштами протягом
періоду з 26.07.2012р. по 06.11.2012р. включно,
відповідач зобов'язаний сплатити 42765,99
грн., які підставно судом задоволені.

Обгрунтовано не прийнято судом до
уваги доводи відповідача щодо того, що
ані чинним законодавством, ані
домовленістю між сторонами не
передбачено обов'язку продавця негайно
повернути перераховані покупцем кошти,
та не встановлено будь-яких строків, в
межах яких продавець був би
зобов'язаний вчинити такі дії, оскільки
такий обов'язок випливає:

- із загальних умов виконання
господарських зобов'язань
передбачених ч.2 ст.193 ГК, згідно якої
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу;

- із загальних умов виконання
зобов'язання передбачених ст.526 ЦК
України, згідно якої зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться;

- не спростовано відповідачем
застосування аналогії законодавства
та необґрунтовано чинним
законодавством на яких підставах він
користувався коштами знаючи, що
договір припинив свою дію в силу закону
з його ініціативи, а тому ним не було
дотримано основних принципів
господарювання,один з яких передбачає
можливість здійснення діяльності у
сфері господарювання суб'єктами
господарювання тільки у межах
установленого правового
господарського порядку з дотриманням
вимог закону;

- щодо прийняття судом до уваги
практики господарських суддів при
вирішенні даної категорії справ, то
згідно ст.82 ГПК України, обираючи при
прийнятті рішення правову норму, що
підлягатиме застосуванню до спірних
правовідносин, господарський суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 111-16
цього Кодексу, яких відповідач суду не
надав.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, доводи скаржника
зазначені в апеляційній скарзі,
апеляційним судом не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст.104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.91,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Тернопільської області від 13.06.2014р. у
справі № 921/504/13-г/5 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Повний текст постанови складено « 02»
вересня 2014 р.

Головуючий суддя
Михалюк О.В.

суддя
Новосад Д.Ф.

суддя
Мельник Г.І.