ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.09.2014 Справа № 920/1311/14

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Зайцевої І.В. при
секретарі судового засідання
Кальченко А.М., розглянувши матеріали
справи № 920/1311/14:

за позовом: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,

м. Конотоп, Сумська область,

до відповідача: Приватної
фірми «Будтехсервіс», м. Конотоп,
Сумська область,

про стягнення 42 890 грн. 79 коп.,

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2;

Від відповідача: не зявився;

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд стягнути з
відповідача 90 300 грн. 00 коп., в тому числі
35 000 грн. 00 коп. заборгованості
відповідно до укладеного між сторонами
договору про надання зворотної
фінансової допомоги № 3 від 20.06.2013 року,
55 300 грн. 00 коп. штрафу відповідно до п.
2.3. договору.

08.09.2014 року позивач подав заяву б/н від
05.09.2014 року, в якій у зв'язку зі сплатою
відповідачем суми основної
заборгованості уточнює позовні вимоги
та просить суд стягути з відповідача 42
890 грн. 79 коп., в тому числі 31 675 грн. 00 коп.
штрафу відповідно до п. 2.3 договору, 5 539
грн. 80 коп. пені, 1 038 грн. 49 коп. 3% річних, 4
637 грн. 50 коп. інфляційних збитків.

Враховуючи передбачене ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України право позивача до прийняття
рішення по справі зменшити, збільшити
розмір позовних вимог суд приймає
подану заяву до розгляду.

Позивач підтримує уточнені позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, обґрунтованого
письмового відзиву на позовну заяву не
подав, хоча про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення відповідачеві 20.08.2014 року
поштового відправлення, а саме ухвали
господарського суду Сумської області
від 14.08.2014 року у справі № 920/1311/14.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
оцінивши надані докази, суд встановив:

Відповідно до умов укладеного між
сторонами договору про надання
зворотної фінансової допомоги № 3 від 20
червня 2013 року, позивач здійснює на
зворотній основі фінансову допомогу
відповідачеві в розмірі 35 000 грн. 00 коп.,
а останній в свою чергу приймає
фінансові кошти, користується ними та
повертае їх відповідно до умов
договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору,
переказ та повернення фінансової
допомоги здійснюється безготівково на
поточний рахунок обох сторін. Термін
переказу допомоги 20.06.2013 року. Термін
повернення допомоги 31.08.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач порушив строки повернення
зворотної фінансової допомоги,
оскільки лише 13.08.2014 року сплатив
відповідачеві 10 000 грн. 00 коп. платіжним
дорученням № 128 від 13.08.2014 року з
призначенням платежу - «повернення
фінансової допомоги згідно договору №
3 від 20 червня 2013 року» та платіжним
дорученням № 242 від 03.09.2014 року сплатив
25 000 грн. 00 коп. з
призначенням платежу -«повернення
фінансової допомоги згідно договору №
3 від 20 червня 2013 року».

Пунктом 2.3. договору встановлено, що у
разі прострочення повернення суми
позики у строки, визначені п. 1.2. цого
договору, відповідач сплачує
позивачеві штраф у розмірі 0,5 % від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного
кодексу України, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549 - 552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання, зокрема, може
забезпечуватися неустойкою.

Приписами статті 230 Господарського
кодексу України визначено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, не виконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

За змістом вищевказаного пункту
договору, вбачається, що мова йде саме
про стягнення пені як різновиду
штрафних санкцій, тому що відповідно до
пункту 3 статті 549 Цивільного кодексу
України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України,
визначено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» №
2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період за який сплачується пеня.

