РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
Справа № 924/406/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Семенов С.В. (дов. №2981
від 24.12.13 р.)

розглянувши апеляційну скаргу
Комунального підприємства
"Міськтепловоденергія" на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 15.07.14 р. у справі № 924/406/14
(суддя Танасюк О.Є.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" м. Київ

до Комунального підприємства
"Міськтепловоденергія" м. Кам'янець-
Подільський

про стягнення 3% річних за несвоєчасні
розрахунки в розмірі 521 276, 02 грн.

ВСТАНОВИВ:

ДП "Газ України" (надалі - позивач)
звернулось в господарський суд
Хмельницької області з позовною заявою
(а.с. 2-3) до КП "Міськтепловоденергія"
(надалі -відповідач), в якій просить
стягнути 521276,02 грн. річних.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 12.07.14 р. (а.с.
156-160) позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 521159,27 грн. 3 % річних, в решті
позову відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що відбулося
переривання строків позовної давності
щодо основного боргу та відповідно і до
вимог про стягнення 3% річних. Оскільки,
після переривання перебіг позовної
давності починається заново, суд
прийшов до висновку, що позивач
звернувся із вимогою про стягнення 3%
річних в межах строків позовної
давності.

Разом з тим, здійснивши перерахунок 3%
річних, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що правомірним буде
нарахування та стягнення з відповідача
521159,27 грн.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
звернувся з апеляційною скаргою (а.с.
166-169) до Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду
Хмельницької області від 15.07.14 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позову.

Скаржник зокрема зазначає, що сторони
укладеним договором про організацію
взаєморозрахунків здійснили новацію
зобов'язання зі сплати 3% річних,
пов'язані з договором поставки
природного газу, на підставі вказаної
норми є припиненими.

Крім того, скаржник вважає, що до вимог
позивача про стягнення 3% річних за
несвоєчасні розрахунки по
поставленому природному газу в січні
та лютому 2011 р. необхідно застосовувати
позовну давність, що помилково не було
зроблено судом першої інстанції.

При цьому, помилковим є висновок суду
першої інстанції, що до вимог позивача
необхідно застосовувати положення ст.
264 ЦК України, оскільки позивачем
первинно позов про стягнення
заборгованості за договором від 20.12.10
р., у тому числі 3% річних було подано у
грудні 2011р.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу,
проти апеляційної скарги заперечив,
оскільки вважає, що посилання
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі, є безпідставними та
необґрунтованими. Зокрема, позивач
звертає увагу на те, що норми
законодавства які регулюють бюджетні
відносини пов'язані з погашенням
заборгованості з різниці в тарифах, не
звільняють відповідача від виконання
обов'язку щодо вчасної оплати
спожитого природного газу по
укладеному договору поставки
природного газу.

Позивач стверджує, що сторони
укладаючи договір про організацію
взаєморозрахунків визначили, що їх
предметом є організація проведення
сторонами взаєморозрахунків
відповідно до ст. 23 ЗУ "Про Державний
бюджет України на 2012 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України від 11.06.12
№517.

Представник позивача не реалізував
процесуальне право на участь у
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції, хоча про час та місце його
проведення був повідомлений належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представника
позивача за наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши матеріали та
обставини справи, апеляційну скаргу,
відзиви на апеляційну скаргу,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при
винесенні рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи
20.12.2010р. між ДП "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" (постачальник) та КП
"Міськтепловодоенергія" (покупець)
укладено договір № 06/10-2620 ТЕ-34 про
закупівлю природного газу за державні
кошти (а.с. 26-30).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що
постачальник зобов'язується поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язується прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п. 1.2 цього договору. Газ,
що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання.

