м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"
до Київського міського Центру роботи з
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні відповідача -
Департамент комунальної власності м.
Києва виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації).
про стягнення 8 789,27 грн.
Суддя Лиськов М.О.
від позивача: Голотова С.О. за
довіреністю № 155/1/11-5993 від 30.12.2013
від відповідача: Собків Ю.В. за
довіреністю від 08.09.2014
довіреністю від 08.09.2014
Від третьої особи : Шумінська Ю.Ю.
за довіреністю № 062/2/5-81 від 10.01.2014
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 10.09.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство
"Київжитлоспецексплуатація" (позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою про
стягнення з Київського міського Центру
роботи з жінками (відповідач)
заборгованості в розмірі 8 789,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач неналежно
виконував взяті на себе зобов'язання у
частині внесення плати за надані
послуги, відповідно до договору № 1038
від 18.02.2013, внаслідок чого у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість у розмірі 8 789,27 грн.

Ухвалою суду від 01.09.2014 порушено
провадження у справі № 910/18077/14 та
призначено до розгляду на 11.09.2014.

Представники позивача та третьої
особи, в судове засідання призначене на
11.09.2014 з'явились, вимоги ухвали суду
виконали та підтримали позовні вимоги
в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання призначене на 11.09.2014 з'явився,
надав відзив на позовну заяву в якому
проти задоволення позову заперечував у
зв'язку із відсутністю бюджетного
фінансування.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
України.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувся з урахуванням
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2013 між позивачем (надалі -
Орендодавець) та відповідачем (далі по
тексту - Орендар) (разом - сторони), було
укладено договір №1038 оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади
Києва (належним чином засвідчена копія
договору міститься в матеріалах
справи, надалі - Договір або Договір
послуг).

За умовами п. 1.1 Договору орендодавець
на підстав рішення Київської міської
ради від 22.09.2011 № 34/6250 та від 25.12.2012 №
706/8990 передає, а орендар приймає в
оренду нерухоме майно, що належить до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва, яке знаходиться
за адресою вул. Мельникова, будинок № 20
літер А для розміщення бюджетної
установи.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу
України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.
Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Пунктом 9.1 Договору встановлено, що
договір діє з 18.02.2013 до 16.02.2016.

Згідно з п.п. 3.1, 3.3, 3.6 договору за
користування об'єктом оренди Орендар
сплачує на рахунок КП
"Київжитлоспецексплуатація" орендну
плату, компенсацію витрат підприємства
за користування земельною ділянкою, на
якій розташований об'єкт оренди, та
компенсацію витрат підприємства,
починаючи з дати підписання акта
приймання-передачі. Останнім днем
сплати орендної плати є дата
підписання орендарем та орендодавцем
акта приймання-передачі при поверненні
об'єкта оренди позивачу.

Відповідно до п.п. 3.7, 4.2 Договору
відповідач зобов'язаний сплачувати
незалежно від наслідків господарської
діяльності орендну плату та
компенсацію витрат підприємства
своєчасно, а саме щомісячно не пізніше 5
числа наступного місяця.

Однак, відповідач. не виконує
зобов'язання, вказані в договорі
оренди, не сплачує плату за фактичне
користування нежилим приміщенням і має
заборгованість за період з 01.12.2013 по
07.07.2014 на суму 8 082 грн. 72 коп. та
заборгованість з компенсації витрат
підприємства за користування
земельною ділянкою 137, 28 грн.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином та відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Однак, як свідчать матеріали справи,
свого обов'язку щодо своєчасного та в
повному обсязі внесенню орендної плати
відповідачем не виконано, внаслідок
чого в останнього перед позивачем
утворилась заборгованість у розмірі 8
220 грн.

Таким чином, станом на момент розгляду
справи, суд вважає заборгованість
відповідача у розмірі 8 220 грн.
доведеною.

Факт наявності заборгованості
відповідачем не спростовано, доказів
сплати вказаних платежів відповідачем
суду не надано.

Позивачем також заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 472,20 грн. пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочки, що
встановлено п. 6.2 Договору.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
472,20 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
94,51 грн. трьох відсотків річних.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача індексу
інфляції нарахованого на суму боргу та
3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних та індексу інфляції
нарахованого на суму боргу підлягають
задоволенню відповідно до наведеного в
позовній заяві розрахунку. При
здійсненні перевірки розрахунку 3%
річних та індексу інфляції,
нарахованих позивачем, судом
встановлено, що ним правильно
здійснено вказаний розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Київського міського
Центру роботи з жінками (04050, м.Київ,
вулиця Мельникова, будинок 20;
ідентифікаційний номер: 25412005) з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення користь Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" (01034, м.
Київ, вулиця Володимирська, будинок 51-А;
ідентифікаційний код 03366500) 8 082 (вісім
тисяч вісімдесят два) грн. 72 коп. -
основного боргу, 137 (сто тридцять сім )
грн.. 28 коп. - заборгованість з
компенсації витрат за користування
земельною ділянкою , 472 (чотириста
сімдесят два) грн. 20 коп. - пеня, 94
(дев'яносто чотири) грн. 51 коп. - 3% річних
та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять
сім) грн. 00 коп. - судового збору за
подання позовної заяви.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 12.09.2014

Суддя
М.О. Лиськов