ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 рокуСправа № 912/2032/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Шевчук О.Б.
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/2032/14

за позовом: Кіровоградського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави, уповноваженим органом якої
виступає Державна екологічна
інспекція у Кіровоградській області, м.
Кіровоград

до фермерського господарства
"Високобайрацьке", Кіровоградська
область, Кіровоградський район, с.
Високі Байраки

про стягнення 474840,00 грн,

за участю представників:

від прокуратури - прокурор відділу
представництва інтересів громадян і
держави в суді прокуратури м.
Кіровограда Макаренко О.І.,
посвідчення № 023072 від 21.01.2013;

від відповідача - Ігнатенко В.В.,
адвокат, договір від 14.07.2014.

Кіровоградський міжрайонний прокурор
з нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся до
господарського суду в інтересах
держави, уповноваженим органом якої
виступає Державна екологічна
інспекція у Кіровоградській області, з
позовною заявою про стягнення з
фермерського господарства
"Високобайрацьке" збитків в сумі 474840,00
грн, заподіяних навколишньому
природному середовищу внаслідок
самовільного водокористування.

Ухвалою від 26.06.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
15.07.2014 та витребувано від учасників
судового процесу необхідні докази.

Ухвалами від 15.07.2014, 05.08.2014, 21.08.2014
розгляд справи відкладався до 05.08.2014, до
21.08.2014 та до 04.09.2014 відповідно, від
учасників судового процесу
витребовувались необхідні докази. У
судових засіданнях 04.09.2014 та 08.09.2014
оголошувалась перерва відповідно до
14:30 год. 08.09.2014 та до 14:30 год. 09.09.2014 на
підставі статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Прокурор у судовому засіданні 09.09.2014
підтримав свої вимоги в повному обсязі.

Державна екологічна інспекція у
Кіровоградській області подала суду
свої пояснення (а.с. 87-90), згідно яких
підтримує позовні вимоги прокурора у
повному обсязі.

Фермерське господарство
"Високобайрацьке" подало суду відзив на
позов (а.с. 97-100), у якому просить суд
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі за необґрунтованістю та
безпідставністю вимог прокурора.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та прокурора, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За приписами частини 1 статті 13
Конституції України земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Забезпечення екологічної безпеки і
підтримання екологічної рівноваги на
території України є обов'язком держави
(стаття 16 Конституції України).

Відповідно до статей 66, 68 Конституції
України кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції України та
законів України, не заподіювати шкоду
природі, культурній спадщині,
відшкодовувати завдані ним збитки.

Водним кодексом України передбачено,
що всі води (водні об'єкти) на території
України є національним надбанням
народу України, однією з природних
основ екологічного розвитку і
соціального добробуту.

Стаття 109 Водного кодексу України
передбачає, що спори з питань
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів
розглядаються державними органами
охорони навколишнього природного
середовища, водного господарства,
геології, місцевими Радами, судом або
третейським судом у порядку,
встановленому законодавством.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" державній охороні і
регулюванню використання на території
України підлягають, зокрема, природні
ресурси, як залучені в господарський
обіг, так і не використовувані в
народному господарстві в даний період
(земля, надра, води, атмосферне повітря,
ліс та інша рослинність, тваринний
світ).

В силу вимог статті 19 Водного кодексу
України державний контроль за
використанням і охороною вод та
відтворенням водних ресурсів
здійснюється Кабінетом Міністрів
України, державними органами охорони
навколишнього природного середовища,
іншими спеціально уповноваженими
державними органами відповідно до
законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Державну екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 №454/2011, Державна
екологічна інспекція України
(Держекоінспекція України) входить до
системи органів виконавчої влади та
утворюється для забезпечення
реалізації державної політики із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища.

На території Кіровоградської області
державний контроль у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання й
відтворення природних ресурсів
здійснює Державна екологічна
інспекція у Кіровоградській області.

Відповідно до статті 34 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" завдання контролю у галузі
охорони навколишнього природного
середовища полягають у забезпеченні
додержання вимог законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища всіма державними органами,
підприємствами, установами та
організаціями, незалежно від форм
власності і підпорядкування, а також
громадянами.

Як вбачається з матеріалів справи,
державними інспекторами з охорони
навколишнього природного середовища
Кіровоградської області 03.06.2014
проведено перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства
фермерським господарством
"Високобайрацьке".

В ході перевірки встановлено, що дія
дозволу № 11040 А/Кір, виданого в
відповідачу Державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища в Кіровоградській області
31.01.2011, закінчилась 20.09.2013, а новий
дозвіл відповідачем не отриманий. За
висновком позивача в період з 21.09.2013 по
30.04.2014 фермерським господарством
"Високобайрацьке" здійснювався забір
води без дозволу на спеціальне
водокористування.

