м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/8896/14 28.08.14

За позовом Заступника Дарницького
прокурора з нагляду за додержанням
законів у

воєнній сфері в інтересах
держави в особі Регіонального
відділення Фонду

державного майна України
по м. Києву

до Товариства з обмеженою
відповідальністю Торгова компанія
«Віді Ван»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача

Державне підприємство
«Радіовимірювач»

про стягнення 418 751,51 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від прокуратури не з'явився

від позивача Кошман А.С. - по дов.
№ 19 від 06.06.2014

від відповідача Кушкова Н.М. - по
дов. № б/н від 03.06.2014

від третьої особи Шевцова О.М. - по
дов. № 533 від 02.06.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва були передані вимоги Заступника
Дарницького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Торгова компанія
«Віді Ван» про стягнення 60 917,49 грн.
боргу по орендні платі, 5 121,58 грн. пені,
768,78 грн. збитків від зміни індексу
інфляції та 350 116,14 грн. неустойки в
порядку ст. 785 Цивільного кодексу
України за час прострочення (квітень 2013
року - грудень 2013 року) повернення
орендованого згідно договору оренди №
5364 від 23.04.2010 нежитлового приміщення
площею 1 460 кв. м., що знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Колекторна, 24/26,
оскільки договір закінчився 23.03.2013; про
виселення з нежитлового приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 було порушено
провадження у справі № 910/8896/14, залучено
до участі у справі третьою особою, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Державне підприємство
«Радіовимірювач» та призначено її до
розгляду на 03.06.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/8896/14 від 03.06.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
невиконанням сторонами вимог ухвали
про порушення провадження у справі від
13.05.2014, розгляд справи був відкладений
на 01.07.2014.

Позивачем 24.06.2014 до відділу діловодства
суду подано заяву про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої просить стягнути з відповідача 441
165,13 грн., з яких 60 917,49 грн. боргу по
орендні платі, 4 328,92 грн. пені, 4 079,00 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та
371 839,72 грн. неустойки (березень 2013 року -
грудень 2013 року).

Позивач у поданих 24.06.2014 до відділу
діловодства суду поясненнях позовні
вимоги прокуратури просить
задовольнити в повному обсязі.

Третьою особою 27.06.2014 через відділ
діловодства суду подано пояснення, в
яких зазначає, що відповідач з 16.12.2013 не
займає орендовані приміщення.

Відповідач у поданому в судовому
засіданні 01.07.2014 відзиві на позовну
заяву проти задоволення позовних вимог
заперечує та просить в позові
відмовити повністю, оскільки
відповідачем належним чином виконував
умови договору оренди, що
підтверджується введенням переговорів
із третьою особо про переукладення
договору. зазначає, що отримавши від
позивача разом із заявою № 30-06/2071 від
19.02.2013 про припинення дії договору акт
приймання-передачі (повернення)
підписав його та направив для
підписання балансоутримувачу. Про
подальше пере направлення акту третьою
особою позивачу відповідачу не відомо.
За таких обставин вимоги прокуратури
про стягнення неустойки вважає
необґрунтованими. Приміщення
звільнено відповідачем до закінчення
терміну дії договору та повернуто
вчасно у порядку, передбаченому
умовами договору та зави позивача про
припинення дії договору. Відповідач
зазначає, що сторонами було укладено
додаткову угоду до договору згідної
якої змінено розмір орендної плати за
березень 2013 року в сумі 30 572,19 грн., тоді
як прокуратурою неправомірно заявлено
борг за вказаний місяць в сумі 60 917,49
грн. При цьому відповідач зазначає, що
відповідачем повністю здійснено
оплату орендної плати.

В судовому засіданні 01.07.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 10.07.2014.

Прокуратурою 07.07.2014 до відділу
діловодства суду подано заяву про
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої просить стягнути з
відповідача 441 165,13 грн., з яких 60 917,49 грн.
боргу по орендні платі, 4 328,92 грн. пені, 4
079,00 грн. збитків від зміни індексу
інфляції та 371 839,72 грн. неустойки
(березень 2013 року - грудень 2013 року).

