ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.
Справа № 914/990/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Галушко Н.А.

суддів
Желік М.Б.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВЕ Львів", м. Львів №
0298 від 04.06.2014 р.

на рішення Господарського суду
Львівської області від 21.05.2014 року

у справі № 914/990/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВЕ Львів", м. Львів

до відповідача: Львівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Львів

про визнання протиправним та
скасування рішення № 344 від 27.12.2013 р.
Адміністративної колегії Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України

За участю представників :

від позивача: Гринчук А.М. - представник;

від відповідача: Оленюк С.Л., Голдій
М.В.-представник

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК
України.

Клопотань про здійснення
фіксації судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, в порядку ст. 811 ГПК України,
учасниками судового процесу не
заявлено.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 21.05.2014р. у справі
№914/990/14 (суддя Рим Т.Я. ) відмовлено у
задоволенні позовних вимог Товариству
з обмеженою відповідальністю «АВЕ
Львів» до Львівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання протиправним та скасування
рішення № 344 від 27.12.2013р.
Адміністративної колегії Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "АВЕ Львів" подано
апеляційну скаргу № 0298 від 04.06.2014 р., в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити у повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом неповно з"ясовано обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи. Зокрема скаржник
посилається на те, що конкуренція,
змагання суб»єктів господарювання, яке
призводить або може призвести до
отримання такими суб»єктами певних
економічних переваг, починається з
моменту оголошення проведення
конкурсу для визначення суб»єкта
господарювання, який буде надавати
послуги з вивезення побутових
відходів. Після визначення переможця
відбувається процес погодження
тарифів на послуги з вивезення
побутових відходів. ТОВ «АВЕ Львів»
брало участь у конкурсах на визначення
надавача послуг з вивезення ТПВ, які
проводили відповідні органи місцевого
самоврядування м.Львова, м.Городка та
м.Кам»янка-Бузька, скаржником подано
належним чином оформлену конкурсну
документацію. У конкурсах на визнання
перевізником, виконавцем послуг з
вивезення ТПВ на відповідній території
крім ТОВ «АВЕ Львів» брали участь інші
суб»єкти господарювання, які
претендували на надавача послуг з
вивезення побутових відходів (у Львові
- ТОВ «САНКОМ-Львів», ТОВ «ДВ Екосвіт,
ТОВ «Спецавтотранс-Львів», ЛКП ТФ
«Львівспецкомунтранс», у Городку - ТОВ
«САНКОМ-Львів» у Кам»янка-Бузьці - КП
«КЖКП»).

Отже, скаржник вважає, що
товариство діяло в умовах конкуренції,
що ним доведено зазнавання значної
конкуренції на ринку надання послуг з
вивезення твердих побутових відходів.

Також, на думку скаржника,
враховуючи норми законодавства та як
вбачається з умов договору товариства,
такі умови не обмежують прав
споживачів, оскільки не містять умов
про застосування до правовідносин, які
виникли між споживачем та скаржником,
неможливості застосування положень
законодавства України, які їх
регулюють. Всі договори укладені ТОВ
«АВЕ Львів» із споживачами на
території м.Кам»янка-Бузька, на які
посилається суд і які долучені до
матеріалів справи, відповідають
Типовому договору про надання послуг з
вивезення твердих побутових відходів.

Окрім того, скаржник зазначає, що
розмір встановлених для товариства
штрафних санкцій є незрозумілим,
оскільки відповідачем не
обгрунтований розрахунком.

Наводить скаржник і інші підстави для
скасування рішення суду.

Львівське обласне територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України у відзиві на апеляційну скаргу
рішення суду просить залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення та заперечення
представників сторін у судових
засіданнях, суд встановив наступне.

як вбачається із матеріалів справи,
Адміністративною колегією Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
прийнято рішення №344 від 27.12.2013р. "Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладання
штрафу" (справа №3-02-311/2013), яким
вирішено, що:

- позивач протягом І кварталу 2013 року
займав монопольне (домінуюче)
становище на ринку надання послуг з
вивезення твердих побутових відходів в
територіальних межах міста Львова із
часткою 44%, в територіальних межах
міста Кам'янка-Бузьки із часткою 100%, в
територіальних межах міста Городка з
часткою 100% (п.1-3 рішення);

- договори на вивезення твердих
побутових відходів не містять положень
про можливість зменшення розміру плати
за послуги в разі недотримання графіка
вивезення відходів, несплати вартості
послуг за період тимчасової
відсутності споживача та/або членів
сім'ї. Зазначені дії обмежують права
споживачів та є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, яке передбачено пунктом 2
статті 50 та визначене частиною першою
статті 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", зазначені
дії можуть призвести до ущемлення
інтересів споживачів, які були б
неможливими за умов існування значної
конкуренції на ринку (п.4.6 рішення);

- пунктами 8, 9, 10 рішення на позивача
накладено штраф у розмірі 60
000,00 грн. за кожен випадок порушення.