Встановлене позивачем порушення
зафіксоване останнім в акті перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами № 204 від 03.06.2014 (надалі - акт
перевірки №204, а.с. 18-23).

Як зазначено в акті перевірки №204
відповідачем не оформлено дозвіл на
спеціальне водокористування на ставок
та використання підземних вод.

03.06.2014 відносно інженера з ОП ФГ
"Високобайрацьке" ОСОБА_4 державним
інспектором з охорони навколишнього
природного середовища Кіровоградської
області Давиденком О.Ж. винесено
постанову про накладення
адміністративного стягнення №009335 від
03.06.2014, якою громадянку ОСОБА_4 визнано
винною у вчиненні адміністративного
правопорушення, відповідальність за
яке передбачена статтею 48 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 136,00 грн. (а.с. 24), який
сплачено 17.06.2014 згідно квитанції
№981638.302.3 від 17.06.2014 (а.с. 76).

Згідно припису №173 від 03.06.2014 (а.с. 25)
відповідача зобов'язано в строк до
03.08.2014, зокрема, оформити дозвіл на
спеціальне водокористування на
поверхневі та підземні води.

Порядок визначення розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, у разі, зокрема, самовільного
використання водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води) визначено Методикою
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженою наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
20.07.2009 №389 та зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за
№767/16783, з подальшими змінами (надалі -
Методика).

На підставі пунктів 9.1., 9.2. Методики,
матеріалів перевірки та довідок
відповідача №20 та №21 від 23.05.2014 (а.с.75,
111), згідно яких фермерським
господарством "Високобайрацьке" за
період з 21.09.2013 по 30.04.2014 з шахтного
колодязя забрано 7200 куб. м. води,
здійснено розрахунок розміру збитків,
заподіяних навколишньому природному
середовищу внаслідок самовільного
використання підземної вроди ФГ
"Високобайрацьке" (а.с.26). Відповідно до
цього розрахунку сума заподіяних
збитків за забір води з шахтного
колодязя без дозволу на спеціальне
водокористування кількістю 7200 куб. м.
за період з 21.09.2013 по 30.04.2014 складає
474840,00 грн.

Вирішуючи спір щодо стягнення з
відповідача цієї шкоди, господарський
суд враховує наступне.

Статтею 1 Водного кодексу України
передбачено, що використання води -
процес вилучення води для використання
у виробництві з метою отримання
продукції та для господарсько-питних
потреб населення, а також без її
вилучення для потреб гідроенергетики,
рибництва, водного, повітряного
транспорту та інших потреб.

Відповідно до статті 46 Водного кодексу
України водокористування може бути
двох видів - загальне та спеціальне.

В силу вимог частини 1 статті 49 Водного
кодексу України спеціальне
водокористування здійснюється на
підставі дозволу.

Стаття 48 Водного кодексу України
передбачає поняття спеціального
водокористування. Так, згідно частини 1
цієї статті спеціальним
водокористуванням є забір води з
водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.

Пунктом 9 частини 1 статті 44 Водного
кодексу України передбачено обов'язок
водокористувача здійснювати
спеціальне водокористування лише за
наявності дозволу.

Як свідчать матеріали справи, 31.01.2011
відповідачу Державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища в Кіровоградській області
видано дозвіл на спеціальне
водокористування Укр № 11040 А/Кір, на
термін до 20.09.2013. Відповідно до
зазначеного дозволу, відповідач, як
водокористувач, використовує ставок
площею водного дзеркала 24,05 га,
розташований на р. Мамайка басейну р.
Інгул, 2 свердловини та 1 шахтну криницю.
Зазначеним дозволом встановлено ліміт
забору підземних вод: 18,2 тис. куб. м. в
рік або 65,9 куб.м. на добу.

Частиною 1 статті 50 Водного кодексу
України встановлено, що строки
спеціального водокористування
встановлюються органами, які видали
дозвіл на спеціальне водокористування.

Підстави для припинення права
спеціального водокористування
встановлені статтею 55 Водного кодексу
України, відповідно до пункту 2 якої
право юридичних та фізичних осіб на
спеціальне водокористування
припиняється, зокрема, у разі
закінчення строку спеціального
водокористування.

При цьому, порядок припинення права
спеціального водокористування
визначається згідно з положеннями
статті 56 Водного кодексу України,
згідно якої припинення права
спеціального водокористування
здійснюється, зокрема, за рішенням
органу, що видав дозвіл на спеціальне
водокористування, у випадку,
передбаченому пунктом 2 статті 55 цього
Кодексу.

