ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

03 вересня 2014 р. Справа №
902/865/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Матвійчука Василя
Васильовича, розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: публічного акціонерного
товариства «Лебединський насіннєвий
завод»

(20635, Черкаська область,
Шполянський район, с. Лебедин,

вул. Заводська, 17)

до: товариства з обмеженою
відповідальністю «Подільські
цукроварні»

(24600, Вінницька область, смт.
Крижопіль, вул. Чкалова, 16 Б)

про стягнення 4 913 495,60 грн.
заборгованості

при секретарі судового засідання
Солоненко Т.В.

за участю представників сторін :

позивача : Якшин С.О. за довіреністю;

відповідача : не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
«Лебединський насіннєвий завод»
звернулось до господарського суду
Вінницької області з позовом про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю «Подільські
цукроварні» 4 913 495,60 грн., з яких: 4 507
227,68 грн. - основний борг; 338 844,73 грн. -
пеня та 67 423,19 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.01.2012
року між сторонами укладено договір
купівлі-продажу № 2є162, відповідно до
якого позивач зобов'язувався передати
відповідачеві товар, а відповідач
зобов'язався прийняти і оплатити товар.
Сторони погодили визначення вартості
товару в еквіваленті іноземної валюти
Євро відповідно до курсу продажу Євро
до гривні на міжбанківському валютному
ринку України.

На виконання умов договору позивачем
було поставлено, а відповідачем
прийнято товар на загальну суму 12 787
225,96 грн.. В подальшому відповідачем
повернуто частину товару на загальну
суму 8 084 726,21 грн., та проведено
розрахунки за частину товару в розмірі
508 900,00 грн..

23.10.2013 року між сторонами укладено
додатковий договір № 1 про погодження
заборгованості за договором
купівлі-продажу № 2є162 від 18.01.2012 року. В
додатковому договорі сторони
підтвердили, що позивач поставив, а
відповідач прийняв товар на суму 4 702
490,74 грн., що становить еквівалент 451 152,50
Євро. Відповідач сплатив позивачу 508
900,00 грн., що становить еквівалент 48 379,82
Євро. Сторонами визначено, що
заборгованість відповідача перед
позивачем по оплаті за поставлений
товар згідно договору на момент
укладення додаткового договору
становить еквівалент 402 772,68 Євро.

Крім того, в додатковому договорі
сторони змінили порядок визначення
еквіваленту грошового зобов'язання по
оплаті товару, а саме: згідно пункту 1.5.
додаткового договору, сума, яка
підлягає оплаті (заборгованість
Покупця перед Продавцем) визначається
за незмінним договірним курсом 11,1905
грн. за 1 Євро (який в подальшому
коригуванню не підлягає) і становить 4
507 227,68 грн..

Однак, станом на день звернення з
позовом до суду відповідачем не
виконано умови додаткового договору, і
заборгованість останнього становить 4
507 227,68 грн..

Ухвалою суду від 23.06.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/865/14 та зобов'язано сторін надати
докази необхідні для вирішення даного
спору.

Відповідач у клопотанні № 13 від 07.07.2014
року про оголошення перерви в судовому
засіданні зазначає, що після укладення
додаткового договору № 1 від 23.10.2013 року
не було проведено коригування ціни на
отриманий товар, шляхом оформлення
податкових накладних і видаткових
накладних, тому заборгованість
відповідача перед позивачем складає 4
193 590,75 грн..

Ухвалою суду від 14.07.2014 року розгляд
справи призначено на 19.08.2014 року.

Ухвалою суду від 19.08.2014 року розгляд
справи відкладено на 03.09.2014 року з
підстав ненадання сторонами доказів
необхідних для вирішення спору в даній
справі.

03.09.2014 року до суду надійшли пояснення
позивача № 08/08/14 від 08.08.2014 року в яких
останній зазначає, що у додатковому
договорі № 1 допущено технічну помилку
в даті основного договору, оскільки в
додатку № 1 до додаткового договору
наведено видаткові накладні, по яким
здійснювався розрахунок коригування
вартості товару, і ці накладні складені
на підтвердження поставки саме по
договорі купівлі-продажу № 2є162 від
18.01.2012 року. Також надає пояснення щодо
коригування кількісних і вартісних
показників до податкових накладних.

