ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

03 вересня 2014 р. Справа № 902/1171/14

за позовом: Козятинського споживчого
товариства (вул. Червоноарміська, 54, м.
Козятин Вінницької області)

до: Білопільської сільської ради
Козятинського району Вінницької
області (вул. Будьоного, 3а, с. Білопілля,
Козятинського району, Вінницької
області)

про визнання права власності на
нерухоме майно, ціна позову 42 823 грн.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

При секретарі судового засідання
Головаченко Т.В.

За участю представників сторін:

позивача - Молявчик О.В. (довіреність №
185 від 06.08.14р.);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Козятинським споживчим товариством
подано позов до Білопільської
сільської ради Козятинського району
Вінницької області про визнання права
власності на майно - будівлю кафе з
двома ґанками та убиральнею, яка
знаходиться за адресою: вул. Будьоного,
1г, с.Білопілля Козятинського району
Вінницької області.

Позов мотивований наступним.

Білопільським споживчим товариством в
1967 році здійснено будівництво
приміщення кафе в с. Білопілля, вул.
Будьоного, 1г, Козятинського району
Вінницької області. Забудовник не мав
погоджувальної та проектної
документації щодо проведення
будівництва. Земельна ділянка, на якій
розташована будівля кафе, належала
Білопільській сільській раді
Козятинського району. Фактично
будівництво було проведено самочинно.

29 березня 1995 року Козятинською
райдержадміністрацією видано
Білопільському споживчому товариству
державний акт про право постійного
користування землею II-ВН № 003015 на
земельну ділянку в с. Білопілля
Козятинського району площею 1,4020 га.
Цільове призначення земельної ділянки
- розміщення виробничих будівель і
споруд. На вказаній земельні ділянці
розташовано кафе, приміщення якого є
предметом даного позову.

13 грудня 1995 року постановою зборів
уповноважених Білопільського
споживчого товариства створено
Козятинське міське споживче
товариство шляхом злиття зі споживчим
товариством «Міськкоопторг»
Козятинської райспоживспілки.
Козятинське МСТ являється
правонаступником Білопільського СТ, а
відповідно власником нерухомого та
рухомого майна ОСОБА_2

Козятинським МСТ проводяться дії по
приведенню у відповідність до
законодавства своїх майнових прав. При
цьому з'ясувалось, що в цій сфері діє
наказ Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 95 від 19.03.2013 р., «Про
затвердження Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків і споруд
сільськогосподарського призначення І
та II категорій складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж».
Зазначеним положенням дано вичерпний
перелік об'єктів, які дозволяється
приймати в експлуатацію, і об'єкти
комерційного використання до цього
переліку не ввійшли. Також згаданим
Положенням передбачено, що власниками
самочинно збудованих об'єктів повинні
бути фізичні особи.

Згідно ст. 29 Закону України "Про
планування і забудову території" від
20.04.2000р. № 1699-ІІІ єдиним документом, що
засвідчував би право позивача як
забудовника і підрядника на виконання
робіт з будівництва об'єктів
нерухомого майна, що є предметом
позову, підключення об'єкта
будівництва до інженерних мереж та
споруд, видачу ордерів на проведення
земляних робіт є дозвіл на виконання
будівельних робіт, який надається
інспекціями державного архітектурно -
будівельного контролю. Білопільське СТ
вказаний дозвіл на будівництво об'єкту
нерухомого майна, що є предметом
позову, не отримувало. Відтак, на думку
позивача, будівництво цього об'єкту
нерухомого майна є самовільним.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до державного акту земельна
ділянка під приміщенням кафе має
цільове призначення - розміщення
виробничих будівель і споруд. На
замовлення Козятинського МСТ
виготовлено технічну документацію на
вказану земельну ділянку та проведено
її реєстрацію в Державному земельну
кадастрі. Згідно витягу з ДЗК
№НВ-013 від 30.10.2013р. цій земельній
ділянці присвоєно кадастровий номер
:01:002:0092, вона має площу 1,4020 га та
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування будівель торгівлі.

Відділенням КП ВООБТІ у Козятинському
районі проведено технічну
інвентаризацію приміщення кафе, за
наслідками якої встановлено, що
зазначене приміщення складається з
двох ґанків та приміщення убиральні.
Балансова вартість приміщення кафе
становить 42 823,00 грн.

