КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р. Справа№ 910/2450/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання
Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - Деяк Я.В., дов.
№ 35/224 від 15.01.2014 р.;

від відповідача - Радванська
Н.В., дов б/н від 16.12.2013 року.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Дочірнього
підприємства Державної компанії

«Укрспецекспорт»
Державного підприємства

«Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»

на рішення Господарського суду
міста Києва

від 16.04.2014 року

у справі № 910/2450/14 (суддя
Лиськов М.О.)

за позовом Державного
підприємства «Антонов»

до Дочірнього
підприємства Державної компанії

«Укрспецекспорт»
Державного підприємства

«Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»

про стягнення 1 696 978,67
грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 року по справі № 910/2450/14
позов задоволено повністю.

Стягнуто з Дочірнього підприємства
Державної компанії «Укрспецекспорт»
Державного підприємства
«Спеціалізована зовнішньоторговельна
фірма «Прогрес» на користь Державного
підприємства «Антонов» 1 606 904,00 грн.
основного боргу, 90 074,67 грн. пені, та 33
939,57 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Дочірнє підприємство Державної
компанії «Укрспецекспорт» Державне
підприємство «Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду міста Києва від
16.04.2014 року по справі № 910/2450/14 скасувати
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі, стягнути з Державного
підприємства «Антонов» витрати по
сплаті судового збору у розмірі 36 540,00
грн. за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014 року
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження в наступному складі
колегії суддів: головуючий суддя
Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця
О.Ф. та призначено до розгляду на 11.06.2014
року.

10.06.2014 року та 01.07.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Державного
підприємства «Антонов» надійшов
відзив та доповнення до відзиву на
апеляційну скаргу відповідно, в яких
позивач просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення - без змін.

У судовому засіданні 11.06.2014 року було
оголошено перерву в розгляді справи до
02.07.2014 року.

17.06.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Державного
підприємства «Антонов» надійшло
клопотання про здійснення фіксації
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, яке було задоволено з огляду на
приписи ст. 81-1 ГПК України.

У судовому засіданні 02.07.2014 року було
оголошено перерву в розгляді справи до
23.07.2014 року.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 року
змінено склад судової колегії на
наступний: головуючий суддя Ткаченко
Б.О., судді: Сітайло Л.Г., Шапран В.В.

У судовому засіданні 23.07.2014 року було
оголошено перерву в розгляді справи до
02.09.2014 року.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 02.09.2014 року
змінено склад судової колегії на
наступний: головуючий суддя Ткаченко
Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення по суті спору.

Представник Дочірнього підприємства
Державної компанії «Укрспецекспорт»
Державного підприємства
«Спеціалізована зовнішньоторговельна
фірма «Прогрес» у поясненнях, наданих у
судовому засіданні, підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі, просив
суд рішення Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 року по справі № 910/2450/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі, стягнути з
Державного підприємства «Антонов»
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 36 540,00 грн. за подання
апеляційної скарги.

Представник Державного підприємства
«Антонов» у поясненнях, наданих у
судовому засіданні, заперечував проти
доводів апелянта, викладених в
апеляційній скарзі, просив суд
відмовити в задоволенні скарги та
залишити без змін оскаржуване судове
рішення місцевого господарського суду
як таке, що прийняте з повним, всебічним
та об'єктивним з'ясуванням обставин,
які мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія встановила
наступне.

26.11.2009 року між Державним підприємством
«Антонов» (далі - позивач, виконавець)
та Дочірнім підприємством Державної
компанії «Укрспецекспорт» Державним
підприємством «Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»
(далі - відповідач, замовник) укладено
Договір № 07-701-09 на надання послуг із
перепідготовки льотного та
інженерно-технічного складу на літак
Ан-32Б (далі - Договір).

За умовами Договору позивач
зобов'язується надати, а відповідач
прийняти та оплатити згідно умов цього
Договору послуги з навчання
авіаційного персоналу.

Відповідно до п. 3.3 Договору загальна
сума Договору складає 549 328,00 грн.

На виконання п. 3.4.1 Договору,
Відповідачем було сплачено 50% вартості
наданих послуг передбачених Договором,
що склало 274 664,00 грн.

06.08.2010 року між сторонами була укладена
Додаткова угода № 2 до Договору (далі -
Додаткова угода № 2) про надання
додаткових послуг на суму 2 664 480,00 грн.

Відповідно до Акту № 1 прийому-передачі
наданих послуг від 10.11.2010 року за
Договором № 07-701-09 від 26.11.2009 року та
Акту № 2 прийому-передачі наданих
послуг від 10.11.2010 року до Додаткової
угоди № 2 від 06.08.2010 року до Договору
позивачем було надано послуги на
загальну суму 3 213 808,00 грн.

Згідно з п. 3.4.2 Договору та п. 2.4.2
Додаткової угоди № 2 до Договору
відповідач мав здійснити оплату послуг
не пізніше 7 банківських днів з дати
підписання Акту прийому-передачі
наданих послуг. Проте остаточний
розрахунок у вище згаданий строк
відповідачем здійснено не було.

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом про
стягнення з Відповідача 1 799 028,08 грн.
заборгованості за порушення умов
Договору на основі підписаних
сторонами Акту № 1 та Акту № 2.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 06.07.2011 року по справі № 13/155
позовні вимоги були задоволені
повністю.

