м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/18971/13 10.09.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіакомпанія «Хорс»

до Регіонального відділення Фонду
Державного майна України по місту
Києву

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державного
підприємства «Завод 410 Цивільної
авіації» та на стороні позивача -
Міністерства промислової політики
України

а також за участю Київський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері центрального регіону
України

про визнання Договору оренди № 4476 від
30.09.2009 таким, що діє до 30.09.2016 та про
внесення змін до п. 2 Договору №4476/01 від
24.10.2011 про внесення змін до Договору
№4476 від 30.09.2009.

Головуючий суддя -
Сташків Р.Б.,

судді:
Головіна К.І.

Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача - Вінокурова Р.О.
(представник за довіреністю);

від відповідача - Чумаченко О.С.
(представник за довіреністю);

від третьої особи на стороні
відповідача - Демський А.Л. (представник
за довіреністю);

від третьої особи на стороні позивача -
не з'явилися;

від прокуратури - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авіакомпанія «Хорс» до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по місту Києву, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державного
підприємства «Завод 410 Цивільної
авіації» та на стороні позивача -
Міністерства промислової політики
України, а також за участю Київського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері центрального
регіону України про визнання Договору
оренди № 4476 від 30.09.2009 таким, що діє до
30.09.2016 та про внесення змін до п. 2
Договору №4476/01 від 24.10.2011 про внесення
змін до Договору №4476 від 30.09.2009.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.02.2014 у задоволені позовних
вимог відмовлено. Постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014 вказане
рішення було скасовано та прийнято
нове рішення, яким позовні вимоги
задоволено повністю.

Постановою від 17.07.2014 Вищий
господарський суд України скасував
рішення господарського суду міста
Києва та постанову Київського
апеляційного господарського суду, та
справу № 910/18971/13 направив на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У господарському суді міста Києва
вказана справа згідно повторного
автоматизованого розподілу надійшла
на новий розгляд до судді Сташківа Р.Б.

У зв'язку з тим, що перший розгляд
справи здійснювався колегією суддів,
суддя Сташків Р.Б. звернувся до
керівництва господарського суду міста
Києва з заявою про визначення
додатково двох суддів для формування
колегії для розгляду даної справи, та
розпорядженням від 20.08.2014 розгляд даної
справи керівництвом господарського
суду міста Києва було доручено
здійснити колегіально у наступному
складі: головуючий суддя Сташків Р.Б.,
судді Головіна К.І. та Літвінова М.Є.
Ухвалою від 20.08.2014 справу було прийнято
до провадження вказаною колегією
суддів.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що було
внесено зміни до ст. 17 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна», відповідно до якої, термін
договору оренди не може бути меншим,
ніж п'ять років, якщо орендар не
пропонує менший термін. І позаяк
Позивач, як орендар, не пропонував
менший термін, то в Договорі №4476/01 від
24.10.2011 мало бути визначено термін
оренди в п'ять років. Однак цього
вчинено не було, що стало підставою для
звернення Позивача до суду з даним
позовом про приведення договору у
відповідність до норм чинного
законодавства щодо строку його дії.

Відповідач проти позову заперечує,
оскільки балансоутримувач планує
використовувати орендоване приміщення
для своїх потреб, та оскільки на його
думку строк дії договору оренди
закінчився та продовжений не був.

Третя особа на стороні відповідача та
прокуратура підтримують позицію
Відповідача. Третя особа на стороні
позивача по суті спору не висловилася.

Представники третьої особи на стороні
позивача та прокуратури у судове
засідання 10.09.2014 не з'явилися, хоча
судом були вчинені всі належні дії щодо
повідомлення їх про призначення справи
до розгляду в засіданні суду 10.09.2014, про
час і місце його проведення, а відтак,
на них покладаються будь-які
несприятливі наслідки ненаправлення
своїх повноважних представників у
судове засідання.

