ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
УХВАЛА

21.08.2014
Справа № 907/779/13

За скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
„Об'єднання „Хорс", м. Київ

на дії державної
виконавчої служби у справі №16/42-2005

за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
„Об'єднання „Хорс", м. Київ

до відповідача закритого
акціонерного товариства „Фірма
„Свалява ЛХК", м. Свалява

про стягнення суми
77178,60 грн.

Суддя Васьковський О.В.

За участі представників:

від скаржника (стягувача) - Шабан Н.В.
(дов. від 08.08.14)

від боржника - не з'явився

від органу ДВС - Янович С.П. - заступник
начальника відділу (дов. від 21.08.14)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського
суду Закарпатської області від 21.08.2013 у
справі №907/779/13 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
„Об'єднання „Хорс", м. Київ стягнуто
з закритого акціонерного товариства
„Фірма „Свалява ЛХК", м. Свалява суму
основного боргу 13980,85 грн. та 1720,50 грн. у
відшкодування судових витрат.

На виконання вказаного
рішення 11.10.2013 господарським судом
видано наказ, який пред'явлено до
відділу державної виконавчої служби
Свалявського районного управління
юстиції для примусового виконання.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Об'єднання „Хорс",
м. Київ звернулося в господарський суд
Закарпатської області із скаргою на
дії органу державної виконавчої
служби, у якій просить визнати
недійсною постанову заступника
начальника відділу державної
виконавчої служби Свалявського
районного управління юстиції Янович
С.П. про закінчення виконавчого
провадження від 23.12.2013 з примусового
виконання наказу господарського суду
Закарпатської області №907/779/13
виданого11.10.2013 р.

При прийнятті оскаржуваної
постанови, державний виконавець
керувався п.3 ч.1 ст.49, статтями 50, 67
Закону України „Про виконавче
провадження".

Скаржник (боржник) скаргу мотивує
тим, що оскаржувана постанова про
закінчення виконавчого провадження
була винесена з порушенням норм
законодавства. Свої доводи обґрунтовує
положеннями п.3 ч.1 ст.49, ч.2 ст.67, ч.4 ст.82
Закону України „Про виконавче
провадження", ст. 33 Закону України „Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців", ч.2 ст.104
Цивільного кодексу України. Боржник з 6
травня 2009 року за рішенням власника
перебуває в стані ліквідації. На думку
скаржника, при ліквідації за рішенням
власника дія мораторію на задоволення
вимог кредиторів не передбачена на
відміну від ліквідації в порядку
встановленому Законом України „Про
відновлення платоспроможності або
визнання боржника банкрутом", а тому
виконавче провадження зупиненню та
закінченню не підлягає і виконавчі дії
повинні вчинятися до настання обставин
передбачених п.3 ч.1 ст.37 Закону України
„Про виконавче провадження".

У судовому засіданні
представником органу ДВС подано
письмові пояснення по суті скарги, в
якому орган ДВС просить суд відмовити у
задоволенні скарги повністю та
посилається на дотримання ним ст.49, 67
Закону України „Про виконавче
провадження".

Проаналізувавши подані матеріали
та заслухавши пояснення представників
стягувача та органу ДВС, суд дійшов
наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст.67 Закону України
„Про виконавче провадження" (чинного в
редакції на момент винесення
постанови) у разі ліквідації боржника -
юридичної особи виконавчий документ
надсилається ліквідаційній комісії
(ліквідатору) для вирішення питання
про подальший порядок виконання
рішення у встановленому законом
порядку. У разі надходження
виконавчого документа до
ліквідаційної комісії (ліквідатора)
арешт з майна боржника знімається за
постановою державного виконавця,
затвердженою начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 Закону
України „Про виконавче провадження"
(чинного в редакції на момент
винесення постанови), виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
ліквідації юридичної особи - сторони
виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва.

Частина 5 ст.111 ЦК України
встановлює, що юридична особа є
ліквідованою з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

У матеріалах справи відсутні
докази припинення (ліквідації)
боржника - ЗАТ „Фірма „Свалява ЛХК".
Голова ліквідаційної комісії ЗАТ
„Фірма „Свалява ЛХК" підтвердив, що
процедура ліквідації на даний час
триває.

Посилання органу ДВС на виконання
вимог ст.67 Закону України „Про
виконавче провадження" у зв'язку з чим
ним надіслано виконавчий документ до
ліквідаційної комісії боржника, суд
відхиляє. Системний аналіз положень
ст.ст.49, 67 Закону України „Про
виконавче провадження" вказує на те, що
виконавчий документ надсилається до
ліквідаційної комісії (ліквідатора)
боржника, щодо якого здійснюється
ліквідаційна процедура у порядку
встановленому Законом України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".
Цей висновок підтверджується п.7 ч.1 ст.49
Закону України „Про виконавче
провадження" де встановлено таку
самостійну підставу закінчення
виконавчого провадження, як визнання
боржника банкрутом.

Отже, суд прийшов до висновку про
обґрунтованість доводів скаржника, у
зв'язку з чим скарга підлягає
задоволенню скаргу повністю. За таких
обставин, слід визнати недійсною
постанову заступника начальника
відділу державної виконавчої служби
Свалявського районного управління
юстиції Янович С.П. про закінчення
виконавчого провадження від 23.12.2013 з
примусового виконання наказу
господарського суду Закарпатської
області №907/779/13 виданого 11.10.2013 р.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задоволити повністю.

Визнати недійсною постанову
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Свалявського районного управління
юстиції Янович С.П. про закінчення
виконавчого провадження від 23.12.2013 з
примусового виконання наказу
господарського суду Закарпатської
області №907/779/13 виданого11.10.2013 р.

Ухвалу надіслати скаржнику (боржнику),
стягувачу та органу ДВС.

Суддя
О.В. Васьковський