Постачальник передає покупцю в період
з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011року
природний газ з урахуванням вартості
його транспортування в обсязі до
32260,000тис. куб.м. по місяцях: січень - 5880
тис. куб.м., лютий - 5470 тис. куб.м.,
березень - 4800 тис. куб.м., квітень - 1645
тис. куб.м., травень - 720 тис. куб.м. ,
червень - 645 тис. куб.м., липень - 585
тис.куб.м., серпень - 250 тис. куб. м.,
вересень - 565 тис. куб.м., жовтень - 2170
тис.куб.м. , листопад - 4080 тис.куб.м.,
грудень - 5450 тис. куб.м.) (п. 1.2).

Відповідно до п. 1.3 Договору, обсяги
закупівлі газу можуть бути зменшені
залежно від реального фінансування
видатків та рівня оплат.

Ціна за 1000 куб.м. газу становить 840,196
грн. без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
газ, тарифів на транспортування,
розподіл і постачання газу до сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн.,
крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 1309,20 грн.
Загальна вартість цього договору на
дату його укладення становить 35195660,00
грн. Сторони домовились, що ціна за 1000,0
кубічних метрів газу встановлюється на
рівні граничної ціни на газ та/або
тарифів, затверджених уповноваженим
державним органом. У разі зміни
уповноваженим державним органом
граничної ціни на газ та/або тарифів,
сторонами в обов'язковому порядку
застосовується нова ціна на газ та/або
тарифи.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки
проводяться шляхом поетапної оплати у
такому порядку: перша оплата в розмірі
34 (тридцять чотири) відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33 (тридцять три) відсотки
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу до 20 та 30 (31)
числа місяця поставка. Остаточний
розрахунок за фактично спожиті обсяги
газу здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Згідно з п. 4.2 Договору при невиконанні
покупцем вимог, передбачених у п. 4.1
цього договору, постачальник має право
обмежити або припинити (у між
опалювальний період) постачання газу
покупцеві.

Пунктом 5.1 Договору передбачено строк
поставки газу: з 01.01.2011р. по 31.12.2011р.

Відповідно до п. 6.1.1 Договору покупець
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі сплачувати за поставлений газ.

У разі невиконання або неналежного
виконання своїх зобов'язань за
договором сторони несуть
відповідальність, передбачену
законами та цим договором (п. 7.1).

Договір поширює дію на відносини, що
фактично склалися між сторонами з 1
січня 2011 року і діє у частині поставки
газу до 31 грудня 2011 року включно, а у
частині розрахунків за газ - до їх
повного здійснення (п. 10 договору).

Додатком № 1 від 20.12.2010р. до договору
поставки (а.с 31-33) сторони погодили
умови поставки і обліку газу та інші
права та обов'язки сторін, порядок
приймання передачі газу. Зокрема,
відповідно до п.1.3.1 додатку у разі
невиконання та/або несвоєчасного
виконання покупцем вимог п. 4.1 договору
постачальник має право зменшити
плановий обсяг поставки, який
зазначається в заявці на наступний
місяць поставки, пропорційно загальній
сумі грошових коштів не сплачених
покупцем станом на 26 число місяця, що
передує місяцю поставки.

Відповідно до п. 2.2 додатку,
поставленого постачальником покупцеві
у відповідному місяці поставки газу,
оформляється актом приймання передачі
газу, в якому зазначаються фактичні
обсяги спожитого газу, його ціна та
вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами укладено додаткові угоди до
Договору: № 1 від 28.01.2011 р.; № 2 від 04.04.2011
р.; № 3 від 11.07.2011 р.; № 4 від 30.08.2011 р. та № 5
від 03.10.2011 р..

Зокрема, Додатковою угодою №5 від
03.10.2011р. сторони погодили вважати
договір № 06/10-2620 ТЕ-34 від 20 грудня
2010 року припиненим в частині поставки
природного газу з 01 жовтня 2011 року.

На виконання умов Договору, позивач
передав, а відповідач прийняв протягом
січня 2011р.- вересня 2011р. природний газ
на загальну суму 23299363,73 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу,
наявними в матеріалах справи (а.с. 39-47).

