ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
Справа № 915/1105/14

Господарський суд Миколаївської
області, у складі судді
Гриньової-Новицької Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Барбін В.В., дов. №3512 від
27.12.2013,

від відповідача: Кустов В.В., дов.
№14-01-02/185 від 04.09.2014,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України»,

01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14,

в особі Миколаївської філії державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» (адміністрація
Миколаївського морського порту),

54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23,

до Миколаївської обласної
фітосанітарної лабораторії,

54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 29-Б,

про стягнення 1792 грн. 02 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Адміністрація
морських портів України» в особі
Миколаївської філії державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» (адміністрація
Миколаївського морського порту) (далі -
позивач) звернулося до Миколаївської
обласної фітосанітарної лабораторії
(далі - відповідач) з позовом про
стягнення заборгованості за договором
надання телекомунікаційних послуг в
сумі 1792 грн. 02 коп., з яких: 1591 грн. 16 коп. -
основний борг; 55 грн. 57 коп. - пеня; 21 грн.
19 коп. - 3% річних; 124 грн. 10 коп. - втрати
від інфляції, а також про відшкодування
судових витрат.

Ухвалою від 16.07.2014 суд порушив
провадження у справі та витребував у
сторін низку документів.

01.09.2014 позивач надав суду письмові
пояснення, в яких повідомив, що 06.08.2014
відповідач сплатив суму основного
боргу у розмірі 1591 грн. 16 коп., та
просить суд стягнути з відповідача 55
грн. 57 коп. - пеня; 21 грн. 19 коп. - 3% річних,
124 грн. 10 коп. - втрати від інфляції, а
також судові витрати. До пояснень
позивач додав банківську виписку зі
свого рахунку на підтвердження сплати
відповідачем боргу.

Відповідач надав відзив №14-01-02/164 від
13.08.2014, в якому повідомив про сплату
основного боргу, просить відмовити
позивачу у задоволенні вимоги про
стягнення пені, 3% річних та втрат від
інфляції відповідно до ч. 3 ст. 551
Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
господарський суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову. Висновок
суду ґрунтується на такому:

15.02.2013 між Миколаївською обласною
фітосанітарною лабораторією та
Державним підприємством
«Миколаївський морський торгівельний
порт» (правонаступником прав та
обов'язків якого є Державне
підприємство «Адміністрація морських
портів України») укладений договір
№10-Б про надання телекомунікаційних
послуг (далі - Договір).

На підставі Акту приймання-передачі
майна, майнових прав та зобов'язань №8
від 13.06.2013 Державне підприємство
«Адміністрація морських портів
України» передало всі права та
обов'язки за Договором Миколаївській
філії Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України».

Пунктом 1.1. Договору позивач
зобов'язався надавати відповідачу
послуги фіксованого місцевого
телефонного зв'язку, супутні
(додаткові) послуги в обсягах,
замовлених абонентом, а відповідач
(абонент) - своєчасно оплачувати
отримані послуги відповідно до умов
Договору

Згідно з п. 4.11 Договору відповідач
сплачує рахунки за отримані послуги не
пізніше 20 числа місяця, що настає після
повного розрахункового періоду.

Відповідно до п. 3.2.5 Договору у разі
несвоєчасної оплати відповідачем
отриманих послуг позивач має право
нараховувати пеню, встановлювати
рівень кредитування та/або
заборгованості з їх оплати,
скорочувати перелік послуг або
припиняти їх надання.

У період з червня 2013 по травень 2014
позивач надав відповідачу послуги на
умовах Договору, проте відповідач
несвоєчасно та не в повному обсязі
оплачував отримані рахунки, внаслідок
чого за ним утворилась заборгованість
в сумі 1591 грн. 16 коп.

У зв'язку з несплатою відповідачем
боргу в добровільному порядку позивач
звернувся до суду з позовної заявою про
стягнення боргу.

Оскільки позивач не звертався до суду з
заявою про зменшення позовних вимог,
суд розглядає позовні вимоги, які
заявлені в позовній заяві.

Враховуючи, що відповідачем сплачено
основний борг в сумі 1591 грн. 16 коп., що
підтверджено та не заперечується
позивачем, то в частині стягнення
основного боргу суд припиняє
провадження на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК).

Щодо позовних вимог про стягнення пені,
3% річних та втрат від інфляції, то в цій
частині позов підлягає задоволенню з
огляду на таке:

Відповідно до ст. 629 ЦК договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 625 ЦК встановлений
обов'язок боржника, який прострочив
виконання грошового зобов'язання,
сплатити кредиторові суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також при проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Спираючись на вищенаведені норми
закону та умови Договору, позивач
підставно нарахував інфляційні та три
проценти річних від простроченої суми
за весь час прострочення. Детальний
розрахунок зазначеної суми наведений в
розрахунку до заяви і складає 124 грн. 10
коп. - втрати від інфляції та 21 грн. 19
коп. - 3% річних. Суд вважає цей
розрахунок вірним та арифметично
правильним.

У п. 5.2. Договору сторони дійшли згоди,
що у разі порушення термінів оплати
відповідач сплачує пеню, яка
обчислюється залежно від вартості
неоплачених послуг у розмірі облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
платиться пеня, за кожний день
прострочення до повної сплати
заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Положення п. 6 ст. 232 ГК України відносно
нарахування штрафних санкцій за
прострочку виконання зобов'язання в
межах шести місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано,
застосовується до відповідних
правовідносин у випадку, якщо інше не
встановлено законом чи договором.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений ст. 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Судом перевірено та встановлено, що
розрахунок пені здійснено арифметично
правильно, відповідно до вимог чинного
законодавства та умов Договору. Отже,
вимога про стягнення пені в сумі 55 грн.
57 коп. є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає, що
вимоги позивача щодо стягнення пені, 3%
річних та втрат від інфляції
ґрунтуються на Договорі сторін,
чинному законодавстві України,
матеріалами справи підтверджені,
відповідачем не заперечені і не
спростовані, тому підлягають
задоволенню.

Суд не задовольняє клопотання
відповідача, яке заявлено у відзиві,
щодо відмови у позовних вимогах в
частині стягнення пені, інфляційних та
річних на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК,
оскільки за приписами ч. 3 ст. 551 ЦК
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, у разі якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Враховуючи, що заборгованість
відповідача виникла на протязі
тривалого часу, добровільно не була
погашена до звернення позивача до суду,
а розмір штрафних санкцій порівняно
невеликий з розміром основного боргу,
суд відмовляє відповідачу у задоволені
вищезазначеного клопотання.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.
ст. 82-85 ГПК, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Миколаївської обласної
фітосанітарної лабораторії (54020, м.
Миколаїв, вул. Заводська, 29-Б,,
ідентифікаційний код 38458777) на користь
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» в особі Миколаївської філії
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» (адміністрація
Миколаївського морського порту) (54020, м.
Миколаїв, вул. Заводська, 23,
ідентифікаційний код 38728444) грошові
кошти в сумі: 55 (п'ятдесят п'ять) грн. 57
коп. - пеня; 21 (двадцять одна) грн. 19 коп. -
3% річних; 124 (сто двадцять чотири) грн. 10
коп. - втрати від інфляції; 1827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. -
судовий збір.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення основного боргу у
сумі 1591 грн. 16 коп. - провадження у
справі припинити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК.

Повне рішення складено
відповідно до ст. 84 ГПК і підписано 15
вересня 2014 року.

Суддя
Т.В.Гриньова-Новицька