Відповідач у поданих 07.07.2014 до відділу
діловодства суду поясненнях зазначає,
що з моменту набрання чинності Закону
України № 5213-VI від 06.09.2012 (30.10.2012)
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по м. Києву
втратило право орендодавця за спірним
договором, а отже порушення договору у
визначений термін не порушило прав
Фонду. який не може вважатись належним
позивачем у справі.

Відповідачем 07.07.2014 було подано
клопотання про продовження строку
вирішення спору у справі № 910/8896/14 на 15
днів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.07.2014 на підставі ч. 3 ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України продовжено строк вирішення
спору у справі № 910/8896/14 на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/8896/14 від 10.07.2014 розгляд справи
був відкладений на 29.07.2014.

Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
29.07.2014 справу № 910/8896/14 передано на
розгляд судді Трофименко Т.Ю., у зв'язку
з перебуванням судді Сівакової В.В. у
відпустці.

Відповідачем 29.07.2014 до відділу
діловодства суду подано клопотання про
припинення провадження у справі в
частині стягнення боргу по орендні
платі, пені та інфляційних збитків, у
зв'язку зі сплатою їх розміру
відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/8896/14 від 29.07.2014 (суддя
Трофименко Т.Ю.) справу призначено до
розгляду на 21.08.2014.

Відповідач у поданих 29.07.2014 до відділу
діловодства суду поясненнях зазначає,
що після закінчення строку дії
договору відповідач продовжував
користуватись майном та сплачувати
орендну плату. З березня по грудень 2013
року балансоутримувач здійснював
підготовку необхідних документів для
укладення нового договору та вирішував
питання розміру орендної плати. Після
того, як в грудні 2013 року
балансоутримувач повідомив
відповідача про запропонований розмір
орендної плати, який був значно вищим
ніж попередній, відповідач відмовився
від підписання договору та одразу
звільнив приміщення. Відповідач
здійснив всіх заходів щодо належного
виконання зобов'язання продовження
договору, а тому вини відповідача в
неповерненні приміщень немає.

Позивач у поданих 30.07.2014 до відділу
діловодства суду поясненнях заперечує
проти твердження відповідача, що
змінився орендодавець та зазначає, що
зміна орендодавця здійснюється лише на
підставі документального оформлення
передачі прав та обов'язків
орендодавця. Відповідних договорів
щодо зміни орендодавця не укладалось.

Розпорядженням в.о. голови
Господарського суду міста Києва від
18.08.2014 справу передано судді Сіваковій
В.В., у зв'язку з виходом судді з
відпустки.

Відповідач у поданих 19.08.2014 до відділу
діловодства суду поясненнях зазначає,
що вжив всіх залежних від нього заходів
щодо належного виконання зобов'язання,
продовження договору та укладеного
нового договору, а тому вина
відповідача в неповерненні приміщень
відсутня.

В судовому засіданні 21.08.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 28.08.2014.

В судовому засіданні 28.08.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.04.2010 між Регіональним відділенням
фонду державного майна України по
місту Києву (орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ВіДі Ван» (орендар)
було укладено договір оренди № 5364
нерухомого майна, що належить до
державної власності (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
державне нерухоме майно - нежиле
приміщення (далі - майно), площею 1 460 кв.
м., розміщене за адресою: м. Київ, вул.
Колектрона, 24/26, на першому та другому
поверхах в будівлі їдальні, що
перебуває на балансі Козенного
підприємства «Радіовимірювач» (далі -
балансоутримувач), вартість якого
визначена згідно зі звітом про
незалежну оцінку станом на 30.09.2009 і
становить - 5 171 448,00 грн.

Згідно з п. 1.2. договору майно
передається в оренду з метою
розміщення складу.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що
орендодавець зобов'язаний передати
орендарю в оренду майно згідно з цим
договором за актом приймання-передачі
майна, який підписується одночасно з
цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору орендар
вступає у строкове платне користування
майном у термін, вказаний у договорі,
але не раніше дати підписання
сторонами цього договору та акта
приймання - передачі майна.

Згідно акту приймання-передачі в
оренду нерухомого майна від 23.04.2010
орендодавець передав, а орендар
прийняв в користування майно -
загальною площею 1 460 кв. м., що розміщено
за адресою: м. Київ, вул. Колекторна, 24/26.

