ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

13.08.2014р.
Справа №917/1190/14

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако
М.М.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1,

АДРЕСА_1, 37303

до приватного підприємства
"Амарант-Агро",

вул. Лучанська, 1Б, с.Юсківці
Лохвицького району Полтавської
області, 37222

про стягнення 87 565,00 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Полтавської області з позовом до
приватного підприємства "Амарант-Агро"
про стягнення 87 565,00 грн., з яких 41 500,00
грн. - основної заборгованості, 46 065,00
грн. - проценти за користування чужими
грошовими коштами, посилаючись на
неналежне виконання відповідачем
зобов'язання за договором №ЛГП-3 на
збирання сільськогосподарських
культур, укладеного між сторонами
15.08.2013 р.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що
відповідно до п.п.3.1.2. п.3 укладеного між
сторонами Договору розрахунок за
виконані роботи по збиранню врожаю
повинен бути проведений відповідно до
актів приймання-передачі виконаних
робіт не пізніше 30 днів після їх
складання, але в установлений строк
відповідачем оплата не була проведена.
Крім того, Договором було передбачено,
що у випадку несплати у встановлений
термін, відповідач повинен сплатити
відсотки за користування чужими
грошовими коштами в розмірі 0,5% за кожен
календарний день.

Представник позивача, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, в судове засідання не
з'явився, надіславши клопотання про
розгляд справи без участі позивача
(а.с.41).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надіславши
31.07.2014р. відзив на позовну заяву №44 від
30.07.2014 р., в якому проти стягнення
процентів за користування чужими
грошовими коштами заперечує (а.с.29-30).

У зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів, наявних в
матеріалах справи достатньо, а неявка
представників сторін не перешкоджає
розгляду справи по суті, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами на підставі ст.75 ГПК
України та за відсутності
представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив, що 15.08.2013р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
Виконавець) та приватним підприємством
"Амарант-Агро" (далі - Замовник) укладено
Договір № ЛГП-3 на збирання
сільськогосподарських культур,
відповідно до п.1.1. умов якого
Виконавець зобов'язується за завданням
Замовника виконати роботи по збиранню
с/г і технічних культур (обмолот
соняшника на площі 500, 00 га)
зернозбиральним комбайном GLASS LEXION 480 на
площах, наданих Замовнику, в порядку та
на умовах, передбачених Договором, а
Замовник зобов'язується провести
оплату за виконані Виконавцем
роботи(а.с.7-8)

Відповідно до п. 2.2.5. Договору,
виконавець зобов'язується скласти акт
передачі-приймання виконаних робіт з
обов'язковим зазначенням опрацьованих
площ.

Згідно з п. 3.1.1. Договору, Замовник
проводить оплату за виконані
виконавцем роботи по обмолоту
соняшника по ціні 250,00 грн./га в т.ч. ПДВ
41,67 грн.

Відповідно до п.п. 3.1.2 Договору
розрахунок за виконані роботи по
збиранню врожаю Замовник проводить
відповідно до актів передачі-приймання
виконаних робіт не пізніше 30 (тридцять)
днів після їх складання, шляхом
перерахування грошових коштів
Замовника на розрахунковий рахунок
Виконавця.

Згідно Акту приймання-передачі
виконаних робіт №5 від 01 жовтня 2013
року, підписаного сторонами,
вбачається, що позивачем виконано
роботи по обмолоту соняшника на площі
166,0 га всього на суму 41 500, 00 грн. в т.ч.
ПДВ 6916, 67 грн. Як зазначено в Акті,
сторони підтверджують, що за
характером, обсягом та якістю наданих
послуг сторони претензій не мають(а.с.9).

На оплату вартості виконаних робіт
позивачем виписано рахунок № 20 від
01.10.2013р. (а.с.10) та складено податкову
накладну №2 від 01.10.2013р. (а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи,
13.02.2014р. відповідачу цінним листом з
повідомленням про вручення (а.с.13-14)
направлено вимогу №14/02/14 від 12.02.2014р.
про сплату заборгованості за виконані
роботи в розмірі 41500,00 грн. (а.с.12), яку,
згідно рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення
отримано 20.02.2012р. представником за
довіреністю Сіліною (а.с.15).

