ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р.
Справа № 914/1853/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючий суддя
Желік М.Б.

Суддів
Костів Т.С.

Марко Р.І.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
Гетьман Сагайдачний", м. Ходорів, вул.
Чорновола, 10 Жидачівського району (вих.
№ 78 від 11.06.2014 року)

на рішення Господарського суду
Львівської області

від 04.07.2014 року у справі № 914/1853/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
Гетьман Сагайдачний", м. Ходорів

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінал Агро", м.
Ходорів

про стягнення 120 613,32 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - Підставська К.Є. -
представник за довіреністю;

від відповідача - Науменко І.В. -
представник за довіреністю.

Сторонам роз'яснено їх права та
обов'язки, передбачені ст. ст. 22, 27 ГПК
України. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід складу суду
не надходило.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

04.07.2014 року Господарським судом
Львівської області винесено рішення у
справі № 914/1853/14 (суддя Король М.Р.) за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
Гетьман Сагайдачний", м. Ходорів до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінал Агро", м.
Ходорів про стягнення 120 613,32 грн.,
відповідно до якого у задоволенні
позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням
господарського суду Львівської
області Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
Гетьман Сагайдачний" звернулася до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить прийняти
апеляційну скаргу до свого
провадження, рішення Господарського
суду Львівської області від 04.07.2014 року
у даній справі скасувати і прийняти
нове рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за суборенду земельної
ділянки в розмірі 103 300,01 грн. 15 350,61 грн.
- 3% річних та 1 962,70 грн. інфляційних
витрат, судовий збір покласти на
відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення не враховано те,
що сторони уклали договір суборенди з
власної ініціативи, вчинили дії по його
виконанню, а саме підписали акт
прийому-передачі земельної ділянки,
відповідачем проведено часткову
оплату за вказаним договором, окрім
того, як відповідач так і позивач
задекларували обсяг наданих послуг за
вказаним договором.

Згідно автоматизованого розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів", 17.07.2014 року справу за № 914/1853/14
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Желіку М.Б. Розпорядженням
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014 року у
склад колегії для розгляду справи №
914/1853/14 введено суддів Костів Т.С. та
Марка Р.І.

Зазначеному складу колегії суддів
відводів не заявляли.

21.07.2014 року ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду
подані скаржником матеріали визнано
достатніми для прийняття апеляційної
скарги до провадження, розгляд справи
призначено на 27.08.2014 року.

Через канцелярію Львівського
апеляційного господарського суду
27.08.2014 року від представника позивача
за довіреністю надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому він
зазначає, що договір суборенди, який не
пройшов державної реєстрації є не
вчиненим, відтак на підставі нього не
можуть виникати права та обов'язки
сторін. Зважаючи на наведене просить
залишити рішення суду першої інстанції
без змін, а вимоги апеляційної скарги
без задоволення.

У судовому засіданні 27.08.2014 року
сторони участь уповноважених
представників забезпечили, які надали
пояснення по суті спору та просили
врахувати їх при винесенні постанови.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законодавства, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, колегія суддів дійшла до
висновку, що вимоги апеляційної скарги
задоволенню не підлягають, з огляду на
що рішення Господарського суду
Львівської області у справі № 914/1853/14
від 04.07.2014 року слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Як вбачається із матеріалів справи,
01.01.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
Гетьман Сагайдачний" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Вінал
Агро" укладено договір суборенди
земельної ділянки відповідно до умов
якого орендар передає, а суборендар
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку
сільськогосподарського призначення,
яка знаходиться на території
Вербицької сільської ради
Жидачівського району Львівської
області, та знаходиться в орендному
користуванні орендаря у відповідності
до договорів оренди земельних ділянок
(паїв), між орендарем та громадянами,
власниками земельних ділянок (паїв)
загальною площею 120,0 га.

Земельна ділянка передається в
суборенду з метою вирощування
сільськогосподарських культур.