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідачем в порушення умов договору
не було у повному обсязі сплачено
вартість наданих послуг оренди за
листопад 2012 року - березень 2013 року,
тому у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 60 917,49 грн. та нарахована пеня в
розмірі 4 328,92 грн. та збитки від зміни
індексу інфляції в сумі 4 079,00 грн. Також
за час прострочення повернення майна з
оренди відповідач у відповідності до
ст. 785 Цивільного кодексу України має
сплатити неустойку за період з березня
по грудень 2013 року в розмірі 371839,72 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Пункт 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України визначає, що за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Згідно з п. 3.1. договору орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України № 786 від 04.10.1995 (зі
змінами) і становить без ПДВ за базовий
місяць оренди - грудень 2009р. - 53 228,67 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди -
квітень 2010 року встановлюється шляхом
коригування орендної плати за базовий
місяць на індекс інфляції за
січень-квітень 2010 року.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
законодавством (п. 3.2. договору).

Згідно з п. 3.3. договору орендна плата за
кожний наступний місяць визначається
шляхом коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

Договором № 5346/01 від 06.12.2011 сторонами
внесено зміни до п. 3.1. договору та
встановлено орендну плату у розмірі 75
670,81 грн.

Договором № 5346/02 від 16.07.2012 сторонами
внесено зміни до п. 3.1. договору та
встановлено орендну плату у розмірі 30
572,19 грн. Даним договором змінено мету
оренди - для розміщення фірмового
магазину орендаря.

Пунктом 3.6. договору встановлено, що
орендна плата перераховується до
державного бюджету та
балансоутримувачу у співвідношенні 70%
до 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця
наступного за звітним з урахуванням
індексу інфляції відповідно до
пропорцій розділу, установлених
Кабінетом Міністрів України і чинних
на кінець періоду, за який здійснюється
платіж.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що
відповідач не виконав основного
обов'язку орендаря, орендну плату
повністю не вніс, в результаті чого
виникла заборгованість, яка на момент
звернення прокуратури з позовом до
суду, становила по 60 917,49 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» за невиконання зобов'язань за
договором оренди, …, сторони несуть
відповідальність, встановлену
законодавчими актами України та
договором.

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що
орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі
підлягає індексації і стягується до
бюджету та балансоутримувачу у
визначеному п. 3.6. співвідношенні,
відповідно до чинного законодавства
України з урахуванням пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості, з урахуванням
індексації, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті наданих послуг
оренди відповідач не виконав,
прокуратура просить стягнути з
відповідача пеню в розмірі 4 328,92 грн.

Також прокуратура на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 4 079,00 грн.
збитків від зміни індексу інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідачем подано докази в
підтвердження того, що після порушення
провадження у даній справі відповідач
здійснив перерахування позивачу
коштів за договором.

Так, згідно платіжного доручення № 264752
від 25.07.2014 відповідачем перераховано 60
917,49 грн. боргу по орендній платі, згідно
платіжного доручення № 264750 від 25.07.2014
відповідачем перераховано 4 328,92 грн.
пені та згідно платіжного доручення №
264751 від 25.07.2014 відповідачем
перераховано 4 079,00 грн. збитків від
інфляції.

З матеріалів справи також вбачається,
що 16.12.2013 комісією Державного
підприємства «Радфовимірювач»
складено акт № 12/1 огляду нерухомого
майна за адресою : м. Київ, вул.
Колекторна, 24/26, відповідно до якого
встановлено, що орендар не займає
вказані приміщення та повернув їх
балансоутримувачу.

Листом № 361 від 09.04.2014 Державне
підприємство «Радфовимірювач»
повідомило Регіональне відділення
фонду державного майна України по
місту Києву (отримано останнім 14.04.2014 та
зареєстровано за вх. № 3314) про те, що
орендовані відповідачем приміщення
згідно договору № 5364 від 23.04.2010
повернуто балансоутримувачу 16.12.2013.

Стаття 80 Господарського
процесуального кодексу України
містить вичерпний перелік підстав з
яких господарський суд припиняє
провадження у справі.

