КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р. Справа№ 927/543/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Скрипки І.М.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Пась
М.П.

за участю представників:

від апелянта: Колесник Р.Ю. - дов. № 103
від 13.03.2014

від позивача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Cільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Придніпров'є"

на рішення господарського суду
Чернігівської області від 12.06.2014

у справі № 927/543/14 (суддя Михайлюк С.І.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України"

до відповідача: Cільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Придніпров'є"

про стягнення 881 679,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 12.06.2014 у
справі № 927/543/14 позовні вимоги
задоволено частково, а саме: присуджено
до стягнення з Cільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Придніпров'є» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» 174 552,16 грн. боргу, 56
000,00 грн. договірної санкції, 87 500,00 грн.
штрафу, 2 295,48 грн. 24% річних та 15 017 грн.
судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Cільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
"Придніпров'є" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
змінити рішення Господарського суду
Чернігівської області від 12.06.2014 в
частині присудженої до стягнення суми
судового збору, з урахуванням приписів
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України , яка, на думку
апелянта, становить 6 406,95 грн., замість 15
017,00 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що на думку апелянта, рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 12.06.2014 було прийнято з
порушенням приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України. Враховуючи те, що позовні
вимоги було задоволено частково, а від
так сума судового збору, що
присуджується до стягнення, в силу
вищенаведеної норми, повинна бути
розрахована пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Одночасно апелянт порушив клопотання
про поновлення процесуального строку
на подання апеляційної скарги
зазначивши, що строк на апеляційне
оскарження пропущений ним із поважних
причин, що пов'язано із лікуванням
директора Cільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Придніпров'є».

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Шапталі Є.Ю.

На підставі ст.ст. 4-6 Господарського
процесуального кодексу України, п.3.1.7.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від
26.11.2010р. № 30, згідно п.2.2. рішення зборів
суддів Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014р., для
розгляду даної апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді
Скрипка І.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014
Cільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
"Придніпров'є" поновлено строк на
апеляційне оскарження рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 12.06.2014. Апеляційну скаргу
Cільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Придніпров'є" прийнято до провадження
та порушено апеляційне провадження.
Розгляд справи призначено на 02.09.2014.

В судовому засіданні 02.09.2014 представник
апелянт підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі та просив змінити
рішення Господарського суду
Чернігівської області від 12.06.2014 в
частині суми судового збору.

В судове засідання 02.09.2014 позивач своїх
представників не направив, про день,
час та місце проведення судового
засідання були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомлені.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за відсутності представників
позивача за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи із
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується наявними
матеріалами справи, 22.03.2013 між
сторонами укладено договір поставки
зерна майбутнього врожаю № К008CHR-F,
відповідно до умов якого постачальник
(відповідач) у визначений сторонами
строк поставляє покупцю (позивач)
сільськогосподарську продукцію - зерно
кукурудзи 3 класу в кількості 1000,000
метричних тон, а покупець
зобов'язується прийняти його та
оплатити.

Згідно з пунктами 1.2., 1.2.1. термін
поставки визначений до 01.11.2013
року включно; поставка відповідної
партії Товару вважається здійсненою в
момент підписання між Покупцем та
Постачальником акту
приймання-передачі відповідної партії
Товару на умовах поставки передбачених
цим Договором.

Згідно з пунктами 3.1., 3.1.1. договору
попередня оплата товару здійснюється
із розрахунку ціни одиниці виміру
товару (станом на момент укладення
договору), яка складає 700,00грн. за
одиницю виміру товару, в тому числі ПДВ
- 116,67грн. Сума попередньої оплати
становить 700000,00грн. Ціна одиниці
виміру товару з ПДВ (відповідної партії
товару), за якою здійснюються остаточні
розрахунки, визначається як
середньозважена ціна рівноваги
(фіксінгу) на одиницю виміру товару, що
склалася протягом останніх трьох
торгових сесій на Аграрній біржі на
найближчий робочий день, що передує
дню, у який поставка відповідної партії
товару вважається здійсненою, за
вирахуванням знижки у розмірі 100,00 (сто
гривень 00 копійок) грн. за кожну одиницю
виміру товару, яка надається
постачальником покупцю. Ціна на партію
Товару відображається в специфікації,
яка є невід'ємною частиною договору (п.
3.2.).

Відповідно до п 4.1. договору покупець
протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних
днів з моменту набрання чинності
договором зобов'язується перерахувати
кошти (попередня оплата товару),
передбачені п. 3.1.1. договору на поточний
рахунок постачальника (на підставі
рахунку-фактури останнього), за
вирахуванням грошової суми
передбаченої у п. 4.1.1. договору. Пунктом
4.1.1. договору передбачено, що
постачальник доручає покупцю сплатити
грошову суму, яку покупець утримує із
коштів, які належні до виплати
постачальнику у відповідності до п. 4.1.
договору, у розмірі, зазначеному в
договорі комплексного
(мультиризикового) страхування
майбутнього врожаю
сільськогосподарських культур (далі -
договір комплексного страхування), що є
невід'ємною частиною договору, як
страховий платіж. Грошові кошти,
визначені п. 4.1.1. договору вважаються
сплаченими покупцем на користь
постачальника з моменту сплати
покупцем за постачальника страхового
платежу за договором комплексного
страхування (у порядку, що передбачений
договором комплексного страхування).