В судове засідання 03.09.2014 року з'явився
представник позивача. Відповідач
правом участі в судовому засіданні не
скористався, визначених судом доказів
не надав, про поважність причини своєї
неявки суду не повідомив. Про час та
місце слухання справи повідомлений
завчасно та належним чином, що
стверджується поштовим повідомленням
вх. № 6093 від 01.09.2014 року.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

За викладених вище обставин справу
розглянуто за наявними у ній
матеріалами, згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

18 січня 2012 року між публічним
акціонерним товариством «Лебединський
насіннєвий завод» (позивач, за
договором Продавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Подільські цукроварні» (відповідач,
за договором Покупець) укладено
договір купівлі-продажу за № 2є163
(надалі Договір).

Згідно з предметом даного Договору, у
терміни і на умовах, визначених даним
Договором Продавець зобов'язується
передати Покупцю: насіння (надалі -
Товар), а Покупець зобов'язується
прийняти й оплатити товар,
найменування (асортимент) і кількість
якого визначається у Специфікації, що є
заявкою Покупця на конкретний Товар.
Поставка здійснюється партіями
відповідно до кожної Специфікації.

Ціна Товару визначається у
Специфікаціях, що є невід'ємною
частиною Договору (п. 2.1. Договору).

Загальна ціна Договору являє собою
сумарну вартість Товару, що
поставляється в рамках даного Договору
згідно Додатків (Специфікацій). (п. 2.2.
Договору).

Порядок розрахунків за поставлений
Товар визначається у Специфікаціях до
даного Договору (п. 3.1. Договору).

Покупець здійснює оплату вартості
Товару шляхом перерахування коштів в
національній валюті - гривні на
поточний рахунок Продавця. Інше
можливо за домовленістю Сторін (п. 3.2.
Договору).

Договір вступає в силу з моменту його
підписання вповноваженими
представниками Сторін та скріплення
печатками Сторін та діє до 31 грудня 2012
року, а в частині виконання Сторонами
своїх зобов'язань - до повного їх
виконання. Дострокове припинення
(розірвання) Договору допускається у
випадках та на підставах, передбачених
законодавством України (п. 10.3 Договору).

У додатках до Договору (Специфікаціях)
Сторони визначили загальну вартість
товару 12 352 635,31 грн., з яких:

- згідно додатку № 1 до Договору
вартість товару складає 11 183 072,97 грн. з
терміном оплати до 01 листопада 2012 року;

- згідно додатку № 2 до Договору
вартість товару складає 1 006 484,92 грн. з
терміном оплати до 01 листопада 2012 року;

- згідно додатку № 3 до Договору
вартість товару складає 163 077,42 грн. з
терміном оплати до 01 листопада 2012 року.

На виконання взятих на себе за
Договором зобов'язань позивачем на
підставі видаткових накладних (а.с. 18-24)
поставив відповідачеві Товар на
загальну суму 12 787 225,96 грн., який
відповідач отримав на підставі
довіреностей (а.с. 24-28).

За видатковими накладними (а.с. 29-31)
відповідачем повернуто позивачу
частину Товару вартістю 8 084 726,21 грн..

В рахунок проведення розрахунків за
Договором відповідачем перераховано
на рахунок позивача 508 900,00 грн. (а.с. 32-37).

23 жовтня 2013 року між Сторонами
укладено додатковий договір № 1 про
погодження заборгованості до Договору
купівлі-продажу № 2є162 від 22.11.2012 року.
Відповідно до пояснень представника
позивача, про які зазначено вище, в
Додатковому договорі допущено описку в
даті Основного договору. Зважаючи, що
будь-яких інших господарський відносин
між сторонами немає, і в додатках до
Додаткового договору наведено
видаткові накладні, за якими
здійснювалась поставка за Основним
договором, суд приймає дані пояснення.

Пунктом 1.1. Додаткового договору № 1
визначено, що в ході виконання умов
Договору Продавець поставив і передав,
а Покупець прийняв Товар на загальну
суму, що становить еквівалент 451 152,50
євро (чотириста п'ятдесят одна тисяча
сто п'ятдесят два євро 50 євроцентів) , що
підтверджується відповідними
видатковими накладними на загальну
суму 4 702 490,74 грн. (чотири мільйони
сімсот дві тисячі чотириста дев'яносто
гривень 74 копійки), в тому числі ПДВ 783
750,00 грн. (сімсот вісімдесят три тисячі
сімсот п'ятдесят гривень 00 копійок).

Грошовий еквівалент вартості Товару за
Договором зазначений у таблиці 1
Додатку 1 до даної Угоди та визначений у
Євро.