Припинення провадження у справі - це
форма завершення справи, яке зумовлене
передбаченими законом обставинами, які
повністю відкидають можливість
судочинства.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору, зокрема, в
тому випадку коли спір врегульовано
самими сторонами шляхом перерахування
боргу (передачі майна чи усунення
перешкод у користуванні ним) після
звернення кредитора з позовом за умови
подання доказів такого врегулювання.

Отже, матеріали справи свідчать про
відсутність предмету спору в частині
позовних вимог про:

- стягнення з відповідача боргу по
орендній платі в розмірі 60 917,49 грн.,
пені в розмірі 4 328,92 грн. та збитків від
інфляції в розмірі 4 079,00 грн.,

- виселення відповідача з нежилого
приміщення загальною площею 1 460 кв. м.,
розміщеного за адресою: м. Київ, вул.
Колекторна, 24/26,

що у відповідності до п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, тягне за собою припинення
провадження у справі в цих частинах.

У відповідності до приписів ст. 10
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» термін, на який
укладається договір оренди є істотною
умовою договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Пунктом 10.1. договору сторонами
встановлено, що договір укладено на 2
роки 11 місяців, що діє з 23.04.2010 до 23.03.2013.

Частиною 4 статті 291 Господарського
кодексу України встановлено, що
правові наслідки припинення договору
оренди визначаються відповідно до умов
регулювання договору найму Цивільним
кодексом України.

Згідно з п. 10.4. договору у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну цього договору
після закінчення строку його чинності
протягом одного місяця, договір
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені цим договором, з
урахуванням змін у законодавстві на
дату продовження цього договору.

Відповідно до п. 2 ст. 17 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» у разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або
зміну умов договору оренди протягом
одного місяця після закінчення терміну
дії договору він вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах, які були передбачені
договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України
визначено, що якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

Згідно з ч. 4 ст. 284 Господарського
кодексу України у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення строку дії договору він
вважається продовженим на такий самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» договір оренди припиняється в
разі закінчення строку, на який його
було укладено.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» у разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах зазначених у договорі оренди.

Відповідно до п. 1 статті 785 Цивільного
кодексу України у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона бала одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

З вказаних правових норм вбачається, що
після закінчення строку дії договору, в
разі заперечень орендодавця щодо
подальшого користування орендарем
орендованих приміщень протягом місяця
після закінчення строку дії договору,
такий договір оренди припиняється, а
орендар зобов'язаний звільнити
орендоване приміщення та передати його
орендарю.

Проте, жодною нормою діючого
законодавства України не заборонена
можливість направлення попередження
стороною за договором про небажання
продовжувати орендні правовідносини
до закінчення терміну дії договору
оренди.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач направив відповідачу лист за №
30-06/2071 від 19.02.2013, в якому повідомив
відповідача про закінчення 23.03.2013 дії
договору оренди № 5346 від 23.04.2010 та на
новий термін договір продовжено не
буде, в зв'язку з чим доручив
балансоутримувачу - Казенному
підприємству «Радіовимірювач»
прийняти майно з орендованого
користування, оформивши належним чином
та направивши на адресу орендодавця
підписані акти приймання-передачі
(повернення).

В зв'язку з наведеним судом
встановлено, що строк дії договору
оренди № 5346 від 23.04.2010 припинився 23.03.2013.

Разом з цим, матеріали справи свідчать,
що Державне підприємство
«Радіовимірювач» листом № 77 від 24.01.2013
повідомив відповідача про
необхідність переукладення договору
оренди нерухомого майна, що
знаходиться за адресою: 02660, м. Київ, вул.
Колекторна, 24/26, у зв'язку з набранням
чинності Закону України від 06.09.2012 №
5213-V1 «Про деякі питання заборгованості
підприємств оборонно-промислового
комплексу - учасників Державного
концерну «Укроборонпром» та
забезпечення їх стабільного розвитку»,
за вимогами якого договір оренди
необхідно укладати саме з ДП
«Радіовимірювач» за погодженням з
концерном, та у зв'язку з закінченням
терміну дії договору оренди 23.03.2013.

