ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"08" вересня 2014 р.
Справа № 910/17416/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Мальованої Л.Я.,
розглянувши матеріали

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Коломиї та Коломийському
районі, Івано-Франківська обл., м.
Коломия

до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»,
Київська обл., м. Чорнобиль

про стягнення 53 424 грн. 38 коп.

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Коломиї та Коломийському районі
звернулося до господарського суду м.
Києва з позовом до ДСП «Чорнобильський
спецкомбінат» про стягнення 53 424 грн. 38
коп. незаконно виплаченої суми пенсії у
зв'язку з наданням недостовірних даних.

Ухвалою господарського суду м. Києва №
910/17416/14 від 22.08.2014 року позовну заяву
УПФУ в м. Коломиї та Коломийському
районі передано за територіальною
підсудністю до господарського суду
Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Управлінням пенсійного фонду України в
м. Коломиї та Коломийському районі
виявлено, що ОСОБА_1 безпідставно
виплачено пенсії на суму 53 424 грн. 38 коп.
на підставі довідки про заробітну
плату за час роботи в зоні відчуження,
виданої державним торгівельним
підприємством «Чорнобиль» № 1164 від
11.08.1997 року.

Згідно ч. 1 ст. 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі: 1)
справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім: спорів про
приватизацію державного житлового
фонду; спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних
умов; спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін; спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів; 2) справи про банкрутство; 3)
справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції; 4) справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів;
5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери; 6) справи у спорах, що
виникають із земельних відносин, в яких
беруть участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів.

Відповідно до п.п. 2, 3., 3.1., 3.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" № 10 від 24.10.2011р. з
огляду на приписи частини третьої
статті 22 Закону України „Про
судоустрій і статус суддів", згідно з
якими місцеві господарські суди
розглядають справи у спорах, що
виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1,
12 ГПК господарські суди розглядають
справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам статті 1 ГПК,
а правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер. У
вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з
визначень, наведених у статті 3
Господарського кодексу України.
Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов: - участь у спорі суб'єкта
господарювання; - наявність між
сторонами, по-перше, господарських
відносин, врегульованих Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин; - наявність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення спору
господарським судом; - відсутність у
законі норми, що прямо передбачала б
вирішення такого спору судом іншої
юрисдикції. Таким чином, господарські
суди на загальних підставах вирішують
усі спори між суб'єктами
господарської діяльності, а також
спори, пов'язані з: - приватизацією
державного та комунального майна (крім
спорів про приватизацію державного
житлового фонду), в тому числі спори про
визнання недійсними відповідних
актів органів місцевого
самоврядування та органів
приватизації, а також спори зі справ, що
виникають з корпоративних відносин. З
огляду на приписи частини другої
статті 1 та статті 12 ГПК зазначені
справи підвідомчі господарським судам
і в тому разі, якщо сторонами в
судовому процесі виступають фізичні
особи, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності. Справи, що
виникають з корпоративних відносин, -
це спори між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), в тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами), що
пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства. Предметом
відповідних позовів можуть бути вимоги
про визнання недійсними актів органів
управління господарського товариства,
визнання недійсними установчих
документів товариства або договорів
про відчуження майна тощо. Виняток
становлять трудові спори за участю
господарського товариства; -
утворенням суб'єктів господарювання,
їх реорганізацією і ліквідацією,
включаючи спори про визнання
недійсними установчих документів,
припинення діяльності юридичної особи
та скасування її державної реєстрації,
крім відповідних спорів за позовами
суб'єктів владних повноважень; -
захистом права власності, в тому числі
з визнанням цього права; -
використанням у господарському
обороті об'єктів інтелектуальної
власності, включаючи спори за позовами
суб'єктів господарювання до органів
державної влади про визнання
недійсними актів про видачу
документів, що посвідчують право
інтелектуальної власності, та відмовою
в реєстрації об'єктів промислової
власності; - укладенням, зміною,
виконанням і розірванням усіх
господарських договорів між суб'єктами
господарювання і органами державної
влади і місцевого самоврядування,
включаючи договори, які укладаються
шляхом проведення конкурсу, біржових
торгів, аукціонів тощо. До таких
договорів відносяться, зокрема, такі:
про відчуження об'єктів приватизації
(крім приватизації державного
житлового фонду); передачу державного
або комунального майна в оренду;
закупівлю товарів (робіт, послуг) для
державних потреб; - визнанням
недійсними договорів, укладених
суб'єктами господарювання, або між
суб'єктами господарювання та органами
державної влади і місцевого
самоврядування шляхом проведення
прилюдних торгів (аукціону), у тому
числі договорів купівлі-продажу і
оренди землі, а так само визнання
недійсними актів про проведення
відповідних торгів (аукціону); -
вимогами про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктом публічно-правових відносин,
- за умови, що такі вимоги не
об'єднуються з вимогою вирішити
публічно-правовий спір і за своїм
суб'єктним складом підпадають під дію
статті 1 ГПК; - оскарженням відповідно
до частини першої статті 60 Закону
України „Про захист економічної
конкуренції" рішень (розпоряджень)
органів Антимонопольного комітету
України та стягненням з суб'єктів
господарювання сум штрафів та пені у
зв'язку з порушенням конкурентного
законодавства.

