ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2014 р. Справа № 926/1160/14

За позовом дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»

до товариства з обмеженою
відповідальністю - виробниче
підприємство «Тепломережа»

про стягнення 77096,40 грн.

Суддя Паскарь А. Д.

представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Николайчук М. Н. -
директор, Кутровська Н. М., довіреність
від 07.03.2014.

СУТЬ СПОРУ: Дочірня компанія «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
звернулася до товариства з обмеженою
відповідальністю-виробниче
підприємство «Тепломережа», м.
Чернівці з позовом про стягнення 77 096,40
грн., у тому числі 3% річних в сумі 29159,19
грн. та інфляційних збитків в сумі 47937,22
грн. за неналежне виконання умов
укладеного сторонами договору
поставки природного газу від 20.10.2010 №
06/10-2786-БО-38 щодо оплати отриманого
природного газу.

Відповідач відзиву на позов не надав,
однак у судовому засіданні його
представники позов визнали у повному
обсязі.

Заслухавши пояснення представників
відповідача, які пояснили, що
заборгованість підприємства перед
позивачем обумовлена відсутністю
грошових коштів, дослідивши матеріали
справи та проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини між сторонами, суд
дійшов висновку про обгрунтованість
позову.

Судом встановлено, що 20.12.2010 між ДК «Газ
України» та ТОВ «Тепломережа» укладено
договір поставки природного газу
№06/10-2786-50-38, вимоги якого позивач
виконав у повному обсязі.

Однак відповідач прострочив виконання
своїх договірних зобов'язань, у зв'язку
з чим рішенням господарського суду
Чернівецької області від 26.03.12 у справі
№ 5027/86/2012, зміненим постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 10.05.12, стягнуто
з відповідача основний борг та
нараховані штрафні та фінансові
санкції, зокрема, 3% річних у розмірі
10010,59 грн. за період з 21.02.11 по 03.02.12.

У зв'язку з тим, що оплата, здійснена
відповідачем після прийняття рішення у
справі, відповідно до статті 534
Цивільного кодексу України позивачем
зарахована в погашення судового збору,
як на день пред'явлення позову, так й на
день його розгляду сума основного
боргу відповідача перед позивачем
становить 392328,00 грн.

Ураховуючи, що відповідно до частини
другої статті 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони, факти постачання дочірньою
компанією «Газ України» відповідачеві
природного газу за вказаним договором
та прострочки його оплати не
потребують повторного доведення.

Статтею 202 Господарського кодексу
України встановлено, що господарське
зобов'язання припиняється: виконанням,
проведеним належним чином;
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги або страхового зобов'язання; у
разі поєднання управненої та
зобов'язаної сторін в одній особі; за
згодою сторін; через неможливість
виконання та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом або іншими
законами. Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду. До відносин щодо
припинення господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК
України та статтею 599 цього ж Кодексу,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом,
зокрема, виконанням, проведеним
належним чином.

Наведене дозволяє дійти висновку, що
чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з прийняттям
судового рішення чи відкриттям
виконавчого провадження з його
примусового виконання, а наявність
судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір відсотків.

В пункті 7.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» від
17.12.2013 № 14 зазначено, що саме лише
прийняття господарським судом рішення
про задоволення вимог кредитора, якщо
таке рішення не виконано в
установленому законом порядку, не
припиняє зобов'язальних відносин
сторін і не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум. Отже, якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання.

В контексті викладеного та з
урахуванням непогашеної відповідачем
заборгованості в сумі 392328 грн., суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничого
підприємства «Тепломережа» (58000, м.
Чернівці, вул. Емінеску, 2,
ідентифікаційний код 21418407) на користь
Дочірньої компанії «Газ України» НАК
«Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827)
інфляційні збитки в сумі 47937,22 грн., 3%
річних в сумі 29159,19 грн. та судовий збір
в сумі 1827,00 грн.

Суддя
А. Паскарь