У відповідь на отриманий лист
відповідач листами № 8, 9 від 11.02.2013
надав свою згоду на переукладення
договору оренди, звернув увагу на
істотні умови майбутнього договору,
зокрема на необхідність проведення
ремонтних робіт.

Листом № 171 від 18.02.2013 Державне
підприємство «Радіовимірювач»
повідомило відповідача про
необхідність проведення оцінки об'єкту
оренди для майбутнього переукладення
договору.

Матеріали справи свідчать, що
Державним підприємством
«Радіовимірювач» за № 218 від 28.02.2013
видано довіреність Товариству з
обмеженою відповідальністю «ВіДі Ван»
на укладення договору про проведення
незалежної оцінки об'єкту нерухомого
майна - нежилих приміщень за адресою: м.
Київ, вул. Колекторна, 24/26.

28.02.2013 суб'єктом оціночної діяльності
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ОлВіка» було
складено звіт про вартість вказаного
майна, що становить з урахуванням ПДВ 10
166 436,00 грн.

Листом № 14 від 28.02.2013 відповідач
звернувся до Державного підприємства
«Радіовимірювач» з проханням укласти
новий договір оренди.

Згідно договору з Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по м. Києві та ТОВ «ВіДі Ван» №
104 від 01.08.2013 суб'єктом оціночної
діяльності - Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Аналітично-консалтинговий центр
«Епрайзер» виконано незалежну оцінку
майна, а саме нежитлових приміщень
загальною площею 1 460 кв. м., за адресою:
м. Київ, вул. Колекторна, 24/26 з метою
визначення розміру орендної плати та
складено висновок, згідно якого
вартість майна станом на 30.06.2013 з
урахуванням ПДВ складає 12 477 600,00 грн.
Даний звіт затверджений 16.09.2013
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по м. Києві.

Подані відповідачем та третьою особою
банківські виписки свідчать, що
відповідач провів розрахунки з
балансоутримувачем за надані у період
з квітня по грудень 2013 року послуги
оренди та комунальні послуги.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Пункт 2 ст. 785 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо наймач не
виконує обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Згідно п. 10.11. договору в редакції
договору № 5346/01 від 06.12.2011 за відмову
орендаря на вимогу орендодавця
повернути орендоване майно, у разі
припинення/розірвання за рішенням суду
договору, орендар відшкодовує
орендодавцю неустойку в розмірі
подвійної щомісячної орендної плати за
весь час, що відраховується від дати
припинення або розірвання договору до
підписання акта приймання-передачі
(повернення), який підтверджує фактичне
повернення орендованого майна.

Судом встановлено, що після закінчення
строку дії договору відповідач
продовжував користуватись орендованим
майном та сплачувати за рахунками
балансоутримувача орендну плату та
плату за комунальні послуги. У період з
лютого по грудень 2013 року сторони
продовжували здійснювати дії щодо
узгодження подальших орендних
правовідносин.

Отже матеріали справи свідчать, що
відповідач вжив всіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
зобов'язання, укладення нового
договору оренди. Тобто вина
відповідача в неповерненні спірного
майна відсутня, в зв'язку з чим відсутні
підстави для застосування до
відповідача санкцій у вигляді
неустойки.

З огляду на викладене, в задоволені
вимог про стягнення з відповідача 371
839,72 грн. неустойки слід відмовити.

Стаття 16 Цивільного кодексу України
встановлює, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується прокуратури, яка мала
довести наявність тих обставин, на
підставі яких вона звернулась до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення неустойки за
час прострочення повернення
орендованого приміщення.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Заступника Дарницького
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по м. Києву є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ст. 80, 82-85 ГПК
України,-

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині
стягнення з відповідача 60 917,49 грн.
боргу по орендні платі, 4 328,92 грн. пені
та 4 079,00 грн. збитків від зміни індексу
інфляції припинити.

2. Провадження у справі в частині
виселення відповідача з нежилого
приміщення загальною площею 1 460 кв. м.,
розміщеного за адресою: м. Київ, вул.
Колекторна, 24/26 припинити.

3. В іншій частині в позові відмовити
повністю.

Повне рішення складено 04.09.2014.

СуддяВ.В. Сівакова