До компетенції господарських судів не
відноситься розгляд справ у спорах: а)
про оскарження рішень
(нормативно-правових актів чи актів
індивідуальної дії), ухвалених
суб'єктом владних повноважень, яким
останній зобов'язує суб'єкта
господарювання вчинити певні дії,
утриматись від вчинення певних дій або
нести відповідальність; б) про
оскарження суб'єктом господарювання
дій (бездіяльності) органу державної
влади, органу місцевого
самоврядування, іншого суб'єкта
владних повноважень, їхньої посадової
чи службової особи, що випливають з
наданих їм владних управлінських
функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не
пов'язані з відносинами,
врегульованими господарським
договором; в) між суб'єктами владних
повноважень з приводу їхньої
компетенції у сфері управління; г) з
приводу укладання та виконання
адміністративних договорів; д) за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом. Інші справи за участю
господарюючих суб'єктів та суб'єктів
владних повноважень не мають ознак
справ адміністративної юрисдикції і
повинні розглядатися господарськими
судами на загальних підставах. До
таких справ належать усі справи у
спорах про право, що виникають з
відносин, врегульованих Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного
законодавства (п. 17 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання підвідомчості і
підсудності справ господарським судам"
№ 10 від 24.10.2011р.).

Абзацом другим пункту 3.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.
передбачено, що на підставі пункту 1
частини першої статті 62 ГПК суддя
відмовляє у прийнятті позовної заяви,
якщо спір непідвідомчий
господарському суду, зокрема, коли його
вирішення законодавством України
віднесено до компетенції іншого органу
або заява взагалі не підлягає
розглядові в судовому порядку
(наприклад, про визнання недійсним
листа, накладної, акта експертизи).

У пункті 1 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Визначення суб'єкта владних
повноважень дається в пункті 7 статті 3
цього Кодексу, згідно з яким це орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова або
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: 1)
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; 2) спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; 3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень; 4)
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; 5) спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України; 6)
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму (ч.ч. 1, 2 ст. 17 КАС України).

З позовної заяви та доданих до неї
матеріалів вбачається, що спір у даній
справі виник з публічно-правових
відносин, оскільки Управління
Пенсійного фонду України в м. Коломиї
та Коломийському районі в спірних
відносинах діяло як орган державної
влади при здійсненні ним владних
управлінських функцій, зокрема,
дозвільної, реєстраційної, розпорядчої
функції і відповідно, як суб'єкт
владних повноважень, яка полягала у
здійснені дій щодо нарахування пенсії.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
дійшов висновку, що позовна вимога про
стягнення 53 424 грн. 38 незаконно
виплаченої суми пенсії у зв'язку з
наданням недостовірних даних не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України
суддя відмовляє у прийнятті позовної
заяви, якщо заява не підлягає розгляду
в господарських судах України.

Враховуючи вищевикладене та те, що суд
встановив, що позовна заява не може
бути прийнята до розгляду, оскільки
вона не підлягає розгляду в
господарських судах України, суд
вважає, що у прийнятті позовної заяви
Управлінню Пенсійного фонду України в
м. Коломиї та Коломийському районі
необхідно відмовити на підставі п. 1 ч. 1
ст. 62 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
12, п. 1 ч. 1 ст. 62, ст. 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Управлінню Пенсійного фонду
України в м. Коломиї та Коломийському
районі у прийнятті позовної заяви до
ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» про
стягнення 53 424 грн. 38 коп. незаконно
виплаченої суми пенсії у зв'язку з
наданням недостовірних даних.

Суддя
Мальована Л.Я.