Зважаючи на те, що відповідачем свої
договірні зобов'язання за договором не
виконав належним чином, позивач
звернувся в господарський суд
Хмельницької області з позовом про
стягнення з відповідача боргу та
штрафних санкцій.

Так, Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 08.02.2012р. по
справі №10/5025/2204/11, стягнуто з КП
"Міськтепловоденергія" на користь ДП
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України": 17749888,95 грн.
основного боргу, 662792,43 грн. пені,
419553,01грн. інфляційних нарахувань,
361586,85грн. 3% річних за період з 21.02.2011 р.
по 08.11.2011 р., 56460 грн. судового збору.
Вказане рішення набрало законної сили.

Вказаним рішенням встановлено факт
наявності у відповідача основного
боргу за договором №06/10-2620 ТЕ-34 від
20.12.2010 р. в розмірі 17749888,95 грн., який
стягнутий на підставі вказаного
рішення суду.

Відповідачем вказану суму
заборгованості було сплачено, зокрема:
06.08.2012р. - погашено 845000,00 грн., що
підтверджується випискою банку від
06.08.2012р. про поступлення коштів на
рахунок позивача та платіжним
дорученням № 46 від 02.08.2012 р.; 07.12.2012р. -
погашено 16904888,95 грн., що
підтверджується випискою банку від
07.12.2012р. про поступлення коштів на
рахунок позивача та платіжним
дорученням № 51 від 07.12.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
11.07.2012р. між територіальним органом
Казначейства в Хмельницькій області,
Головним фінансовим управлінням
Хмельницької облдержадміністрації, КП
"Міськтепловодоенергія", ДК "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" та НАК
"Нафтогаз України" укладений договір
№21/517-ГУ про організацію
взаєморозрахунків.

Предметом Договору про організацію
взаєморозрахунків є організація
проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст. 23
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" та постанов Кабінету
Міністрів України від 11.06.2012 р. № 517 "Про
затвердження Порядку та умов надання у
2012 році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" (п. 1.1).

Даним Договором визначено порядок
проведення взаєморозрахунків, в тому
числі погашення заборгованості за
спожитий природний газ 2011 року згідно з
договором від 20.12.2010 р. №06/10-2620 ТЕ-34. Сума
договору складає 845000,00 грн.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за договором. Договір є
дійсним лише у разі проведення
відповідного фінансування (п.п. 13, 14
договору).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, а саме: платіжне дорученням № 46
від 02.08.2012 р. та виписку банку від
06.08.2012р., апеляційний суд приходить до
висновку, що 06.08.2012р. відповідач
погасив заборгованість за природний
газ в сумі 845000,00 грн.

Крім того, 04.12.2012р. між Головним
управлінням Державної казначейської
служби України у Хмельницькій області,
Головним фінансовим управлінням
Хмельницької облдержадміністрації, КП
"Міськтепловодоенергія", ДК "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" та НАК
"Нафтогаз України" укладений договір
№ 451/517з-ГУ про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування.

Вказаним договором визначено порядок
проведення взаєморозрахунків, в тому
числі погашення заборгованості за
спожитий природний газ 2011 року згідно з
договором від 20.12.2010 р. №06/10-2620 ТЕ-34. Сума
договору складає 16904888,95 грн.

Пунктом 13 Договору передбачено, що
Договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за договором.

Договір є дійсним лише у разі
проведення відповідного фінансування
(п. 14).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач за природній газ
розрахувався в сумі 16904888,95 грн., але з
порушенням умов договору, а саме
порушив строки оплати поставленого
природного газу, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
платіжними дорученнями.

