ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.08.2014 Справа № 920/1427/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Карат ЛТД", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Електростиль", м.

Суми

про стягнення 174102 грн. 74 коп.

СУДДЯ ЗРАЖЕВСЬКИЙ Ю.О.

За участю представників:

від позивача: Стельникович В.А.

від відповідача: не з'явився

при секретарі судового засідання
Кас'яні А.О.

Суть спору: позивач у
позовній заяві просить суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість в сумі 174102,74 грн., що
складає: 99877,00 грн. основного боргу за
договором поставки № 72/01 від 17 січня 2013
року, 9872,98 грн. пені, 62357,93 грн. штрафу,
1994,83 грн. 3% річних та судові витрати,
пов'язані з розглядом даної справи.

Позивач подав суду клопотання (вх. № 10845
від 26.08.2014),, в якому зазначає, що у
прохальній частині позову допущена
описка в частині зазначення суми
основного боргу та просить суд вважати
вірною суму - 99787,37 грн., що є боргом за
основним зобов'язанням та з неї
нараховувались штрафні та пеня; решта
розрахунку є вірною.

Відповідач відзиву на позов не подав, в
судове засідання не з'явився.
Відповідно до рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
направлення № 891 відповідач
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду даної справи. А тому,
відповідно до ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні докази у даній
справі, господарський суд встановив
наступне:

17 січня 2013 року між позивачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю „КАРАТ ЛТД»
(постачальник) та відповідачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Електростиль"
(покупець) укладено договір поставки №
72/01, за яким позивач (постачальник)
зобов'язується систематично постачати
і передавати у власність покупцю товар
передбачений у рахунках-фактурах,
згідно яких було проведено
відвантаження товару, видаткових
накладних, а покупець зобов'язується
прийняти товар та своєчасно
здійснювати його оплату на умовах
договору (пункт 1.1 договору).

Асортимент товару передбачається у
рахунках-фактурах або специфікаціях
(пункт 2.1 договору).

До укладання договору сторони
здійснювали правочин у спрощеній формі
шляхом: замовлення покупця, на підставі
якого виписується рахунок-фактура,
потім покупець - відповідач:

а) оплачує товар та отримує товар
згідно накладної;

б) отримує товар згідно накладної та
оплачує товар згідно накладної та
рахунку-фактури.

Згідно п. 4.1 договору товар
постачається покупцю протягом строку,
узгодженого сторонами в додатках,
специфікаціях до даного договору, або
вказується у рахунках - фактурах.

За п. 5.1 договору покупець оплачує
поставлений постачальником товар за
ціною, передбаченою у рахунку-фактурі,
що є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 6.1 договору, розрахунки за
кожну поставлену партію товару
здійснюються в безготівковому рахунку
шляхом перерахування покупцем
грошових коштів на розрахунковий
рахунок постачальника.

Згідно п. 6.2 договору, покупець
зобов'язаний оплатити вартість
продукції згідно виставленого рахунку,
на протязі 7 календарних днів з моменту
відвантаження товару.

На підставі додаткової угоди № 1 до
договору від 17 липня 2013 року сторони
змінили строк оплати та встановили
його на протязі 14 календарних днів з
моменту відвантаження товару.

Згідно п. 7.3 договору перехід права
власності на товар відбувається в
момент підписання накладної, згідно
якої товар відпускається покупцю
згідно п. 7.1 на складі постачальника.
Накладною, як документом
приймання-передачі товару, сторони
встановлюють його вартість в момент
його приймання-передачі, кількість
товару, та дату здійснення такого
приймання - передачі.

Договір, який визначає та встановлює
умови поставок, права та обов'язки
сторін, діє до 31 грудня 2013 року або до
повного виконання сторонами їх
зобов'язань.

Як встановлено матеріалами даної
справи, позивач виконав свої
зобов'язання належним чином, та
здійснив поставку товару на суму 490965,31
грн., з яких відповідач заплатив лише
391088,31 грн., залишок заборгованості
відповідача складав 99877,00 грн., що
зазначена позивачем у позові як сума
основного боргу.

28 листопада 2013 року сторонами було
укладено акт звірки, за яким сторони
підтвердили наявність фактичної
заборгованості відповідача перед
позивачем в розмірі 99787,37 грн.

Заявою позивач (вх. № 10845 від 26.08.2014)
зазначив, що у прохальній частині
позову була допущена описка в частині
зазначення суми основного боргу та
просить суд вважати вірною суму - 99787,37
грн., що визнана відповідачем у акті
звірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і відповідно до умов
договору.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 99787,37 грн. боргу
підтверджуються матеріалами даної
справи, є обгрунтваними, правомірними,
а тому підлягають задоволенню.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 11.1 договору покупець
за даним договором несе
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань, у
вигляді сплати нарахованої пені згідно
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та Господарського кодексу
України від суми простроченого
платежу, що не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діяла
у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6.8 договору, в разі порушення
покупцем умов оплати згідно п. 6.2
договору більше ніж на 30 (тридцять)
календарних днів покупець окрім пені
згідно п. 11.1 сплачує постачальнику за
кожні наступні тридцять днів
прострочення штраф у розмірі 10% від
суми простроченого платежу.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку, сума пені, нарахованої
відповідачу складає 9872,98 грн. та 62357,93
грн. штрафу.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином, згідно
приписів статті 599 Цивільного кодексу
України.

За своєю правовою природою фінансові
та економічні санкції є додатковими
зобов'язаннями, які забезпечують
належне виконання основного і є
похідними від нього.

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України, зокрема,
щодо сплати неустойки. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Аналогічні приписи містяться у статті
230 Господарського кодексу України, якою
визначено, що штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, не виконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частина шоста статті 232 названого
Кодексу встановлює, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими законами та договором
(частина друга статті 193, частина перша
статті 216 та частина перша статті 218 ГК
України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217
Господарського кодексу України є
штрафні санкції, до яких віднесено
штраф та пеню (частина перша статті 230
ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 цього ж
Кодексу, встановлюється законом, а в
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в передбаченому
договором розмірі. При цьому розмір
санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або в певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
Цивільного кодексу України, частиною
шостою статті 231 Господарського
кодексу України, статтями 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та частиною шостою статті
232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
названого Кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231
Господарського кодексу України.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Вищевказаної правової позиції
дотримується Верховний Суд України у
постанові від 09.04.2012 року у справі №
20/246-08 про стягнення суми пені та штрафу.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною другою статті 343
Господарського кодексу України
визначено, що пеня за прострочку
платежу встановлюється за згодою
сторін господарських договорів, але її
розмір не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача по стягненню з відповідача
9872,98 грн. пені, 62357,93 грн. штрафу
визнаються судом правомірними,
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені до суду
вимоги по стягненню з відповідача 3%
річних за неправомірне користування
грошовими коштами у розмірі 1994,83 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі зазначеної правової норми
позивачем правомірно нараховані
відповідачу за прострочення виконання
грошового зобов'язання 3% річних в сумі
1994,83 грн., а тому позовні вимоги в цій
частині є правомірними та
обгрунтваними.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
позивачу за рахунок відповідача
відшкодовуються витрати по оплаті
судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-виробнича компанія
"Електростиль" (40000, м. Суми, вул.
Черкаська, буд. 1, код 38244671) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Карат ЛТД" (04080, м.
Київ, вул. Фрунзе, буд, 86, код 32799887) 99787,37
грн. боргу, 9872,98 грн. пені, 62 357,93 грн.
штрафу, 1994,83 грн. - 3% річних, 3490,00 грн.
витрат по сплаті судового збору.

Суддя Ю.О. Зражевський