У вищенаведеному рішенні встановлено
та підтверджується матеріалами справи
наступне :

рішенням виконавчого комітету
Городоцької міської ради Львівської
області №1009 від 26.04.2012 р. визначено ТОВ
"АВЕ Львів" виконавцем послуг із
вивезення твердих та негабаритних
побутових відходів (крім токсичних і
особливо небезпечних) з території м.
Городка від фізичних та юридичних осіб
(а.с.47);

рішенням виконавчого комітету
Кам'янка-Бузької міської ради
Львівської області №86 від 13.05.2013 р.
визначено ТОВ "АВЕ Львів" виконавцем
послуг з вивезення твердих та
негабаритних побутових відходів з
території міста Кам'янка-Бузька (а.с.86);

рішенням виконавчого комітету
Городоцької міської ради Львівської
області №153 від 20.06.2013 р. визначено ТОВ
"АВЕ Львів" виконавцем послуг з
вивезення твердих та негабаритних
побутових відходів з території міста
Городок Львівської області від
фізичних та юридичних осіб (а.с.46);

рішенням Львівської міської ради
Львівської області №553 від 21.06.2013 р.
визначено ТОВ "АВЕ Львів" виконавцем
послуг з вивезення побутових відходів
з території міста Львова від фізичних
та юридичних осіб із часткою 24,1%
(а.с.51-55).

За договорами про надання послуг з
вивезення побутових відходів №Г/АЙ-321/К
від 01.02.2013р., №025/2013-ТПВ від 01.03.2013 р.,
№023/2013-ТПВ від 27.03.2013 р., №Ф/Со-38/ПС від
29.03.2013 р., №12/КБ/2013-ТПВ від 01.07.2013 р.,
№5/КБ/2013-ТПВ від 01.07.2013р., №7/КБ/2013-ТПВ від
№01.07.2013 р., №9КБ/2013-ТПВ від 01.08.2013 р.,
№404/2013-ТПВ від 01.05.2013 р., №402/2013-ТПВ від
01.05.2013 р., №384/2013-ТПВ від 01.04.2013 р.,
№7/2013-ТПВ від 01.04.2013 р., №393/1/2013-ТПВ від
01.07.2013 р., сторонами є виконавець та
замовник. Предметом зазначених
договорів є вивезення твердих
побутових відходів (а.с.79-97).

Антимонопольний комітет у рішенні
зазначає, що договори, які укладаються
позивачем зі споживачами, суперечать
Типовому договору про надання послуг з
вивезення твердих побутових відходів,
який затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 10.12.2008 року №1070.
Зокрема, укладені договори не містять
положень про можливість зменшення
розміру плати за послуги в разі
недотримання графіка вивезення
відходів, несплати вартості послуг за
період тимчасової відсутності
споживача та/або членів сім'ї.

Отже Антимонопольним комітетом
зроблено висновок, що позивач здійснив
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, яке
передбачено п.2 ст.50 та ч.1 ст.13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", а саме: договори на
вивезення твердих побутових відходів
не містять положень про можливість
зменшення розміру плати за послуги в
разі недотримання графіка вивезення
відходів, несплати вартості послуг за
період тимчасової відсутності
споживача та/або членів сім'ї.
Зазначені дії не відповідають
положенням Правил надання послуг з
вивезення побутових відходів,
обмежують права споживачів та можуть
призвести до ущемлення інтересів
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Рішення отримано позивачем згідно
повідомлення від 23.01.2013р. №13/05-99 (а.с.34).

Вищенаведене стало підставою для
звернення позивача до суду із позовною
заявою про визнання недійсним та
скасування рішення Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України №344
від 27.12.2013р.