Зважаючи на те, що відповідачем свої
договірні зобов'язання за договором не
виконано належним чином (здійснено
розрахунок не своєчасно), позивач
звернувся в господарський суд
Хмельницької області з позовом про
стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 521276,02 грн., з яких: 350773,31 грн. - за
період з 09.12.2011р. по 05.08.2012р. та 170502,71 грн.
- за період з 06.08.2012р. по 06.12.2012р.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
враховувати наступні положення
чинного законодавства України.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник),
який здійснює підприємницьку
діяльність, зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої
інстанції правильно врахував
положення ст.ст. 173, 193 ГК України, ст.ст.
525, 526, 627 ЦК України щодо законодавчого
визначення поняття зобов'язання, його
порушення відповідачем та
недопустимості односторонньої відмови
від виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму
ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", сплата 3% річних
від простроченої суми (якщо інший їх
розмір не встановлений договором або
законом) не мають характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним коштами,
належними до сплати кредиторові.

Крім того, апеляційним судом
враховується, що наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін договору, не
звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

За цих обставин апеляційна інстанція
приходить до висновку, що неналежне
виконання боржником зобов'язання є
підставою для покладення на нього
відповідальності зі сплати річних
згідно приписів ст. 625 Цивільного
кодексу України.

Здійснивши розрахунок річних, колегія
суддів погоджується з правильністю
розрахунку господарського суду першої
інстанції, щодо стягнення з
відповідача 521159,27 грн., з яких: 350724,73 грн.
за період з 09.12.2011р. по 05.08.2012р.; 170434,54 грн.
за період з 06.08.2012 по 06.12.2012 р.

Крім того, колегія суду оцінює критично
доводи відповідача викладені в
апеляційній скарзі щодо застосування
строків позовної давності до вимог про
стягнення 3% річних за несвоєчасні
розрахунки по поставленому природному
газу в січні та лютому 2011 р., виходячи з
наступного.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до п. 4.3. постанови Пленуму
ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" до вимог про
стягнення сум процентів, передбачених
ст. 625 ЦК України, застосовується
загальна позовна давність.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України
визначено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

При цьому, пунктом 5.3. постанови Пленуму
ВГСУ від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" передбачено, що зі спливом
позовної давності за вимогою про
повернення або сплату коштів спливає й
позовна давність за вимогою про сплату
процентів, передбачених статтями 536, 625
ЦК України, і сум інфляційних
нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК
України (незалежно від періоду часу, за
який обчислено відповідні суми
процентів та інфляційних нарахувань,
оскільки такі суми є складовою
загальної суми боргу).

Враховуючи положення п. 4.1. договору від
20.12.2010р. №06/10-2620 ТЕ-34, дійсно строк
позовної давності до вимог про
стягнення 3% річних за поставлений газ в
січні 2011р. починається з 21.02.2011р. та
закінчується 21.02.2014р., а за поставлений
в лютому 2011 р. природний газ
починається з 21.03.2011 р. та закінчується
21.03.2014р.

Однак, колегія суду констатує, що
згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Враховуючи, що позивачем первинно
позов про стягнення заборгованості за
договором №06/10-2620 ТЕ-34 від 20.12.2010р., у
тому числі 3% річних було подано у
грудні 2011р., а відтак, колегія суду
приходить до висновку, що відбулося
переривання строків позовної давності
щодо основного боргу та відповідно і до
вимог про стягнення 3% річних.

Водночас, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 264 ЦК
України, апеляційний суд констатує, що
після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Враховуючи вказане, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач звернувся із
вимогами про стягнення 3% річних в межах
строків позовної давності.

Водночас, апеляційний суд не бере до
уваги твердження відповідача,
викладені в апеляційній скарзі щодо
заміни зобов'язання новацією, виходячи
з наступного.

Статтею 604 ЦК України передбачено, що
новація - це угода про заміну
первісного зобов'язання іншим між тими
ж сторонами.

Новацію характеризують наступні
ознаки: наявність взаємної згоди
сторін щодо припинення дії
попереднього зобов'язання та щодо умов
нового зобов'язання; наявність умови
про припинення попереднього
зобов'язання; припинення додаткових
зобов'язань; виникнення між тими ж
особами нового зобов'язання, яке, як
правило, містить умову про інший
предмет чи спосіб виконання.

У випадку новації сторони шляхом
заміни предмету чи способу виконання
зобов'язання припиняють його і
створюють нове.