Відповідно до умов п. 5.5. договору між
відповідачем та товариством з
додатковою відповідальністю "Страхове
Товариство "Домінанта" 22.03.2013
року було укладено Договір
комплексного (мультиризикового)
страхування майбутнього врожаю
сільськогосподарських культур №
МН/АК-13 №0117КВ, загальний страховий
платіє за яким становить 52500грн.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до вимог закону, інших правових актів,
договору, одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається,
за винятком випадків, передбачених
законом (ч.ч.1, 7 ст. 193 ГК України).

На виконання умов договору, згідно
платіжного доручення № 72 від 04.04.2013,
позивач перерахував на розрахунковий
рахунок відповідача грошові кошти в
сумі 647 500,00 грн., а також на
розрахунковий рахунок Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхове
товариство "Домінанта" платіжними
дорученнями №73 від 04.04.2013 10 500,00грн. та №
874 від 09.07.2013 42 000,00 грн..

Відповідач виконав взяті на себе
зобов'язання частково - поставив 367,000 т.
зерна кукурудзи 3 класу. Зокрема,
28.11.2013р. 150тонн на суму 157050грн., 13.12.2013р. -
155тонн на суму 162285грн., 13.01.2014р. - 62
тонни на суму 62112,84грн. повернув
позивачу 144000,00грн. попередньої оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

У пункті 5.4. договору сторонами вказано,
що у разі невиконання постачальником
своїх зобов'язань або за наявності
очевидних підстав вважати, що останній
не виконає своїх зобов'язань у
встановлений термін (строк) або виконає
їх неналежним чином (у т.ч. з підстав, у
настанні яких відсутня вина
постачальника), або у разі отримання
покупцем інформації, що постачальник
не вживає/неналежним чином вживає
заходів щодо оформлення страхового
випадку у відповідності до умов
договору комплексного страхування,
передбаченого п. 5.5. договору, або
постачальником змінено без погодження
з покупцем вигодонабувача у договорі
комплексного страхування,
передбаченого п. 5.5. договору, або у
випадку, якщо інформація, яка надається
для укладення/виконання цього договору
виявиться/стане такою, що не відповідає
дійсності, Покупець має право зупинити
виконання своїх зобов'язань,
відмовитися від їх виконання частково
або в повному обсязі, при цьому
постачальник зобов'язаний повернути
покупцю всі кошти перераховані на
користь постачальника на виконання
умов договору (у т.ч. суму грошових
коштів, що визначена згідно п. 4.1.1.
договору) протягом 3 банківських днів з
моменту отримання листа-вимоги
покупця. Сторони погодили, що достатнім
доказом наявності обставин, що
вищенаведені, є лист-вимога покупця. У
випадку порушення Постачальником
грошових зобов'язань, останній
зобов'язаний сплатити покупцю проценти
у розмірі 24% річних за весь час
користування грошовими коштами.

Позивачем 14.03.2014 направлено на адресу
відповідача лист-вимогу № 121-01/03
від 12.03.2014. Вказаний лист-вимога
отриманий відповідачем 18.03.2014. Позивач
повідомив, що відмовляється від
подальшого виконання своїх зобов'язань
за договором та вимагає від
відповідача повернути отримані кошти в
сумі 174552,16грн. протягом 3-х банківських
днів.

Доказів повернення коштів до
матеріалів справи не надано. Позивач
нарахував 24% річних за період з 06.04.2013
по 10.04.2014 у сумі 133 127,59
грн. Проте, у відповідача грошове
зобов'язання з повернення коштів у сумі
174 552,16 грн. виникло 18.03.2014, останнім днем
строку виконання якого було 21.03.2014.
Розмір 24% річних за період з 22.03.2014 по
10.04.2014 становить 2 295,48грн.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу
України у разі порушення правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 6.3. договору визначено, що у
разі невиконання/неналежного
виконання постачальником зобов'язань
щодо поставки товару, постачальник
зобов'язаний сплатити покупцю
договірну санкцію у розмірі 0,2% від
суми, що визначена п. 3.1.1. договору, за
кожен день прострочення зобов'язання, а
за прострочення зобов'язання щодо
поставки товару понад 15 днів,
постачальник, окрім договірної
санкції, сплачує також штраф у розмірі
50% від суми, що визначена п. 3.1.1.
договору.