Згідно п. 3.1. договору договір
укладається на строк 7 (сім) місяців, та
діє до 30.07.2013 року, та в будь-якому
випадку не менш ніж до закінчення
збирання врожаю. Строк суборенди
земельної ділянки не може бути менший
ніж завершення суборендарем повного
циклу
весінньо-польових/осінньо-польових
робіт та робіт по збиранню врожаю, які
здійснюються при сільгоспвиробництві.

Сторони погодили, що за користування
земельною ділянкою, суборендар вносить
суборендну плату в розмірі 147 571,44 грн.,
що становить 5 % він нормативно грошової
оцінки земельної ділянки. Суборендна
плата виплачується трьома частинами, а
саме 30 % в строк до 28.05.2013 року, 30 % в строк
до 10.06.2013 року та 40 % до 30.07.2013 року на
розрахунковий рахунок орендаря (розділ
4 Договору).

Так, 01.01.2013 року орендар передав, а
суборендар прийняв у строкове платне
користування вказані земельні ділянки,
що підтверджується актом
прийому-передачі об'єкта суборенди
(земельної ділянки) за договором
суборенди від 01.01.2013 року.

31.05.2013 року згідно акту здачі-приймання
№ 9 земельна ділянка була повернута
суборендарем орендареві. Вказані акти
підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
їхніми печатками, що не заперечується
сторонами.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11
Цивільного Кодексу України.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (ст. 11 Цивільного
кодексу України). Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду
землі" оренда землі - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Орендована земельна ділянка або її
частина може передаватися орендарем у
суборенду без зміни цільового
призначення, якщо це передбачено
договором оренди або за письмовою
згодою орендодавця. Умови договору
суборенди земельної ділянки повинні
обмежуватися умовами договору оренди
земельної ділянки і не суперечити йому.
Строк суборенди не може перевищувати
строку, визначеного договором оренди
землі. У разі припинення договору
оренди чинність договору суборенди
земельної ділянки припиняється (ст. 8
Закону України "Про оренду землі").

Так, звертаючись до господарського
суду позивач просив стягнути з
відповідача суборендну плату із
врахуванням 3% річних та інфляційних
нарахувань у загальному розмірі 120 613,32
грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України
"Про оренду землі" договір суборенди
земельної ділянки підлягає державній
реєстрації.

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину,
зокрема, згідно частини 4 вказаної
статті правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації (ч.1 ст. 210 ЦК України).

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджуючись із висновками суду першої
інстанції вважає, що за відсутності
передбаченої законом обов'язкової
державної реєстрації договір
суборенди є не вчиненим, у зв'язку з чим
у сторін не виникли взаємні права та
обов'язки згідно вказаного договору,
зокрема й щодо сплати суборендної
плати.

Аналогічної позиції дотримується
Вищий господарський суд України, що
висвітлена у постанові від 11.03.2014 року
по справі № 5023/3138/11.

Колегія суддів звертає увагу й на те, що
практика оренди земельної частки (паю)
не відповідає низці нормативних актів
про оренду землі. Поширення такої
практики призвело до регулювання її
постановою Кабінету Міністрів України
№ 119 від 24.01.2000 року, якою затверджено
Порядок реєстрації договорів оренди
земельної частки (паю), а також наказом
Держкомзему України № 5 від 17.01.2000 року,
яким затверджено форму типового
договору оренди земельної частки (паю).
Вказаними нормативними актами також не
передбачено можливості укладання
договору суборенди земельних часток
(паїв).

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, висновки суду
першої інстанції відповідають закону
та прийняті при повному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
у зв'язку з чим діючи в межах
повноважень передбачених ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів приходить до
висновку, що вимоги апеляційної скарги
задоволенню не підлягають, а рішення
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105, ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
Гетьман Сагайдачний", м. Ходорів, вул.
Чорновола, 10 Жидачівського району (вих.
№ 78 від 11.06.2014 року) відмовити.

2. Рішення Господарського суду
Львівської області від 04.07.2014 року у
справі № 914/1853/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в
місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 01.09.2014
року

Головуючий суддя
Желік М.Б.

суддя
Костів Т.С.

суддя
Марко Р.І.