Апеляційна інстанція констатує той
факт, що новація первісного
зобов'язання за договором від 20.12.10 р. не
відбулася, твердження відповідача про
наявність новації є помилковим,
оскільки узгодження сторонами іншого
порядку сплати боржником
заборгованості за поставлений газ
протягом певного періоду за договором
про організацію взаєморозрахунків, не
можна вважати новим зобов'язальним
правовідношенням, яке за своїм змістом
(характером прав і обов'язків)
відрізняється від попереднього
зобов'язання.

Суд наголошує на тому, що в матеріалах
справи відсутні докази того, що
сторонами учинялись дії направлені на
досягнення будь-яких домовленостей
щодо припинення або зміну первісного
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору на постачання природного газу
від 20.12.10 р..

Укладення сторонами договору про
організацію взаєморозрахунків (зміна
деяких умов порядку здійснення
розрахунків), не призвели до заміни
первісного зобов'язання відповідача за
договором на постачання природного
газу щодо оплати природного газу в
обсязі та ціною визначеною умовами
договору.

Суд констатує той факт, що умови
договору про організацію
взаєморозрахунків не змінили права та
обов'язки сторін, що могло б вплинути на
співвідношення майнових інтересів
сторін, оскільки незалежно від зміни
сторонами деяких умов порядку
здійснення розрахунків, відповідач все
одно несе відповідальність за
невиконання грошових зобов'язання
межах п. 7.1 та п. 7.3 договору на
постачання газу.

Водночас, колегія суду бере до уваги
той факт, що договір про організацію
взаєморозрахунків укладався між
територіальним органом казначейства,
місцевим фінансовим органом, НАК
"Нафтогаз України", які не були
сторонами по договору поставки
природного газу, що суперечить ч. 2 ст. 604
ЦК України.

Враховуючи вказане та те, що в
матеріалах справи відсутні докази, що
підтверджують факт взаємної згоди
сторін щодо зміни умов договору на
постачання природного газу від 20.12.10 р.,
а також відсутність в договорі про
організацію взаєморозрахунків умов
про припинення первісного зобов'язання
та додаткових зобов'язань, відповідач
дійшов помилкового висновку щодо
неможливості нарахування 3% річних за
прострочення грошового зобов'язання.

Крім того, апеляційний суд не бере до
уваги, доводи відповідача, викладені в
апеляційній скарзі з приводу
відсутності його вини у простроченні
виконання зобов'язання із оплати газу,
у зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися органами державної
влади та місцевого самоврядування, а
також у зв'язку з наданням теплової
енергії пільговим категоріям
населення, оскільки.

Пунктом 1.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", згідно яких за
загальним правилом, закріпленим у
частині першій статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому у випадках
порушення грошового зобов'язання суди
не повинні приймати доводи боржника з
посилання на неможливість виконання
грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (стаття
607 ЦК України) або на відсутність вини
(статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК
України).

Водночас, ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218
ГК України та рішення Європейського
суду з прав людини у справі "Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" від
18.10.2005р., за яким відсутність бюджетних
коштів не виправдовує бездіяльність і
не є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання (аналогічна позиція
викладена у постановах ВГСУ по справі
№917/1924/13 від 23.04.2014р., № 910/16351/13 від
09.04.2014р.)

За цих обставин апеляційна інстанція
приходить до висновку, що неналежне
виконання боржником зобов'язання є
підставою для покладення на нього
відповідальності зі сплати річних
згідно приписів ст. 625 Цивільного
кодексу України, а відтак залишає
рішення господарського суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача 521159,27 грн. та в частині
відмови у стягненні 116,75 грн. без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для відмови в задоволенні
позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача згідно
ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Міськтепловоденергія" на
рішення господарського суду
Хмельницької області від 15.07.14 р. у
справі № 924/406/14 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 15.07.14 р. у
справі № 924/406/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №924/406/14 повернути
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Філіпова Т.Л.