Клопотання Позивача, подане разом з
позовною заявою, про вжиття заходів
забезпечення позову в порядку ст. 67 ГПК
України, залишається судом без
розгляду, оскільки Позивач про його
розгляд не заявляв та на його вирішенні
не наполягав.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, третьої особи та
прокуратури, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2009 між Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
місту Києву (орендодавець, Відповідач)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіакомпанія «Хорс»
(орендар, Позивач) було укладено
договір оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності № 4476
(Договір), за умовами якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
державне нерухоме майно - нежитлові
приміщення, загальною площею 506,10 кв.м.,
розміщені на 1 та 2 поверхах будівлі
корпусу турбогвинтових літаків, за
адресою: м. Київ, пр-т Повітрофлотський,
94, що перебуває на балансі Державного
підприємства «Завод 410 Цивільної
авіації» (балансоутримувач, Третя
особа-1).

За умовами Договору, майно
передавалося в оренду з метою
розміщення авіаційного тренажеру.
Фактична передача майна в оренду
підтверджується актом від 30.09.2009.

Відповідно до пунктів 10.1 та 10.4
Договору, його було укладено строком на
1 рік, що діє з 30.09.2009 до 30.09.2010 включно, та
у разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну цього
договору після закінчення строку його
чинності протягом одного місяця,
договір вважається продовженим на той
самий термін і на тих саме умовах, які
були передбачені цим договором, з
урахуванням змін у законодавстві на
дату продовження цього договору. А за
умовами підпункту 10.6.1 пункту 10.6
Договору, його чинність припиняється
внаслідок закінчення строку, на який
його було укладено.

Так, щодо продовження дії Договору
сторонами укладалися два наступні
договори:

- від 24.10.2011 Договір № 4476/01, згідно п. 2
якого сторони погодили продовжити дію
Договору на 365 днів, а саме з 30.09.2011 до
30.09.2012 включно;

- 01.11.2012 Договір № 4476/02, згідно п. 1 якого
сторони погодили продовжити дію
Договору ще на 1 рік, а саме з 30.09.2012 до
30.09.2013 включно.

Матеріалами справи підтверджується, що
06.03.2013 Балансоутримувач звернувся до
Міністерства промислової політики
України та Агентства держмайна України
з листом №48-752, в якому просив
підготувати та направити на адресу
Орендодавця письмове попередження про
намір Балансоутримувача після
закінчення дії Договору
використовувати передане на його
підставі Позивачу державне майно для
власних потреб.

Листом №10/2-3-561 від 09.04.2013 Агентство
держмайна України, як уповноважений
орган управління майном, попередило
Орендаря та Орендодавця про те, що
після закінчення дії Договору
орендоване майно буде
використовуватись Балансоутримувачем
для власних потреб.

01.07.2013 Орендодавець надіслав на адресу
Орендаря лист №30-06/7204, в якому
повідомив останнього про неможливість
продовження дії Договору на наступний
строк, у зв'язку із відповідним
зверненням власника - уповноваженого
органу управління державним майном,
яке було підготовлене за зверненням
балансоутримувача.

23.07.2013 Орендар звернувся до Орендодавця
з листом № 2027, в якому просив надати
дозвіл на продовження терміну дії
договору оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності, № 4476
від 30.09.2009 на новий більш тривалий
термін, проте 12.09.2013 Орендодавець
листом №30-06/9911 повідомив Орендаря про
неможливість продовження Договору та
зазначив, що Договір буде вважатись
припиненим після закінчення його дії,
що і стало підставою для звернення
Позивача з позовом у даній справі.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Так, пунктами 10.3
та 9.3 Договору визначено, що зміни до
умов цього договору допускаються за
взаємної згоди сторін. Зміни, що
пропонуються внести, розглядаються
протягом одного місяця з дати їх
подання до розгляду іншою стороною.
Спори, які виникають за цим договором
або в зв'язку з ним, не вирішені шляхом
переговорів, вирішуються в судовому
порядку.

За приписами ч. 4 ст. 188 ГК України у разі
якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК
України, договір може бути змінено за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 284 ГК України
та ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду
державного і комунального майна»
термін, на який укладається договір
оренди, є істотною умовою договору
оренди, та як зазначалося вище в
пунктах 10.1 та 10.4 Договору сторонами
визначено, що Договір укладено строком
на 1 рік, що діє з 30.09.2009 до 30.09.2010 включно.
У разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну цього
договору після закінчення строку його
чинності протягом одного місяця,
договір вважається продовженим на той
самий термін і на тих саме умовах, які
були передбачені цим договором, з
урахуванням змін у законодавстві на
дату продовження цього договору.

