ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.09.14р. Справа № 904/5457/14

За позовом Прокурора Бабушкінського
району м. Дніпропетровська в інтересах
держави в особі Дніпропетровської
міської ради, в особі Міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Сафарі- Гранд"

про стягнення 14 311,14 грн.

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

прокурор: Матісова О.В. - посвідчення
№001453 від 27.08.2012 року

від позивача: Іщенко Ю.С, - представник,
довіреність №28 від 04.02.2014 року

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Бабушкінського району м.
Дніпропетровська звернувся до
господарського суду Дніпропетровської
області в інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради, в
особі Міського комунального
підприємства "Дніпропетровські міські
теплові мережі", м.
Дніпропетровськ із позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційної фірми
«Сафарі-Гранд» про стягнення
заборгованості за теплову енергію в
розмірі 14 311,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором про
постачання теплової енергії № 070438 від
15.04.2009 року в частині повного та
своєчасного розрахунку за спожиту
теплову енергію.

Відповідач відзив на позов не надав,
явку повноважного представника в
судові засідання, призначені для
розгляду справи, не забезпечив, про
дату, час і місце проведення судових
засідань відповідач повідомлений
належним чином за його
місцезнаходження.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
заявлялось.

Згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 02.09.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представника
позивача, прокурора, суд, -

В С Т А Н О В
И В:

Пунктом 2 ст. 121 Конституції України
передбачено, що на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

Згідно з абзацом 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд порушує
справи за позовними заявами:
прокурорів та їх заступників, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави. Прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Відповідно до абзацу 2, 3 п. 5 рішення
Конституційного суду України від 08.04.1999
року № 3-рп/99 "орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах" означає
орган, на який державою покладено
обов'язок щодо здійснення конкретної
діяльності у відповідних
правовідносинах, спрямованої на захист
інтересів держави. Таким органом,
відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143
Конституції України може виступати
орган державної влади чи орган
місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади. Орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах, фактично
є позивачем у справах, порушених за
позовною заявою прокурора.

Між міським комунальним підприємством
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" (далі-позивач,
енергопостачальна організація) та
товариством з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційною фірмою
«Сафарі-Гранд» (далі-відповідач,
споживач) укладено договір про
постачання теплової енергії № 070438 від
15.04.2009 року (далі-договір).

Пунктом 1.1 договору Енергопостачальна
організація бере на себе зобов'язання
постачати Споживачеві теплову енергію
в гарячій воді в потрібних йому
обсягах, а Споживач зобов'язується
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Договір набирає чинності з дня його
підписання та діє до 15.04.2012року (п. 11.1
договору).

Відповідно до п. 2.1 договору теплова
енергія постачається Споживачу в
обсягах згідно з додатком 1 до цього
договору у вигляді гарячої води на такі
потреби:

- опалення та вентиляцію - в період
опалювального сезону (175 діб);

- гаряче водопостачання - протягом 350
діб;

- технологічні потреби - відповідно з
виробничою програмою;

- кондиціювання повітря - по мірі
необхідності.

Пунктами 6.1, 6.2 договору передбачено, що
тарифи на теплову енергію, що
споживається згідно з цим договором
установлюються Дніпропетровською
міською радою народних депутатів.
Тариф для розрахунків за цим договором
складає 417,04 грн, з 02.06.2009 року - 686,50 грн.
за 1 Гкал.

Згідно з п. 7.3 Споживач зобов'язаний не
пізніше ніж за 5 діб до початку
розрахункового періоду сплачувати
Енергопостачальній організації
вартість теплової енергії згідно за її
кількістю, передбаченою у додатку 1 до
цього договору, по власним платіжним
дорученням з вказанням періоду, за який
він сплачує.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що
остаточний рахунок за спожиту теплову
енергію проводиться Споживачем в
продовж 5 діб після одержання рахунку
Енергопостачальної організації, яка
зобов'язана направити його Споживачу
не пізніше 10 числа місяця слідуючого
за розрахунковим.

Згідно з ст. 275 Господарського кодексу
України енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

На виконання умов договору позивач за
період з жовтня 2013 року по 01.05.2014 року
поставив відповідачу теплову енергію,
що підтверджується актами приймання
-передачі виконаних робіт, що містяться
в матеріалах справи.

Відповідачу виставлені рахунки за
теплову енергію, що містяться в
матеріалах справи.

Ці рахунки були направлені
відповідачу, що підтверджується
фіскальними чеками, які містяться в
матеріалах справи.

На час розгляду справи доказів сплати
основного боргу у розмірі 14 311,14 грн.
відповідач не надав.

Господарський суд вважає вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, з огляду на
наступне.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір є
обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частинами 6 та 7 статті 276
Господарського кодексу України
передбачено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

З огляду на зазначене та враховуючи, що
борг відповідача перед позивачем на
час прийняття рішення не погашений,
його розмір підтверджується наявними
матеріалами справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості за постачання теплової
енергії в сумі 14 311,14 грн. підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у справі підлягають стягненню
з відповідача в дохід Державного
бюджету України.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85,115-116
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційної фірми
«Сафарі-Гранд» (49000, м. Дніпропетровськ,
вул. Єрмолової, б. 19 кв. 16, ) на користь Міського комунального
підприємства "Дніпропетровські міські
теплові мережі" (49044, м. Дніпропетровськ,
пр. К.Маркса, буд. 37, )
заборгованість в розмірі 14 311,14 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційної фірми
«Сафарі-Гранд» (49000, м. Дніпропетровськ,
вул. Єрмолової, б. 19 кв. 16, ) в дохід Державного бюджету
України в особі управління Державного
казначейства у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська, р/р 3005 у
відділенні банку ГУ ДКСУ в
Дніпропетровській області, , МФО 805012, КБКД 22030001) 1827 грн.
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 03.09.2014 року

Суддя С.В. Мартинюк