Згідно висновку спеціаліста № 119/14 ТОВ
«Вінстратегія-Будекспертиза» від 11
липня 2014р. за результатами обстеження
та аналізу технічного стану
будівельних конструкцій встановлено,
що загальний технічний стан
конструктивних елементів будівель
кафе та вбиральні по вул. Будьоного, 1г,
в с. Білопілля Козятинського району,
Вінницької області задовільний.
Порушень не виявлено, роботи виконано з
дотриманням будівельно-технічних,
протипожежних і
санітарно-епідеміологічних вимог.

Козятинським МСТ щомісячно
сплачується земельний податок до
бюджету Білопільської сільської ради
за використання земельної ділянки під
приміщенням кафе та навколо нього,
підтвердженням чого є платіжні
доручення.

За умови відсутності дозвільних
документів на початок робіт,
відповідної проектної документації
Козятинське МСТ не має можливості
ввести в експлуатацію приміщення кафе
шляхом отримання декларації про
готовність об'єкта до експлуатації та
отримати свідоцтво про право власності
на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 11.08.2014р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі
за № 902/1171/14 з призначенням судового
засідання на 03.09.2014р.

Присутній в судовому засіданні 03.09.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позові.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про дату, місце
та час розгляду справи повідомлений
належним чином, що підтверджується
підписом уповноваженої особи від
19.08.2014р. на рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення №22 0 (а.с. 107).

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Суд зауважує, що відповідачем не подано
жодного клопотання, заяви, телеграми, в
тому рахунку і щодо перенесення
розгляду справи, її відкладення чи
неможливості забезпечити участь в
судовому засіданні свого представника.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги
приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо
строків вирішення спору, суд дійшов
висновку про розгляд справи за
наявними у ній матеріалами, відповідно
до приписів ст.75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Білопільським споживчим товариством
без погоджувальної та проектної
документації щодо проведення
будівництва здійснено будівництво
приміщення кафе в с. Білопілля, вул.
Будьоного, 1г, Козятинського району
Вінницької області. Земельна ділянка,
на якій розташована будівля кафе,
належала Білопільській сільській раді
Козятинського району.

29 березня 1995 року Козятинською
райдержадміністрацією видано
Білопільському споживчому товариству
державний акт про право постійного
користування землею II-ВН № 003015 на
земельну ділянку в с. Білопілля
Козятинського району площею 1,4020 га.
Цільове призначення земельної ділянки
- розміщення виробничих будівель і
споруд (а.с. 35-37). На вказаній земельні
ділянці розташовано кафе, визнання
права власності на яке є предметом
даного позову.

13 грудня 1995 року постановою зборів
уповноважених Білопільського
споживчого товариства створено
Козятинське міське споживче
товариство шляхом злиття зі споживчим
товариством «Міськкоопторг»
Козятинської райспоживспілки (а.с. 40).

Згідно ст. 29 Закону України "Про
планування і забудову території" від
20.04.2000р. № 1699-ІІІ єдиним документом, що
засвідчував би право позивача як
забудовника і підрядника на виконання
робіт з будівництва об'єктів
нерухомого майна, що є предметом
позову, підключення об'єкта
будівництва до інженерних мереж та
споруд, видачу ордерів на проведення
земляних робіт є дозвіл на виконання
будівельних робіт, який надається
інспекціями державного архітектурно -
будівельного контролю. Білопільське СТ
вказаний дозвіл на будівництво об'єкту
нерухомого майна, що є предметом
позову, не отримувало.

На замовлення Козятинського МСТ
виготовлено технічну документацію на
вищевказану земельну ділянку та
проведено її реєстрацію в Державному
земельну кадастрі. Згідно витягу з ДЗК
№НВ-013 від 30.10.2013р. цій земельній
ділянці присвоєно кадастровий номер
:01:002:0092, яка має площу 1,4020 га та
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування будівель торгівлі
(а.с. 38).

Відділенням КП ВООБТІ у Козятинському
районі проведено технічну
інвентаризацію приміщення кафе, за
наслідками якої встановлено, що
зазначене приміщення складається з
двох ґанків та приміщення убиральні.
Балансова вартість приміщення кафе
становить 42 823,00 грн.

Згідно висновку спеціаліста № 119/14 ТОВ
«Вінстратегія-Будекспертиза» від 11
липня 2014р. за результатами обстеження
та аналізу технічного стану
будівельних конструкцій встановлено,
що загальний технічний стан
конструктивних елементів будівель
кафе та вбиральні по вул. Будьоного, 1г,
в с. Білопілля Козятинського району,
Вінницької області задовільний. Також
вказано, що порушень не виявлено та
роботи виконано з дотриманням
будівельно-технічних, протипожежних і
санітарно-епідеміологічних вимог.