Відповідно до приписів ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти на підставі і в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Згідно із п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
основним завданням Антимонопольного
комітету України є участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики в
частині, зокрема, здійснення
державного контролю за дотриманням
законодавства про захист економічної
конкуренції на засадах рівності
суб'єктів господарювання перед законом
та пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції;

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України" у
сфері здійснення контролю за
дотриманням законодавства про захист
економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
такі повноваження:

1) розглядати заяви і справи про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та проводити
розслідування за цими заявами і
справами;

2) приймати передбачені законодавством
про захист економічної конкуренції
розпорядження та рішення за заявами і
справами, перевіряти та переглядати
рішення у справах, надавати висновки
щодо кваліфікації дій відповідно до
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Згідно із ч.4 ст.4 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
державний контроль за додержанням
законодавства про захист економічної
конкуренції, захист інтересів
суб'єктів господарювання та споживачів
від його порушень здійснюються
органами Антимонопольного комітету
України.

Відповідно до ч.1 ст.12 вищенаведеного
Закону суб'єкт господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товару, якщо:

на цьому ринку у нього немає жодного
конкурента;

не зазнає значної конкуренції
внаслідок обмеженості можливостей
доступу інших суб'єктів господарювання
щодо закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин.

Пунктом 11 частини 1 і частини 4 статті 7
Закону України "Про Антимонопольний
комітет України" визначено, що
проведення дослідження ринку,
визначення межі товарного ринку, а
також становище, в тому числі
монопольне (домінуюче), суб'єктів
господарювання на цьому ринку та
прийняття відповідних рішень
(розпоряджень) належить до виключної
компетенції органів Антимонопольного
комітету України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Згідно із п.2 ст.50 цього Закону
порушеннями законодавства про захист
економічної конкуренції є зловживання
монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; не доведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Як убачається з пункту 14 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №15 "Про
деякі питання практики застосування
конкурентного законодавства" для
кваліфікації дій суб'єктів
господарювання як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку не є обов'язковим з'ясування
настання наслідків у формі відповідно
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, ущемлення інтересів інших
суб'єктів господарювання (конкурентів,
покупців) чи споживачів, зокрема через
заподіяння їм шкоди (збитків) або
іншого реального порушення їх прав чи
інтересів, чи настання інших
відповідних наслідків. Достатнім є
встановлення самого факту вчинення
дій, визначених законом як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем
(частина друга статті 13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції").

Згідно із ст.1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
житлово-комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо);

3) послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень,
будинків, споруд (заміна та підсилення
елементів конструкцій та мереж, їх
реконструкція, відновлення несучої
спроможності несучих елементів
конструкцій тощо).

З наведеного вбачається, що
господарська діяльність, пов'язана із
вивезенням твердих побутових відходів,
визнається комунальними послугами.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" комунальні
послуги - результат господарської
діяльності, спрямованої на задоволення
потреби фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до положень ст. 19 Закон
України "Про житлово-комунальні
послуги" учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.
Виробник послуг може бути їх
виконавцем. Особливими учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є балансоутримувач та
управитель, які залежно від
цивільно-правових угод можуть бути
споживачем, виконавцем або виробником.

Статтею 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначено,
що виконавець - суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору; виробник -
суб'єкт господарювання, який виробляє
або створює житлово-комунальні
послуги.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про
захист прав споживачів" держава
забезпечує споживачам захист їх прав,
надає можливість вільного вибору
продукції, здобуття знань і
кваліфікації, необхідних для прийняття
самостійних рішень під час придбання
та використання продукції відповідно
до їх потреб, і гарантує придбання або
одержання продукції іншими законними
способами в обсязі, що забезпечує
рівень споживання, достатній для
підтримання здоров'я і
життєдіяльності.

Як убачається із матеріалів справи ТОВ
"Аве Львів" надає комунальні послуги з
вивезення твердих побутових відходів
на території міста Львова та
Львівської області.

За договорами про надання послуг з
вивезення побутових відходів
сторонами є виконавець та замовник.
Предметом зазначених договорів є
вивезення твердих побутових відходів.

Відповідно до пункту 3 Правил надання
послуг з вивезення побутових відходів
власники або балансоутримувачі
житлових будинків, земельних ділянок
укладають договори з особою, яка
визначена виконавцем послуг з
вивезення побутових відходів, та
забезпечують роздільне збирання
побутових відходів. Договір про
надання послуг укладається відповідно
до типового договору, наведеного у
додатку 1.