Так, 30.12.2009 набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до деяких
законів України щодо спрощення умов
ведення бізнесу в Україні» № 1759-VІ від
15.12.2009 (Закон № 1759-VІ від 15.12.2009), пунктом 5
Перехідних положень якого унормовано,
що термін договорів оренди державного
та комунального майна для суб'єктів
малого підприємництва, укладених до
набрання чинності цим Законом, вважати
продовженим до п'яти років з дня
укладення, якщо орендар не пропонує
менший термін.

Підпунктом 2 пункту 3 Закону № 1759-VІ від
15.12.2009 внесено зміни до ст. 17 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», відповідно до
якої, з урахуванням внесених змін,
термін договору оренди визначається за
погодженням сторін. Термін договору
оренди не може бути меншим, ніж п'ять
років, якщо орендар не пропонує менший
термін.

Тобто, мінімальний п'ятирічний термін
дії договорів оренди державного та
комунального майна, укладених до
набрання чинності Законом № 1759-VІ від
15.12.2009 (до 30.12.2009), в тому числі і спірного
Договору, є встановленим в силу
імперативних приписів п. 5 Прикінцевих
положень Закону України «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
спрощення умов ведення бізнесу в
Україні», що свідчить про
конституційний обов'язок сторін
дотримуватись положень цього Закону.

І норма пункту 5 Прикінцевих положень
Закону № 1759-VІ від 15.12.2009 надає орендарю
право продовжувати орендні відносини
на строк до п'яти років шляхом внесення
до договору відповідних змін в частині
визначення конкретного терміну, на
який продовжується строк договору, у
зв'язку з чим орендар має право
звернутися з відповідним позовом до
суду на підставі пункту 5 Прикінцевих
положень вказаного Закону в будь-який
час до припинення дії договору оренди
(п. 4.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна»
№12 від 29.05.2013).

А відтак Позивач, звернувшись згідно
відбитку поштового штемпелю на
конверті, в якому надіслано позовну
заяву до господарського суду міста
Києва 27.09.2013 з позовом у даній справі до
припинення дії Договору, до 30.09.2013,
реалізував тим самим передбачене
вказаною нормою закону право орендаря
на приведення Договору у відповідність
до норм чинного законодавства щодо
строку його дії.

При цьому, матеріали справи не містять
доказів надання Позивачем, як
орендарем, згоди на визначення меншого,
ніж п'ятирічний, строку договору
оренди, а факт укладення між сторонами
у справі Договорів № 4476/01 від 24.10.2011 та
№ 4476/02 від 01.11.2012 про внесення змін до
Договору в частині подовження терміну
його дії на менший, ніж передбаченого
пунктом 5 Перехідних положень Закону №
1759-VІ від 15.12.2009 та частиною 1 статті 17
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» строк, не
свідчить про те, що укладення таких
договорів відбулось внаслідок
пропозиції саме Позивача подовжити дію
договору оренди на менший строк, та
натомість з наданих Позивачем та не
спростованих Відповідачем і третіми
особами пояснень, продовження Договору
на менші терміни відбувалось за
ініціативою не Позивача.

Крім того, саме по собі укладення
сторонами вказаних договорів № 4476/01
від 24.10.2011 та № 4476/02 від 01.11.2012 на менший
термін, ніж визначено Законом № 1759-VІ
від 15.12.2009, після набрання ним чинності,
не позбавляє орендаря права вимагати
внесення змін до договору оренди в цій
частині в межах законодавчо
встановленого мінімального терміну -
п'ять років з дня укладення, оскільки
Законом № 1759-VІ від 15.12.2009 не визначено
способу продовження дії договорів
оренди, укладених до набрання ним
чинності.