Проте, Постановою Вищого
господарського суду України від 25.07.2012
року по справі № 13/155 рішення
Господарського суду міста Києва від
06.07.2011 року було скасовано, в
задоволенні позовних вимог ДП
«АНТОНОВ» відмовлено повністю.

У вказаній постанові Вищий
господарський суд України зазначив, що
між сторонами було укладено Додаткову
угоду № 4 від 27.01.2012 року до Договору
(далі - Додаткова угода № 4), за якою
позивач зобов'язувався забезпечити
відповідача кваліфікованим
викладацьким персоналом для
проведення додаткових теоретичних і
практичних занять для 12 пілотів, 6
штурманів, 6 бортінженерів та 36
фахівців інженерно-технічного складу
військово-повітряних сил Міністерства
оборони Республіки Ірак, з питань
експлуатації літаків Ан-32Б, яка
підтверджує, що послуги з навчання
авіаційного персоналу були надані
Позивачем неналежним чином та не в
повному обсязі.

Посилаючись на п. 8.2 Додаткової угоди №
4 Вищий господарський суд України
вказує на те, що решта вартості послуг,
які були надані Позивачем Відповідачу
в сумі 1 606 904,00 грн. підлягають оплаті
після належного виконання Позивачем
своїх зобов'язань за Договором № 07-701-09
від 26.11.2009.

Статтею 35 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивачем було виконано умови
Додаткової угоди № 4 у частині надання
додаткових послуг з навчання, належним
чином та в повному обсязі.

Вказане підтверджується підписаним
між сторонами 06.03.2012 року Актом
приймання-передачі наданих послуг за
Додатковою угодою № 4 від 27.01.2012 року
(далі - Акт від 06.03.2012 року) (а.с. 36).

Остаточний розрахунок згідно п. 3.4.2
Договору здійснюється не пізніше 7
банківських днів з дати підписання
Акту прийому-передачі наданих послуг.

Таким чином, остаточний розрахунок в
розмірі 1 606 904,00 грн. мав бути здійснений
до 16.03.2012 року включно.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією з
підстав виникнення зобов'язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України вказано, що у випадку якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
- п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач надані послуги по Договору
не оплатив, у результаті чого виникла
заборгованість у сумі 1 606 904,00 грн., що
підтверджується актами
здавання-приймання виконаних робіт
(а.с. 34-36).

Щодо твердження відповідача про
невідповідність форми Акту
приймання-передачі наданих послуг від
06.03.2012 року за Додатковою угодою № 4 від
27.01.2012 року до Договору № 07-701-09 від
26.11.2009 року вимогам встановленим Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» № 996-ХІУ
від 16.07.1999 року, слід зазначити
наступне.

Колегією Вищого господарського суду
України в постанові від 25.07.2012 року по
справі № 13/155, було ретельно досліджено
матеріали справи та зазначено, що 10.11.2010
року між сторонами були підписані Акт
№ 1 здачі-приймання послуг за Договором
№ 07-701-09 від 26.11.2009 року (далі - Акт № 1) та
Акт № 2 здачі-приймання послуг до
Додаткової угоди № 2 від 06.08.2010 року до
Договору № 07-701-09 від 26.11.2009 року (далі -
Акт № 2), якими сторони встановили факт
надання послуг з навчання авіаційного
персоналу та зафіксували їх вартість.

Вищим господарським судом було
визначено, що позивачем Додатковою
угодою № 4 було фактично визнано
надання послуг за Договором не в
повному обсязі та зазначено, що після
надання послуг за Додатковою угодою № 4
позивач зможе звернутись зі стягненням
до відповідача за даним Договором.

Стосовно посилання відповідача на
відсутність суми виконаних робіт в
Акті приймання-передачі наданих послуг
від 06.03.2012 року за Додатковою угодою № 4
від 27.01.2012 року до Договору № 07-701-09 від
26.11.2009 року, колегія суддів зазначає, що
сама Додаткова угода № 4 не містить
суми робіт. Вказана додаткова угода, як
встановлено Вищим господарським судом
у справі № 13/155 укладена на виправлення
вже виконаних робіт за Договором, тому
сума робіт і не була зазначена.

Враховуючи вищевказане, відсутність
доказів щодо оплати заборгованості за
Договором, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення з відповідача
заборгованості за Договором № 07-701-09
від 26.11.2009 року в сумі 1 606 904,00 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3 % річних у розмірі 90 074,67
грн. за прострочення виконання
грошового зобов'язання колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 4.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Колегія суддів, провівши повторний
арифметичний розрахунок, погоджується
з висновком суду першої інстанції, про
стягнення з відповідача на користь
позивача 90 074,67 грн. 3 % річних.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли підтвердження під
час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 року по справі № 910/2450/14
прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Дочірнього
підприємства Державної компанії
«Укрспецекспорт» Державного
підприємства «Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 79, 99, 101-103, 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства Державної компанії
«Укрспецекспорт» Державного
підприємства «Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
16.04.2014 року по справі № 910/2450/14 залишити
без змін.

2. Матеріали справи № 910/2450/14
повернути до Господарського суду міста
Києва.

3. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 05.09.2014
року.