Згідно із положеннями Типового
договору про надання послуг з
вивезення побутових відходів споживач
має право на зменшення розміру плати за
послуги в разі недотримання графіка
вивезення відходів.

Також, відповідно до п.5 ч.1 ст.26 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" істотною умовою договору на
надання житлово-комунальних послуг
визначено порядок перерахунків
розміру плати за житлово-комунальні
послуги в разі їх ненадання або надання
не в повному обсязі, зниження їх якості.

З огляду на викладене судова колегія
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що споживач має право на
зменшення оплати за отримані
комунальні послуги із вивезення
твердих побутових відходів в разі
недотримання графіка вивезення
відходів.

Як убачається із договорів про надання
послуг з вивезення побутових відходів,
долучених до матеріалів справи,
скаржник, укладаючи договори зі
споживачами, не визначив у цих
договорах порядку зменшення розміру
плати за житлово-комунальні послуги із
вивезення твердих побутових відходів.
Таким чином, виконавець/виробник
послуг, укладаючи у зазначеній
редакції договори, створює перешкоди
споживачу при реалізації всіх наданих
прав на отримання зазначених
комунальних послуг..

Посилання скаржника на те, що
законодавством України, а саме
постановою Кабінету міністрів України
№1173 від 16.11.2011р. затверджено нову форму
Типового договору про надання послуг з
вивезення побутових відходів на певній
території населеного пункту, в розділі
4 якого немає положень, за відсутність
яких в договорах укладених скаржником
було притягнуто до відповідальності
позивача, є помилковим з огляду на
наступне.

Постановою Кабінету міністрів України
№1173 від 16.11.2011р. визначено процедуру
підготовки та проведення конкурсу з
визначення виконавця послуг з
вивезення побутових відходів на певній
території населеного пункту, пунктом 31
якої передбачено, що з переможцем
конкурсу протягом десяти календарних
днів після прийняття конкурсною
комісією рішення укладається договір
на надання послуг з вивезення
побутових відходів на певній території
населеного пункту відповідно до
типового договору, наведеного у
додатку 2 між замовником і виконавцем.

Однак постановою Кабінету
міністрів України №1070 від 10.12.2008р.
затверджено Правила надання послуг з
вивезення побутових відходів, якими
визначено механізм надання суб'єктами
господарювання незалежно від форми їх
власності послуг з вивезення побутових
відходів у містах, селищах і селах, у
тому числі щодо укладення між
виконавцем і споживачем типового
договору про надання послуг з
вивезення побутових відходів,
відповідно до якого скаржник як
виконавець послуг повинен укладати
договори із споживачами на надання
послуг з вивезення побутових відходів
на певній території населеного пункту.

Враховуючи наведене, судова
колегія прийшла до висновку, що при
прийнятті оскаржуваного судового
рішення суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
незазначення ТОВ «Аве Львів» в
договорах істотної умови про
можливість зменшення розміру плати за
послуги в разі недотримання графіка
вивезення відходів, несплати вартості
послуг за період тимчасової
відсутності споживача та/або членів
сім'ї, суперечить вимогам статті 26
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги", у рішенні відповідача №344 від
27.12.2013р. вірно кваліфіковано як
зловживання даного суб'єкта
монопольним (домінуючим становищем на
ринку шляхом дії, що може ущемити
інтереси споживачів, яка була б
неможливою за умови існування значної
конкуренції на ринку.

Щодо посилання скаржника на те, що
розрахунок частки ТОВ «АВЕ Львів» на
ринку м.Львова в І кв. 2013р. порушує
Методику визначення монопольного
(домінуючого) становища суб»єктів
господарювання на ринку, затв.
розпорядженням Антимонопольного
комітету України №49-р від 05.03.2002р., а
саме: для визначення частки позивача
комітетом використано вартісний
показник, чим порушено п.8.1 Методики,
якою зазначено, що пріоритетним у
застосуванні є натуральний показник,
судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
монопольним (домінуючим) вважається
становище суб'єкта господарювання,
частка якого на ринку товару перевищує
35 відсотків, якщо він не доведе, що
зазнає значної конкуренції.

Згідно із п.2.2 Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб»єктів господарювання на ринку,
затв. розпорядженням Антимонопольного
комітету України №49-р від 05.03.2002р.,
зареєстр. у Міністерстві юстиції
України за №317/6605 від 01.04.2002р. етапи
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання, їх
кількість та послідовність проведення,
передбачені пунктом 2.1 Методики, можуть
змінюватися залежно від фактичних
обставин, зокрема особливостей товару,
структури ринку, обсягів наявної
інформації щодо ринку тощо.