А частина перша статті 17 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» зі змінами, внесеними Законом №
1759-VІ від 15.12.2009, у відповідність до якої
Позивач просить привести договір
оренди у відповідність до
законодавства, не пов'язує
встановлення мінімального
п'ятирічного терміну дії договору
оренди лише з суб'єктами малого
підприємництва, а є загальною для всіх
договорів оренди державного та
комунального майна нормою.

Разом з цим, при скасуванні рішення
першої інстанції та постанови апеляції
у даній справі, Вищий господарський суд
України залишив вказівки, які
відповідно до ч. 1 ст. 111- 12 ГПК України, є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду
справи, та зокрема вказав на
необхідність дослідження питання щодо
моменту, з якого саме підлягає
продовженню Договір оренди.

При цьому суд приймає до уваги, що
відповідно до ч. 1 ст. 111- 12 ГПК України,
постанова касаційної інстанції не може
містити вказівок про достовірність чи
недостовірність того чи іншого доказу,
про переваги одних доказів над іншими,
про те, яка норма матеріального права
повинна бути застосована і яке рішення
має бути прийнято за результатами
нового розгляду справи.

Отже, суд дослідив наявні в матеріалах
справи письмові докази та на виконання
вказівок постанови Вищого
господарського суду України щодо
питання встановлення моменту, з якого
підлягає продовженню Договір оренди,
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 284 ГК України істотною
умовою договору оренди є, зокрема,
строк, на який укладається договір
оренди. Строк договору оренди
визначається за погодженням сторін. У
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення строку дії договору
він вважається продовженим на такий
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» істотною умовою договору
оренди є, зокрема, термін, на який
укладається договір оренди.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» за згодою сторін у договорі
оренди можуть бути передбачені й інші
умови.

Так, за приписами п. 10.4 Договору, у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну цього Договору
після закінчення строку його чинності
протягом одного місяця, Договір
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені цим Договором, з
урахуванням змін у законодавстві на
дату продовження цього Договору.

З огляду на наведене, Договір було
автоматично продовжено у вересні 2010
року на один рік без підписання
будь-яких додаткових угод або
договорів до основного договору. Дана
обставина не заперечується сторонами
та не спростована наявними у справі
доказами.

Проте, 24.10.2011 між сторонами було
укладено Договір № 4476/01 про внесення
змін до Договору, в якому сторони на
підставі ст. 10 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» в п. 2 Договору № 4476/01 від 24.10.2011
погодили, що Договір оренди продовжено,
і останній діє з « 30» вересня 2011 року до
« 30» вересня 2012 року, а відповідно до п. 4
всі інші умови окрім п 10.11 залишаються
не змінними.

Пунктом 5 Договору № 4476/01 від 24.10.2011
передбачено, що даний договір є
невід'ємною частиною Договору оренди,
та сторонами Договору № 4476/01 від 24.10.2011
при його укладенні чітко визначено у
письмовій формі новий початок строку
дії Договору - « 30» вересня 2011 року.

Проте, відповідно до статті 17 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» хоча, термін
договору оренди може визначатися за
погодженням сторін, але він не може
бути меншим, ніж п'ять років, якщо
орендар не пропонує менший термін, із
часу набрання сили Законом № 1759-VІ від
15.12.2009 (з 30.12.2009).

Як було встановлено судом та не
спростовано Відповідачем і Третіми
особами належними засобами
доказування Позивач, як орендар, не
надавав згоди на визначення меншого,
ніж п'ятирічний, строку договору
оренди, а сам по собі факт укладення між
сторонами у справі Договорів № 4476/01 від
24.10.2011 та № 4476/02 від 01.11.2012 не свідчить
про те, що укладення таких договорів
відбулось внаслідок пропозиції саме
Позивача подовжити дію договору оренди
на менший строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» умови договору оренди є чинними
на весь строк дії договору і у випадках,
коли після його укладення (приведення у
відповідність з цим Законом)
законодавством встановлено правила,
які погіршують становище орендаря.