Козятинським МСТ сплачується
земельний податок до бюджету
Білопільської сільської ради за
використання земельної ділянки,
підтвердженням чого є платіжні
доручення (а.с. 88-104).

За умови відсутності дозвільних
документів на початок робіт,
відповідної проектної документації
Козятинське МСТ не має можливості
ввести в експлуатацію приміщення кафе
шляхом отримання декларації про
готовність об'єкта до експлуатації та
отримати свідоцтво про право власності
на нерухоме майно.

Дані обставини стали підставою для
звернення Козятинського МСТ з
відповідним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як на підставу позовних вимог позивач
посилається на ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 331,
375, ч.1,3 ст. 376 ЦК України, відповідно до
положень яких правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпорядження майном.
На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом. Право власності
на нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власника
на забудову здійснюється ним за умови
додержання архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням. Будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважається самочинним
будівництвом, якщо вони забудовані без
належного дозволу.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Зміст вказаних норм законодавства
свідчить про те, що позивач,
пред'являючи даний позов, має довести
передбаченими законом засобами
доказування, що він здійснив
будівництво, що це будівництво є
самочинним, що земельна ділянка була
виділена під будівництво об'єктів
нерухомого майна, що є предметом
позову, або була виділена під вже
збудовані будівлі, що при самочинному
будівництві були додержані
архітектурні, будівельні, санітарні,
екологічні та інші обов'язкові норми і
правила, що самочинне будівництво не
порушує права інших осіб, що не було
істотного порушення будівельних
правил, це будівництво не суперечило
суспільним інтересам і не порушило
прав інших осіб.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст.1, ч. 6 ст. 22, 33, 34 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду за
захистом своїх порушених чи
оспорюваних прав і інтересів до осіб,
які порушили ці права та інтереси.
Кожна сторона має довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх доводів чи заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд не
приймає відмови від позову, зменшення
розміру позовних вимог, визнання
позову відповідачем, якщо ці дії
суперечать законодавству або
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Всупереч вказаним вимогам позивач не
довів те, що відповідач порушив чи
оспорює право власності позивача на
самовільно збудоване нерухоме майно,
оскільки у позивача такого права
власності немає, про що свідчить
поданий ним позов.

Позивач також не довів те, що
самовільно збудоване нерухоме майно
збудоване з додержанням архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших обов'язкових норм і правил,
без істотного відхилення від проекту,
що суперечило суспільним інтересам,
без порушення прав інших осіб, без
істотного порушення будівельних норм і
правил.

Не є таким доказом наданий позивачем
висновок спеціаліста № 119/14 ТОВ
«Вінстратегія-Будекспертиза» від 11
липня 2014р. за результатами обстеження
та аналізу технічного стану
конструктивних елементів будівель
кафе та вбиральні по вул. Будьоного, 1г,
в с. Білопілля Козятинського району,
Вінницької області, здійснений за
замовленням позивача, оскільки він
(технічний звіт) не є висновком судової
експертизи в розумінні Закону України
«Про судову експертизу», ст.41, 42 ГПК
України. Ця експертиза не була
призначена судом і була проведена до
звернення позивача з позовною заявою
до суду. Експерт не попереджувався про
кримінальну відповідальність
заздалегідь неправдивого висновку і не
розписувався за таке попередження.
Вказаний технічний звіт не є доказом,
який передбачений ст. 41 ГПК України,
оскільки згідно ст. 1 Закону України
«Про судову експертизу» судова
експертиза - це дослідження експертом
на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явищ і процесів,
які мають інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні
органів дізнання, попереднього
слідства чи суду. В ч.2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Тому відповідність
об'єктів нерухомого майна
архітектурним, будівельним,
санітарним, пожежним, іншим
обов'язковим нормам і правилам мала б
підтверджуватися доказами,
передбаченими ст. 41, 42 ГПК України,
Законом України «Про судову
експертизу», а саме, висновками
відповідних судових експертиз,
призначених і проведених в порядку,
встановленому законом.

Позивач про призначення відповідних
судових експертиз клопотання до суду
не заявляв.

Висновок в зазначеному технічному
звіті про те, що технічний стан будівлі
класифікується як задовільний не є
тотожним висновку про те, що ця будівля
збудована з додержанням архітектурних,
будівельних норм і правил, як того
вимагають ч.3 ст. 375, ч. 7 ст. 376 ЦК України.
Ці висновки в технічному звіті є
умовними, оскільки їх виконавець
зазначив, що вони мають силу за умови не
перевищення допустимих нормативних
навантажень на будівельні конструкції,
при цьому не вказано, які саме
нормативні навантаження і чим
встановлені.

