м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/5583/14 20.08.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" м. Києва

до Приватного акціонерного товариства
"Київстар" м. Києва

про стягнення безпідставно набутих
коштів, ціна позову 602700,23 грн.

Колегія суддів: Паламар П.І. -
головуючий

Головатюк Л.Д.

Ярмак О.М.

Представники:

від позивача Сизова А.Ю.,

від відповідача Алдошина Н.О.

СУТЬ СПОРУ :

у березні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" звернулося в суд з
указаним позовом.

Позивач зазначав, що 18 березня 2010 р. між
ним та відповідачем укладено договір №
218/2010 про приймання платежів за
допомогою системи Mobipay, згідно з
умовами якого відповідач (клієнт)
доручив, а він (банк) зобов'язався
своїми силами та засобами на діючих у
банку виробничих потужностях
здійснювати на постійній основі прийом
від платників платежів за послуги
стільникового та/або фіксованого
зв'язку на користь клієнта за допомогою
системи Mobipay з подальшим
перерахуванням платежів клієнту.

У березні 2011 року 19 платників
використовуючи тимчасову технологічну
вразливість програмного забезпечення
банкомату банку здійснили поповнення
рахунків мобільного зв'язку 778
абонентів відповідача без фактичного
внесення грошових коштів.

Таким чином, відповідачем були
одержані грошові кошти банку, а не
платників.

Листом № 3962/04/04/10/03 від 31 травня 2011 р.
відповідач повідомив про усунення
негативних наслідків зазначених
шахрайських дій шляхом блокуванням
близько 600 припейд- і трьох контрактних
абонентів, загальна сума коштів на
заблокованих номерах склала 602700,23 грн.
та 7000 грн. відповідно. Також відповідач
зобов'язався зарахувати одержані
грошові кошти в рахунок часткового
погашення зобов'язань банку за спірним
договором, розмір яких на той час
складав 1758416 грн.

16 листопада 2011 р. на підставі платіжних
доручень №№ 1, 2, 3 та 4 ним було
перераховано відповідачу загалом 1758416
грн. При цьому, сума платежу покрила
зобов'язання у розмірі 602700,23 грн., які
вже були припинені зарахуванням на
підставі листа № 3962/04/04/10/03 від 31 травня
2011 р.

Посилаючись на те, що грошові кошти у
розмірі 602700,23 грн. були одержані
відповідачем безпідставно, позивач на
підставі ст. 1212 ЦК України просив
стягнути з того на свою користь указану
суму безпідставно набутих коштів, а
також понесені ним по справі
господарські витрати.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву,
його представник у судовому засіданні
проти позову заперечував, посилаючись
на необгрунованість заявлених вимог,
правомірність набуття грошових коштів
на підставі спірного договору, також
заявив про сплив строку позовної
давності до часу звернення позивача в
суд з указаним позовом

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
суд вважає, що у позові слід відмовити з
таких підстав.

Судом встановлено, що 18 березня 2010 р.
між сторонами у справі був укладений
договір № 218/2010 про приймання платежів
за допомогою системи Mobipay, згідно з
умовами якого відповідач (клієнт)
доручив, а позивач (банк) зобов'язався
своїми силами та засобами на діючих у
банку виробничих потужностях
здійснювати на постійній основі прийом
від платників платежів за послуги
стільникового та/або фіксованого
зв'язку на користь клієнта за допомогою
системи Mobipay з подальшим
перерахуванням платежів клієнту. За
надані послуги клієнт з перерахованих
на його користь платежів зобов'язався
своєчасно сплачувати банку комісійну
винагороду.

Строк дії договору відповідно до умов
п. 7.1 договору встановлений з моменту
його підписання до 31 січня 2013 року
включно.

Зазначені обставини підтверджуються
поясненнями представників сторін,
наявною у матеріалах справи копією
вищевказаного договору.

Відповідно до умов розділу 3 спірного
договору сторони погодили, що банк в
межах операційного часу кожного
банківського дня зобов'язаний
перераховувати 100% платежів, прийнятих
на користь клієнта за попередній
календарний день (п. 3.2). За надані
послуги клієнт сплачує банку комісійну
винагороду в розмірі 1,5 % від загальної
суми перерахованих на поточний рахунок
клієнта протягом звітного місяця
платежів (п. 3.4).

