ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року Справа № 904/8464/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б.
(доповідач), Гольцової Л.А. Козир
Т.П.,розглянувши касаційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4на
рішення та постанову Господарського
суду Дніпропетровської області від
11.03.2014 Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 17.07.2014у
справі№ 904/8464/13 Господарського суду
Дніпропетровської областіза
позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4доОбслуговуючого кооперативу
"Житлово-будівельний кооператив № 68
"Мирний"треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: 1. Товариство з
обмеженою відповідальністю "Атлант" 2.
Дніпропетровська міська
радапровизнання недійсним правочинуза
участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_5, дов. від 26.07.2014 б/н

відповідача: Корольов Г.Л., протокол
№1032 від 19.07.2004

третьої особи-1: не з'явилися

третьої особи-2: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до Господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Обслуговуючого кооперативу
"Житлово-будівельний кооператив № 68
"Мирний" про визнання недійсним
договору оренди нежитлових приміщень
від 31.12.2008.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 11.03.2014 у
справі № 904/8464/13 (колегія суддів
у складі: головуючий суддя Золотарьова
Я.С., судді Мельниченко І.Ф., Первушин
Ю.Ю.), залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 17.07.2014 (колегія
суддів у складі: головуючого судді
Прокопенко А.Є., суддів Дмитренко А.К.,
Крутовських В.І.), у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції та постановою суду
апеляційної інстанції, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до
Вищого господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 11.03.2014 та
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
17.07.2014 у справі № 904/8464/13,
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення та
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

До Вищого господарського суду України
надійшли заперечення Обслуговуючого
кооперативу "Житлово-будівельний
кооператив № 68 "Мирний" на касаційну
скаргу, в яких відповідач просив
оскаржувані судові рішення залишити
без змін, касаційну скаргу - без
задоволення.

02.09.2014 до суду касаційної інстанції
позивачем подано додаткові пояснення
та додаткові документи для долучення
до матеріалів справи.

Сторони згідно з приписами статті 111-4
Господарського процесуального кодексу
України були належним чином
повідомлені про день, час і місце
розгляду касаційної скарги, однак
треті особи не скористалися
передбаченим законом правом на участь
у перегляді справи в суді касаційної
інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових актів, вважає
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, 31.12.2008 між
Житлово-будівельним кооперативом № 68
"Мирний" (далі - орендодавець), який в
подальшому змінив найменування на
Обслуговуючий кооператив
"Житлово-будівельний кооператив № 68
"Мирний", та Приватним підприємцем
ОСОБА_4 (далі - орендар) було укладено
договір оренди нежитлових приміщень
(далі - договір), відповідно до умов
якого орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
нежитлове приміщення, розташоване у
АДРЕСА_1, на першому поверсі, загальною
площею 382 м.кв., для використання його
під магазин (п. 1.1 договору)

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 договору строк
оренди за цим договором становить 11,5
місяців. Якщо жодна сторона за один
місяць до закінчення строку оренди не
заявить про намір припинити цей
договір, строк оренди автоматично
пролонгується на строк, вказаний у п.1.2
цього договору.

Судами першої та апеляційної інстанції
зазначено, що сторони не надали акт
прийому-передачі приміщення в оренду,
проте не заперечували факт
користування позивачем вказаним
приміщенням. При цьому наявними в
матеріалами справи банківськими
виписками підтверджується виконання
позивачем обов'язків по оскаржуваному
договору щодо оплати орендних
платежів.

Вважаючи, що станом на момент укладення
оспорюваного договору відповідач не
був власником нежитлового приміщення,
розташованого у АДРЕСА_1, на першому
поверсі, загальною площею 382 кв.м.,
позивач звернувся з позовом до суду про
визнання недійсним договору оренди
нежитлових приміщень від 31.12.2008.

Місцевий господарський суд, вирішуючи
спір по суті та відмовляючи у
задоволенні позову, виходив з того, що
право власності відповідача на
житловий будинок в цілому, в тому числі,
включаючи усі нежитлові приміщення в
цьому будинку, підтверджується
правовстановлюючими документами;
спірні приміщення не відносяться ані
до державної, ані до комунальної
власності і органи державної влади та
органи місцевого самоврядування
претензій на спірний будинок не
пред'являли.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог, відсутність порушення
прав особи, яка звернулась із позовом, з
урахуванням чого відхилив і клопотання
відповідача про застосування позовної
давності.

Суд апеляційної інстанції,
переглядаючи справу в повному обсязі
згідно із положеннями статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, не погодився із висновком суду
першої інстанції щодо підтвердження
матеріалами справи права власності
відповідача на спірне нежитлове
приміщення, зазначивши, що у матеріалах
справи відсутні докази державної
реєстрації права власності
відповідача на нежитлові приміщення
першого поверху в п'ятиповерховому
будинку, розташованому за адресою:
місто Дніпропетровськ, вулиця Героїв
Сталінграду, будинок № 10 відповідно до
вимог Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Разом з тим, встановивши, що
оспорюваний договір був виконаний
сторонами, позивач фактично
користувався переданим в оренду майном
у період дії цього договору та не
заперечував факт його вчинення, з
урахуванням відсутності будь-якої
особи, за якою було б зареєстровано
спірне приміщення на праві власності у
період дії договору оренди, та фактичне
користування позивачем цим
приміщенням, апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відсутність у зв'язку з укладенням
спірного договору порушення прав та
інтересів позивача, які б потребували
судового захисту.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується із вказаним
висновком суду апеляційної інстанції,
з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Одним із способів
захисту судом цивільних прав та
інтересів є, зокрема, визнання
правочину недійсним

Як передбачено ч. 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України, якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Виходячи з аналізу вищенаведених норм
чинного законодавства, обов'язковими
умовами визнання договору недійсним є
наявність у позивача певного
суб'єктивного права (охоронюваного
інтересу) - об'єкту судового захисту,
порушення у зв'язку з укладенням
відповідного договору таких прав та
охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі, та належність обраного
способу судового захисту. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, у
господарського суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Отже, реалізуючи передбачене ст. 55
Конституції України, ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України право на судовий захист,
звертаючись до суду, особа вказує в
позові власне суб'єктивне уявлення про
порушене право чи охоронюваний інтерес
та спосіб його захисту.

Відсутність порушеного або
оспорюваного права позивача є
підставою для ухвалення рішення про
відмову у задоволенні позову,
незалежно від інших встановлених судом
обставин.

Таким чином, з огляду на встановлені
фактичні обставини справи, апеляційний
господарський суд, з'ясувавши, що у
зв'язку із укладенням оспорюваного
договору оренди суб'єктивні права та
охоронювані інтереси позивача не були
порушені, дійшов правомірного висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України суд
касаційної інстанції лише перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Оцінка та перевірка обставин справи і
доказів не віднесена до повноважень
касаційної інстанції.

Викладені у касаційній скарзі доводи
скаржника по суті зводяться виключно
до заперечень щодо здійсненої судами
попередніх інстанцій оцінки доказів у
справі, в той час як згідно з вимогами
статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
касаційна інстанція не має права
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти наявні у
справі докази.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
законодавства при прийнятті
оскаржуваних рішень не знайшли свого
підтвердження, у зв'язку з чим підстав
для їх зміни чи скасування, колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 11.03.2014 та
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
17.07.2014 у справі № 904/8464/13
залишити без змін.

Головуючий суддя:
Л. Іванова

судді:
Л. Гольцова

Т. Козир