Згідно з Договором Покупець здійснив
розрахунки з Продавцем на суму 508 900,00
грн., що згідно умов Договору становить
еквівалент 48 379,82 євро.

Сума яка підлягає оплаті Покупцем
складає грошовий еквівалент 402 772,68
євро. Цією Угодою Сторони домовились,
що сума яка підлягає оплаті
(заборгованість Продавця перед
Покупцем) визначається за незмінним
договірним курсом 11,1905 грн. за 1 євро
(який в подальшому коригуванню не
підлягає) і становить 4 507 227,68 грн..

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем не проведено
розрахунків, і станом на день розгляду
справи сума заборгованості за
договором становить 4 507 227,68 грн..

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії
відповідача по прийняттю вказаного
товару, за визначеною ціною свідчать
про те, що у боржника (відповідача)
виникло зобов'язання по оплаті товару.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України,
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до частини першої статті 222
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених вище законодавчих
приписів, суд вважає вимогу позивача
про стягнення боргу в розмірі 4 507 227,68
грн. правомірною та обґрунтованою з
огляду на що задовольняє її в повному
обсязі.

Заперечення відповідача щодо
коригування ціни на отриманий товар не
заслуговують на увагу, оскільки за
умовами додаткового договору № 1
сторони погодили, що сума яка підлягає
оплаті Покупцем складає грошовий
еквівалент 402 772,68 євро, і визначається
за незмінним договірним курсом 11,1905
грн. за 1 євро (який в подальшому
коригуванню не підлягає) і становить 4
507 227,68 грн.. До того ж, позивачем
проведено коригування кількісних і
вартісних показників до податкових
накладних, в підтвердження чого надано
відповідні розрахунки, на яких, до речі,
міститься підпис та відтиск печатки
відповідача.

Також судом розглянуто вимоги позивача
про стягнення 338 844,73 грн. пені, та 67 423,19
грн. - 3% річних, в результаті чого суд
дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного
кодексу України та ст. 230
Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України
передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що у
випадку несплати у строк платежів за
даним Договором, сторона, що
прострочила своє зобов'язання повинна
сплатити іншій стороні пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу за кожен
день затримки.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо
стягнення пені та 3% річних є
правомірними, оскільки відповідають
умовам укладеного договору та чинному
законодавству.

Перевіривши правильність нарахування
заявленої до стягнення суми пені, судом
встановлено, що позивачем допущено
помилку в періоді її нарахування, яка
полягає в наступному.

В пунктах 1.12., 2.5. своєї постанови № 14
від 17.12.2013 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» пленум Вищого
господарського суду України роз'яснив,
що судам необхідно мати на увазі те, що
приписом частини шостої статті 232
Господарського кодексу України
передбачено період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

З огляду на вимоги частини першої
статті 47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

При здійсненні розрахунку пені
позивачем не було враховано зміст
положень ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, а змісту Договору не
містить застережень про зворотнє.
Розрахунок проведено в період з 16.12.2013
року по 15.06.2014 року. Тоді як, з
урахуванням положень ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України та
Договору нарахування пені можливе з
01.11.2012 року по 01.05.2013 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про відмову в позові в частині
стягнення пені в розмірі 338 844,73 грн..
При цьому, розмір заявлених до
стягнення 3% річних за період з 16.12.2013
року по 15.06.2014 року є обґрунтованим, а
відтак підлягають задоволенню.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам
відповідач не подав до суду доказів в
спростування позовних вимог, а
заперечення останнього спростовуються
матеріалами справи.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову з розподілом судових витрат за
правилами ст. 49 ПК України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Подільські цукроварні» (24600, Вінницька
область, смт. Крижопіль, вул. Чкалова, 16
Б, ) на користь
публічного акціонерного товариства
«Лебединський насіннєвий завод» (20635,
Черкаська область, Шполянський район,
с. Лебедин, вул.. Заводська, 17, ) 4 507 277 (чотири мільйона п'ятсот сім
тисяч двісті сімдесят сім) грн. 74 коп. -
боргу; 67 423 (шістдесят сім тисяч
чотириста двадцять три) грн. 19 коп. - 3%
річних; 68 040 (шістдесят вісім тисяч
сорок) грн. 25 коп. - витрат зі сплати
судового збору.

3. В позові в частині стягнення 338 844,73
грн. пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачу
рекомендованим листом з повідомленням

про вручення.

Повне рішення
складено 08 вересня 2014 р.

Суддя
Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (24600, Вінницька область,
смт. Крижопіль, вул. Чкалова, 16 Б)