Оскільки позивач, як на підставу
позовних вимог посилається на ст. 376 ЦК
України (самочинне будівництво), то він
відповідно до вимог ст. 33, ч.2 ст. 34, ч.2,3
ст. 43 ГПК України зобов'язаний довести,
що об'єкт нерухомості, який є предметом
позову, збудований ним і збудований
самочинно. Згідно ч.2 ст.34 ГПК України,
ч.6 ст. 7 Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності» від
05.04.2007 р. № 877-V, зі змінами, ст. 1 Закону
України «Про відповідальність
підприємств, їх об'єднань, установ та
організацій за правопорушення у сфері
містобудування» від 14.10.1994 р. № 208/94-ВР
зі змінами, доказом самочинного
будівництва має бути протокол,
складений інспекцією державного
архітектурно -будівельного контролю за
результатами перевірки дотримання
позивачем місцебудівного
законодавства, із зазначенням в
протоколі виду порушення - самочинне
(самовільне) будівництво, розмірів,
площі самовільно збудованих будівель,
їх призначення, особи, яка допустила
порушення (самочинно збудувала
будівлі). Згідно вказаних правових норм
інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю складають
протоколи та розглядають справи про
правопорушення пов'язані ...
самовільним будівництвом будинків або
споруд.

В ст. 19 Конституції України
передбачено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
(однією із гілок якої є судова) та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки чинним законодавством
встановлення факту самовільного
(самочинного) будівництва віднесено до
компетенції, повноважень державної
інспекції архітектурно - будівельного
контролю шляхом проведення перевірок,
складення протоколів за їх
результатами, то факт самочинного
будівництва об'єктів нерухомості має
бути доведений протоколом перевірки
дотримання містобудівного
законодавства, складеного державною
інспекцією архітектурно - будівельного
контролю, а відтак не може
встановлюватися судом під час
розгляду судової справи.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що позивач не довів належними
засобами доказування факту
самочинного будівництва об'єкту
нерухомого майна.

Суд також не вважає доведеним
матеріалами справи той факт, що об'єкт
нерухомого майна, що є предметом
позову, не порушує прав інших осіб.

Відсутність зауважень, скарг не є
доказом відсутності порушення прав
інших осіб.

Згідно ст. 33, ч.2 ст. 34, ст. 43 ГПК України
кожна сторона має довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень. Обставини
справи, які мають підтверджуватися
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування. Господарський
суд, оцінюючи докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили. Визнання однією
стороною фактичних даних і обставин,
якими інша сторона обґрунтовує свої
вимоги або заперечення, для
господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ст. 1, 21 ГПК України відповідачем
має бути особа, яка порушила право
власності позивача або їх оспорює.

Згідно ст. 392 ЦК України власник може
пред'являти позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Зміст позовної заяви дає підстави суду
для висновку про те, що спір про право
власності між позивачем і відповідачем
відсутній. Білопільська сільська рада
Козятинського району Вінницької
області не порушувала прав власності
позивача, а відтак є неналежним
відповідачем у даній справі.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено,
що право власності та інші речові права
на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України).

Статтею 4 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» встановлено, що
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно, що знаходиться на території
України, фізичних та юридичних осіб,
держави, територіальних громад,
іноземців та осіб без громадянства,
іноземних юридичних осіб, міжнародних
організацій, іноземних держав.

Таким чином, Білопільська сільська
рада як орган місцевого самоврядування
не перебуває з позивачем у
правовідносинах щодо здійснення ним
прав володіння, користування та
розпорядження майном, щодо якого
заявлені позовні вимоги про визнання
права власності, не оспорює та не
претендує на таке право, а відтак не
може бути відповідачем у даній справі.

До аналогічної правової позиції і
висновків прийшов і Верховний Суд
України в постанові від 12.09.2011р. № 16/55,
Вищий господарський суд України в
постанові від 14.09.2011 р. № 13/3/2011/5003, від
10.03.2011 р. в справі № 40/427, від 03.12.2009 р. №
7/222-07 за позовом реорганізованого КСП
ім. Шевченка до виконавчого комітету
Вінницько - Хутірської сільської ради.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов
до висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Витрати зі сплати судового збору на
підставі ст. 49 ГПК України підлягають
віднесенню на позивача.

Керуючись викладеним, ст.4-5, 32, 33, 34, 36, 43,
49, 75, 82-84 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Копію рішення направити відповідачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 05 вересня 2014 р.

Суддя Яремчук
Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу ( вул. Будьоного, 3а, с.
Білопілля, Козятинського району,
Вінницької області)