Судом першої інстанції встановлено, що
матеріалами справи підтверджено
невиконання відповідачем у повному
обсязі зобов'язань щодо поставки
товару, доказів поставки зерна
кукурудзи або сплати грошових коштів
відповідачем суду не надано.

Згідно з частинами 1, 2 статті 199
Господарського кодексу України
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтями 230, 231 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Якщо
розмір штрафних санкцій не визначено,
санкції застосовуються у розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Та обставина, що за порушення
зобов'язання відповідачем по поставці
товару постачальник сплачує покупцю
договірну санкцію у розмірі 0,2 % від
суми сплаченої позивачем за кожен день
прострочення товару, не перетворює цю
договірну санкцію в пеню за порушення
грошового зобов'язання, так само, як і
обов'язок постачальника поставити
товар не стає грошовим зобов'язанням.
Аналогічний правовий висновок
міситься у Постанові Верховного Суду
України від 03.12.2013 року у справі №
908/43/13-г.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій. Схоже правило
міститься в частині 3 статті 551
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Право господарського
суду зменшити у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання закріплено в
пункті 3 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Враховуючи, що невиконання
зобов`язання відбулося частково,
позивачем не заявлено про завдання
збитків іншим учасникам господарських
відносин, розмір штрафу та договірної
санкції є надмірно великими, суд
дійшов висновку про зменшення розміру
договірної санкції до 56 000,00 грн., штрафу
- до 87 500, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції в цій
частині не оскаржується.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 15 017,00 грн. судового
збору, судом апеляційної інстанції
встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 12.06.2014 у
справі № 927/543/14 позовні вимоги
задоволено частково, а саме: присуджено
до стягнення з Cільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Придніпров'є" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" 174 552,16 грн. боргу,
56 000,00 грн. договірної санкції, 87 500,00 грн.
штрафу, 2 295,48 грн. 24% річних та 15 017,00 грн.
судового збору.

Отже, загальна сума задоволених
позовних вимог становить:
174 552,16 грн. (борг) + 56 000,00 грн. (договірна
санкція) + 87 500,00 грн. (штраф) + 2
295,48 грн. (24% річних) = 320 347,64 грн.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються, зокрема, з
судового збору.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» у спорах, що виникають
при виконанні договорів та з інших
підстав, судовий збір покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог; при
задоволенні позову в повному обсязі
відшкодування витрат позивача, що
пов'язані зі сплатою судового збору,
покладається на відповідача; в разі
відмови у позові повністю ці витрати
покладаються на позивача. Такі правила
розподілу судового збору
застосовуються у спорах як майнового,
так і немайнового характеру.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» ставки судового збору за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
встановлюються у таких розмірах: 2
відсотки ціни позову, але не менше
1,5 розміру мінімальної заробітної
плати та не більше 60 розмірів
мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, судом першої інстанції у
справі № 927/543/14 на відповідача сплату
судового збору покладено в сумі 15 017,00
грн., що пропорційно не відповідає сумі
задоволених позовних вимог - 320 347,64 грн.
та суперечить приписам вищенаведених
правових норм.

Здійснивши перерахунок суми судового
збору, з урахуванням приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
встановила, що з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір у розмірі 6 406,95 грн. (320 347,64 грн.
(сума задоволених позовних вимог) х 2 %),
що є пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України, підставами для скасування або
зміни рішення місцевого
господарського суду є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

За приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що судом першої інстанції неправомірно
застосовано положення ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України при вирішенні питання про
розподіл судового збору між сторонами
та покладено судовий збір не
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, у зв'язку з чим рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 12.06.2014 у справі № 927/543/14
підлягає зміні в частині стягнення
судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 99, 103, 104, 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Cільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Придніпров'є" на рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 12.06.2014 у справі № 927/543/14 -
задовольнити.

2. Рішення Господарського суду
Чернігівської області від 12.06.2014 у
справі № 927/543/14 змінити в частині
присудженої до стягнення суми судового
збору.

3. Викласти п. 2 резолютивної частини
рішення Господарського суду
Чернігівської області від 12.06.2014 в
наступній редакції: «Стягнути з
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Придніпров'є» (код 03796815, вул.
Центральна, 17, с. Малинівка, Ріпкинський
район, Чернігівська область, 15043) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (код 37243279, вул. Саксаганського,
1, м. Київ, 01033) 174552,16 грн. боргу, 56
000,00 грн. договірної санкції, 87 500,00 грн.
штрафу, 2295,48 грн. 24% річних та 6 406,95 грн.
судового збору.»

4. Матеріали справи № 927/543/14 повернути
до Господарського суду Чернігівської
області.

5. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

6. Доручити Господарському суду
Чернігівської області видати наказ на
виконання постанови.

Постанову апеляційного господарського
суду може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
І.М. Скрипка

С.А. Гончаров