Відповідно до п.8.1 Методики кількісні
показники Q РТ та Q j, визначаються в
натуральних та/або вартісних
показниках. Натуральні показники
застосовуються у випадках, коли
можливо використовувати єдиний
показник для всіх товарів, які
складають товарні межі ринку. В інших
випадках - використовуються вартісні
показники.

Як вбачається із п.15.5 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства» №15 від 26.12.2011р.
господарські суди у розгляді справ
мають перевіряти правильність
застосування органами
Антимонопольного комітету України
відповідних правових норм, зокрема,
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням названого Комітету від
05.03.2002 N 49-р. Однак господарські суди не
повинні перебирати на себе не
притаманні суду функції, які
здійснюються виключно органами
Антимонопольного комітету України, та
знову встановлювати товарні,
територіальні (географічні), часові
межі певних товарних ринків після того,
як це зроблено зазначеними органами, й
на підставі цього робити висновки про
наявність чи відсутність монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
господарювання на ринку.

В ході розгляду справи в суді
апеляційної інстанції судом оглянуто
оригінали додаткових документів, копії
яких додані Антимонопольним комітетом
до пояснення №2 від 05.09.2014р., з яких
убачається, що при визначенні обсягу
товару на ринку надання послуг з
вивезення твердих побутових відходів в
територіальних межах м.Львова
Антимонопольний комітет керувався
інформацією отриманою від суб»єктів
господарювання, які здійснюють свою
діяльність на даному ринку. Оскільки з
отриманої інформації вбачається, що у
деяких суб»єктів господарювання
відсутній облік вивезення побутових
відходів у м куб., що є відповідником
натурального показника на ринку,
Антимонопольним комітетом правомірно
застосовано вартісний показник обсягу
ринку надання послуг з вивезення
твердих побутових відходів в
територіальних межах м.Львова у
зв»язку із неоднаковим
співвідношенням м.куб до тонни у різних
суб»єктів господарювання.

Також, судовою колегією не беруться до
уваги відповіді ЛКП «Транспортна фірма
«Львівспецкомунтранс» та СП ТОВ
«Ком-ЕКО-ЛЬВІВ» на адвокатський запит
скаржника щодо наданих ними послуг із
вивезення побутових відходів у
м.Львові у І кв. 2013р., оскільки
інформація, надана у зазначених листах
не спростовує висновків
Антимонопольного комітету на підставі
яких прийнято спірне рішення №344 від
24.12.2013р.

Враховуючи вищенаведене суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції та доводами викладеними у
рішенні №344 відповідача про те, що
позивач протягом І кварталу 2013 року
займав монопольне (домінуюче)
становище на ринку надання послуг з
вивезення твердих побутових відходів в
територіальних межах міста Львова із
часткою 44%, в територіальних межах
міста Кам'янка-Бузьки із часткою 100%, в
територіальних межах міста Городка з
часткою 100%.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду достатніх та
допустимих доказів, які б
підтверджували вимоги, заявлені в
апеляційній скарзі, оскільки доводи
скаржника не спростовують
встановлених фактів викладених у
оскаржуваному рішенні відповідача та
не спростовують висновок суду, що
суб"єкт господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
досліджуваному ринку.

Посилання скаржника на те, що він брав
участь у конкурсі з визначення
виконавця послуг з вивезення твердих
побутових відходів на відповідних
територіях та законно був визнаний
переможцем, тому зазнає конкуренції зі
сторони інших учасників ринку з
вивезення твердих побутових відходів є
помилковим, оскільки факт участі у
конкурсах інших суб'єктів
господарювання не свідчить про те, що в
спірні періоди скаржник зазнавав
конкуренції, адже після перемоги на
конкурсі він залишався єдиним
офіційним (легальним) надавачем
відповідних послуг (за винятком міста
Львова).

З врахуванням вищенаведеного, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає рішення
місцевого господарського суду таким,
що прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові
витрати за розгляд апеляційної скарги
слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

Львівський апеляційний господарський
суди ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 21.05.2014р. у справі
№914/990/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути до
господарського суду Львівської
області.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 15.09..2014р.

Головуючий суддя
Галушко Н.А.

Суддя
Желік М.Б.

Cуддя
Орищин Г.В.