Таким чином, на законодавчому рівні
також передбачено можливість
приведення договору оренди у
відповідність до норм Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» у разі відсутності заяви однієї
із сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну його дії він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Тобто, з огляду на системний аналіз
вказаних норм вбачається, що договір
оренди державного та комунального
майна має повністю відповідати вимогам
чинного законодавства, та не може їм
суперечити. При цьому у разі коли такий
договір суперечить вимогам
законодавства, він вважається
продовженим, але з урахуванням змін у
законодавстві на дату продовження
цього Договору.

Таким чином, з урахуванням вимог
чинного законодавства України, саме в
Договорі № 4476/01 від 24.10.2011 мало бути, із
дати його укладення та з урахуванням
вищеописаних змін до законодавства,
прописано строк оренди не менше ніж
п'ять років, оскільки Позивач згоди на
укладення договору на менший строк не
надавав, і Відповідачем не доведено
протилежного, а також не надано доказів
обґрунтованості обумовленої Договором
та Законом підстави (намір
використовувати приміщення для
власних потреб) відмови Відповідача
продовжувати відносини з орендарем, що
спонукало останнього звернутися до
суду.

А відтак, із огляду на все вищенаведене,
суд погоджується з доводами Позивача,
щодо необхідності приведення Договору
№4476/01 від 24.10.2011 у відповідність до
вимог чинного законодавства, що діяли
станом на час його укладення, тобто від
початку строку його дії, та продовжують
діяти на даний час, для чого є
необхідним викладення п. 2 Договору №
4476/01 від 24.10.2011 про внесення змін до
Договору №4476 від 30.09.2009 у редакції:
«Договір оренди № 4476 від 30.09.2009 діє з
30.09.2011 до 30.09.2016 включно».

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими
та задовольняються в повному обсязі.

Судовий збір за звернення Позивача до
суду з даним позовом та за подачу
апеляційної скарги відповідно до
положень статті 49 ГПК України
покладається на Відповідача.

Судовий збір за звернення прокурора з
касаційною скаргою відповідно до
положень статті 49 ГПК України з нього,
як зі скаржника, не стягується в зв'язку
зі звільненнями від сплати судового
збору.

Окрім того, на підставі пунктів 1 та 4 ч. 1
ст. 7 Закону України «Про судовий збір»
у зв'язку з переплатою Позивачем
судового збору, а також залишення судом
без розгляду заяви про забезпечення
позову, то частина судового збору в
розмірі 2938 грн. 50 коп. сплачена
Позивачем, підлягає поверненню йому з
Державного бюджету України.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати Договір оренди № 4476 нерухомого
майна, що належить до державної
власності від 30 вересня 2009 року,
укладений між товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіакомпанія «Хорс»
(01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34;
ідентифікаційний код 04937956) та
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по місту
Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса
Шевченка, 50-Г; ідентифікаційний код
19030825) таким, що діє до 30 вересня 2016 року.

Внести зміни до п. 2 Договору №4476/01 про
внесення змін до Договору оренди
нерухомого майна № 4476 від 30 вересня 2009
року від 24.10.2011 року, укладеного між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіакомпанія «Хорс»
(01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34;
ідентифікаційний код 04937956) та
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по місту
Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса
Шевченка, 50-Г; ідентифікаційний код
19030825) шляхом викладення п. 2 Договору
№4476/01 про внесення змін до Договору
оренди нерухомого майна № 4476 від 30
вересня 2009 року в новій редакції:
«Договір оренди № 4476 від 30.09.2009 діє з 30
вересня 2011 року до 30 вересня 2016 року
включно».

Стягнути з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса
Шевченка, 50-Г; ідентифікаційний код
19030825) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіакомпанія «Хорс»
(01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34;
ідентифікаційний код 04937956) 2294 (дві
тисячі двісті дев'яносто чотири) грн.
судового збору за звернення до суду з
позовом та 1147 (одну тисячу сто сорок
сім) грн. за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «Авіакомпанія «Хорс»
(01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34;
ідентифікаційний код 04937956) 2938 (дві
тисячі дев'ятсот тридцять вісім) грн. 50
коп. судового збору з Державного
бюджету України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.09.2014

Головуючий суддя
Сташків Р.Б.

Суддя
Головіна К.І.

Суддя
Літвінова М.Є.