Поясненнями представників сторін,
листами позивача № Э.24.0.0.0/4-1065 від 12
квітня 2011 р. та відповідача № 3962/04/04/10/03
від 31 травня 2011 р. підтверджується, що
позивач мав заборгованість перед
відповідачем з перерахування платежів,
зібраних за період 25-28 березня 2011 р., у
розмірі 1758416 грн.

Оскільки в суду не виникає сумніву щодо
достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання сторонами,
то відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України їх
доказування перед судом іншими
доказами не вимагається.

16 листопада 2011 р. на підставі платіжних
доручень №№ 1, 2, 3 та 4 позивач
перерахував відповідачу грошові кошти
у загальному розмірі 1758416 грн. з
призначенням платежу - UCIH-MOBIPAY 25-28.03.2011
перерахування згідно договору № 218/2010
від 18.03.2010.

Враховуючи, що вказані грошові кошти
були сплачені на підставі дійсного
правочину між сторонами, доказів
припинення в установленому порядку
грошового зобов'язання позивача у
розмірі платежів на час їх здійснення
не надано, суд вважає, що зазначені
грошові кошти набуті відповідачем
підставно, відповідно до вимог гл. 24 ЦК
України.

Посилання позивача, що на час
здійснення 16 листопада 2011 р. платежів
обов'язок з перерахування 602700,23 грн. за
договором був припинений зарахуванням
на підставі листа відповідача №
3962/04/04/10/03 від 31 травня 2011 р. є
безпідставними, оскільки не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства та зібраних у справі
доказах.

Як вбачається з матеріалів справи, у
березні 2011 року 19 платників
використовуючи тимчасову технологічну
вразливість програмного забезпечення
банкомату позивача здійснили
поповнення рахунків мобільного зв'язку
778 абонентів відповідача без
фактичного внесення грошових коштів.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями позивача, а також
рішеннями суду у цивільних справах №№
2-1662/11/02069, 2-1674/11/0206, 2-1677/11/0206, 2-1676/11/0206,
2-1678/11/0206, 2-3358/11, 2-2685/11/0206, 2-5154/2011, 212/3203/2012,
22Ц-3544/11, 2-1675/11/0206, 2-199/11, 232/1618/12, 212/2-3352/11
Замостянського районного суду м.
Вінниці, Ленінського районного суду м.
Вінниці, Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області, копії яких знаходяться у
матеріалах справи.

Зазначені докази свідчать про те, що
грошовими коштами позивача
безпідставно заволоділи особи, які
були абонентами відповідача, а не
відповідач.

За правилами ст.1212 ЦК України
потерпілий набуває право вимоги до
особи, яка безпідставно набула майно за
його рахунок, а не до особи, яка згодом
його придбала.

Доказів того, що відповідач, який
одержав оплату телекомунікаційних
послуг грошовими коштами, що належать
позивачу, знав або міг знати про
відсутність у третіх осіб прав на
розпорядження цими коштами не надано.
Тому в розумінні вимог ч. 1 ст. 388 ЦК
України він є добросовісним набувачем.

Згідно зі ст. 389 ЦК України гроші, а
також цінні папери на пред'явника, що
існують у документарній формі, не
можуть бути витребувані від
добросовісного набувача.

Оскільки позивач не набув права вимоги
до відповідача, в останнього не виникло
зобов'язання з повернення одержаних в
рахунок оплати телекомунікаційних
послуг грошей, у т.ч. заявлених до
стягнення 602700,23 грн.

У відповідності до вимог ст. 601 ЦК
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Враховуючи, що на час вчинення
відповідачем листа № 3962/04/04/10/03 від 31
травня 2011 р. зустрічних вимог між
сторонами не існувало, то таке
зарахування проведене бути не могло.

З тексту указаного листа також не
вбачається, що відповідачем було
заявлено про зарахування зустрічних
вимог, у т.ч. спірних, останнім лише
повідомлено позивача про можливість
припинення зобов'язань у такий спосіб у
майбутньому. Це не дає підстав вважати
вчиненим правочин з часткового
припинення зобов'язання позивача за
спірним договором.

Враховуючи наведене у позові
відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України
слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені
по справі господарські витрати
стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

у позові Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Колегія суддів :
П.І.Паламар - головуючий

Л.Д.Головатюк О.М.Ярмак