Припинення права на спеціальне
водокористування в усіх випадках
здійснюється органом, що видав дозвіл
на спеціальне водокористування
(частина 2 статті 56 Водного кодексу
України).

Процедуру погодження та видачі
юридичним та фізичним особам дозволів
на спеціальне водокористування
визначає Порядок погодження та видачі
дозволів на спеціальне
водокористування, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.03.2002 №321, пунктом 9 якого також
передбачено, що припинення права
спеціального водокористування в усіх
випадках здійснюється органом, що
видав дозвіл на спеціальне
водокористування.

Відтак, виходячи з аналізу наведених
вимог чинного законодавства, право
спеціального водокористування, що
виникло у відповідача на підставі
дозволу на спеціальне
водокористування Укр № 11040 А/Кір від
31.01.2011 зі строком дії до 20.09.2013, повинно
було припинитись шляхом прийняття
органом, що видав дозвіл, відповідного
рішення.

Як свідчать матеріали справи, таке
рішення про припинення права
спеціального водокористування
відповідним органом не приймалось,
іншого ні прокурор ні позивач не довів.

Господарський суд враховує, що поняття
"самовільне водокористування"
визначено в пункті 1.7. Методики - це
здійснення спеціального
водокористування без наявності
дозволу на нього.

Оскільки рішення відповідним органом
про припинення права відповідача на
спеціальне водокористування не
прийнято, господарський суд прийшов до
висновку, що після 20.09.2013 відповідач
продовжував здійснювати спеціальне
водокористування на підставі дозволу
спеціальне водокористування Укр № 11040
А/Кір від 31.01.2011.

Із матеріалів справи вбачається, що
саме на підставі дозволу №11040
відповідач в період, за який останньому
нараховано шкоду, подавав до державної
податкової служби податкові
розрахунки з плати за користування
надрами (підземну воду) для видобування
корисних копалин (а.с.38-41, 146-148) та
сплачував відповідний збір (а.с.145, 149).

Здійснення відповідачем спеціального
водокористування на підставі дозволу
на спеціальне водокористування Укр №
11040 А/Кір від 31.01.2011 виключає можливість
застосування цивільно-правової
відповідальності до відповідача у
формі стягнення збитків.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначені
статтею 1166 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу
України визначено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

У досліджуваних судом відносинах
відсутні правові підстави для
застосування до боржника
відповідальності, передбаченої
пунктом "з" статті 68 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища", оскільки відсутня
кваліфікуюча ознака правопорушення, а
саме - самовільне спеціальне
використання природних ресурсів.
Фактично, за відсутності рішення
уповноваженого органу про припинення
спеціального водокористування,
спеціальне використання природних
ресурсів (підземних вод) відповідач
здійснював в період з 21.09.2013 по 30.04.2014
на підставі дозволу Укр № 11040 А/Кір від
31.01.2011, а тому відсутні вважати дії
відповідача щодо забору підземних вод
в період з 21.09.2013 до 30.04.2014 в межах
ліміту, встановленого цим дозволом,
самовільним водокористуванням.

До того ж, прокурором та позивачем не
доведено, що здійснення відповідачем
спеціального водокористування на
підставі спеціального дозволу, строк
дії якого закінчився, призвело до
втрати (знищення або пошкодження
державного майна), або ж до витрат, які
держава зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), або ж призвело до
неотримання державою доходів, як
суб'єктом цивільних відносин.

При вирішенні даного спору
господарським судом враховано також
позицію Вищого господарського суду
України, яка викладена, зокрема, у
постанові від 08.01.2013 у справі №5024/710/2012.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Однак, в порушення вимог
зазначених статей прокурор та позивач
не довели та не підтвердили належними
доказами факту заподіяння
відповідачем збитків державі в
загальній сумі 474840,00 грн, а тому в
задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі.

На підставі статті 49 Господарського
процесуального України, враховуючи
положення пункту 4.6. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
господарський суд судовий збір за
вимогою майнового характеру про
стягнення 474840 грн. в розмірі 9576,80 грн
покладає на позивача - Державну
екологічну інспекцію у
Кіровоградській області.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116, 117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Стягнути з Державної екологічної
інспекції у Кіровоградській області
(25022, м. Кіровоград, вул. Дзержинського,
84/37, ідентифікаційний код 38037110) на
користь Державного бюджету України (р/р
3002 в Головному управлінні
Державної казначейської служби
України у Кіровоградській області, МФО
823016, код 38037409, отримувач коштів УК у м.
Кіровограді (м. Кіровоград) 22030001) - 9496,80
грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Копію рішення направити Державній
екологічній інспекції у
Кіровоградській області (25022, м.
Кіровоград, вул. Дзержинського, 84/37).

Повне рішення складено 15.09.2014 року.

Суддя
О.Б. Шевчук