На час розгляду справи, за виконані по
Договору послуги (роботи) коштів
Замовником не оплачено. Доказів щодо
спростування вищевикладеного
відповідачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГПК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника),
а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 854 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної
здачі роботи за умови, що роботу
виконано належним чином і в погоджений
строк або, за згодою замовника, -
достроково.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором №ЛГП-3 на збирання
сільськогосподарських культур у
визначені строки не виконав.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 41500,00 грн.
основного боргу є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

В п. 4.2 Договору сторонами встановлено,
що з дня, коли послуги Замовником
повинні бути оплачені, виконавець має
право витребувати від замовника, а
замовник повинен виплатити проценти за
користування чужими грошовими коштами
до дня повної оплати послуг (ст. 536., п. 3
ст. 692 ЦК України). Проценти за
користування чужими грошовими коштами
виплачуються в розмірі 0,5 % від
невиплаченої вартості послуг по акту
приймання-передачі виконаних робіт за
кожен календарний день, відколи
послуги повинні бути оплачені
замовником до дня повної оплати послуг.

На підставі вказаного положення
позивачем заявлено до стягнення 46 065,00
грн. процентів за користування чужими
грошовими коштами за період з 01.11.2013р.
до 10.06.2014р., та надано відповідний
розрахунок (а.с.6).

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України,
розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 692 ЦК України
передбачено, що у разі прострочення
оплати товару продавець має право
вимагати оплати товару та сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Частиною 3 статті 692 ЦК України фактично
конкретизовано передбачений статтею 536
цього кодексу обов'язок боржника
сплачувати встановлений договором або
законом розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
та передбачене статтею 625 цього Кодексу
право продавця вимагати від покупця
сплати 3 % річних за весь час
прострочення, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У розумінні зазначених статей проценти
є не відповідальністю, а платою за весь
час користування грошовими коштами, що
не були своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цих статей випливає, що
договором може бути встановлено лише
інший розмір процентів річних, а не
інший спосіб їх обчислення.

Разом із цим, згідно з положеннями
статті 549 ЦК України грошовою сумою, яку
боржник повинен передати кредитору у
разі порушення зобов'язання, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, є пеня.

В п. 4.1 Договору №ЛГП-3 від 15.08.2013р.
сторони передбачили, що за порушення
термінів розрахунків замовник сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день прострочення
від неоплаченої суми.

Зазначене дає можливість дійти
висновку про те, що умовами Договору
фактично передбачено можливість
подвійного стягнення з відповідача
пені за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання, що не
узгоджується з приписами статті 61
Конституції України, відповідно до
якої ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Така правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
24.12.2013р. № 3-37гс13 у справі № 8/5025/1402/12,
прийнятої на підставі п.1 ч.1 ст. 111-16 ГПК
України за результатом перегляду
судових рішень з мотивів неоднакового
застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового рішення
з мотивів неоднакового
застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

В ч. 3 ст. 82 ГПК України зазначено, що
обираючи при прийнятті рішення правову
норму, що підлягатиме застосуванню до
спірних правовідносин, господарський
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатом
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 11116
цього Кодексу.

Таким чином, сума процентів за
користування чужими грошовими коштами,
нарахована позивачем на підставі
пункту 4.2 Договору за кожен день
прострочення невиконаного
зобов'язання, за своєю правовою
природою підпадає під визначення пені.

Отже, до вимог про стягнення процентів
за користування чужими грошовими
коштами слід застосовувати
законодавство, що регулює правила
нарахування пені.

Відповідно до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", п.6 ст.
231 Господарського кодексу України, за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань підлягають стягненню
штрафні санкції у вигляді пені, розмір
якої повинен визначатися обліковою
ставкою Національного банку України,
за увесь час користування чужими
коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 46 065,00 грн.
процентів за користування чужими
грошовими коштами по акту №5 від
01.10.2013р. за період з 01.11.2013р. по 10.06.2014р.,
що оцінюються судом як пеня, згідно
проведеного судом розрахунку з
відповідача підлягає стягненню 28 060,82
грн. пені за період з 01.11.2013р. по 01.05.2014р.
за 182 дні прострочки (розрахунок
проводився за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій інформаційної системи "Ліга:
Закон Еліт"), (а.с.43).

Вимога про стягнення з відповідача 18
004,18 грн. процентів за користування
чужими грошовими коштами задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при
частковому задоволенні позову витрати
пов'язані з розглядом справи (судовий
збір) покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали
справи, обставини справи в їх
сукупності, дослідивши подані докази,
керуючись статтями 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Амарант-Агро",(вул. Лучанська,1Б, с.
Юсківці, Лохвицький район, Полтавська
область, 37222, ідентифікаційний код
76, , інші відомості
- невідомі) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, 37303,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, інші
відомості - невідомі) 41 500,00 грн. -
основної заборгованості, 28 060,82 грн. -
пені та 1 354,12 грн. на повернення
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Рішення може бути оскаржено до
Харківського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Полтавської області
на протязі 10 днів.

Повне рішення складено 19.08.2014 р.

Суддя
Кульбако М.М.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.