Згідно з розрахунком позивача
відповідачеві нарахована пеня в
загальній сумі 5 539 грн. 80
коп. коп. за період з 01.09.2013 року по 02.09.2014
року та 31 675 грн. 00 коп. штрафу
за період з вересня 2013 року по лютий 2014
року.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» з огляду на
вимоги частини першої статті 47 і статті
43 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК)
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань. Якщо з
поданого позивачем розрахунку
неможливо з'ясувати, як саме обчислено
заявлену до стягнення суму, суд може
зобов'язати позивача подати більш
повний та детальний розрахунок.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України, як
зазначено вище, визначено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Оскільки позивачем здійснено
розрахунок суми пені без врахування
зазначеного, пеня нарахована за період
з 01.09.2013 року по 02.09.2014 року (фактично 367
днів), судом здійснено перерахунок
пені, не виходячи при цьому за межі
визначеного позивачем періоду часу,
протягом якого, на думку позивача, мало
місце невиконання такого зобов'язання,
та зазначеного позивачем
максимального розміру пені, згідно з
яким загальний розмір пені становить 2
268 грн. 77 коп. за період з 01.09.2013 року по
01.03.2014 року (за 182 дні). Розрахунок
здійснений судом за допомогою програми
ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3
Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА»,
ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2014.

З огляду на викладене, враховуючи
встановлений судом факт неналежного
виконання відповідачем договірних
зобов'язань щодо своєчасного
повернення фінансової допомоги,
враховуючи, що право позивача щодо
стягнення з відповідача пені
передбачене діючим законодавством
України та умовами укладеного між
сторонами договору, суд вважає
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
пені в загальній сумі 2 268 грн. 77 коп.

В іншій частині позовних вимог, зокрема
щодо стягнення з відповідача пені в
сумі 3 271 грн. 03 коп., суд відмовляє на
підставах викладених вище за їх
необґрунтованістю та безпідставністю.

Що стосується стягнення 31 675 грн. 00 коп.
штрафу, в цій частині позов задоволенню
не підлягає у зв'язку з тим, що
стягнення штрафу передбачене
приписами пункту 2.3 договору, а як вже
було зазначено даним пунктом
передбачено стягнення саме пені, а не
штрафу, пеня, ж, як зазначено вище
підлягає стягненню у встановленому
законом розмірі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Відповідно до поданого розрахунку,
відповідачеві нараховано 3% річних в
загальній сумі 1 038 грн 49 коп., в тому
числі 995 грн. 34 коп. за період з 01.09.2013
року по 12.08.2014 року на суму боргу 35 000
грн. 00 коп. та 43 грн. 15 коп за період з
13.08.2014 року по 02.09.2014 року на суму 25 000
грн. 00 коп..

Також позивачем нараховано
відповідачеві 4 637 грн. 50 коп
інфляційних збитків за період з
вересня 2013 року по липень 2014 року. Проте
відповідно з розрахунком суду
інфляційні втрати за той же період
становлять 4 620 грн.
00 коп. Розрахунок здійснений судом
за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ
9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр
«ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2014.

Таким чином, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню є позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 2 268 грн. 77 коп. пені, 1 038 грн.
49 коп. 3% річних, 4 620 грн. 00 коп.
інфляційних збитків.

Що стосується 3 271 грн. 03 коп. пені, 31 675
грн. 00 коп штрафу та 17 грн. 50
коп. інфляційних витрат суд суд
відмовляе в їх задоволенні.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, суд
дійшов висновку про відшкодування
позивачеві за рахунок відповідача суми
сплаченого судового збору в розмірі 1 489
грн. 33 коп. відповідно до вимог ст. ст. 44,
49 Господарського процесуального
кодексу України пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватної фірми
«Будтехсервіс» (41600, Сумська область,
м. Конотоп, вул.
Вирівська, 64/1, код 31375354) на користь
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 2 268 грн. 77 коп. пені,
1 038 грн. 49 коп. 3% річних, 4
620 грн. 00 коп. інфляційних збитків та
1 489 грн. 33 коп.судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 3 271 грн.
03 коп. пені, 31 675 грн. 00 коп.
штрафу, та 17 грн. 50 коп. інфляційних
витрат - в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.09.2014 року.

Суддя
І.В. Зайцева