ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2014 р.
Справа № 911/3059/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Рябцевої О.О.,
розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Спот», м. Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Ленорма», Київська
обл., Бориспільський р-н, с. Щасливе

про стягнення 726926,27 грн.

за участю представників:

від позивача: Лифар Д.В. (дов. № 01/07 від
01.07.2014 р.);

від відповідача: Кучер М.М. - директор;

Обставини справи:

товариство з обмеженою
відповідальністю «Спот» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ленорма» (далі -
відповідач) про стягнення 726926,27 грн., з
яких 322691,00 заборгованості за договором
купівлі-продажу від 16.05.2007 р., 46414,46 грн.
пені, 65802,44 грн. 3% річних та 292018,37 грн.
інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на порушення відповідачем
умов договору купівлі-продажу від
16.05.2007 р. в частині зобов'язання з оплати
вартості поставленого товару, у зв'язку
з чим за ним утворилася заборгованість
у сумі 322691,00 грн. У зв'язку з наявністю
вказаної заборгованості позивачем на
підставі п. 4.4. договору нараховано
відповідачу 46414,46 грн. пені та на
підставі ст. 625 ЦК України - 65802,44 грн. 3%
річних та 292018,37 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 21.08.2014 р.
відповідачем надано суду відзив на
позовну заяву, в якому відповідач позов
визнав частково у сумі 680485,29 грн., з яких
322691,00 грн. заборгованості, 65775,92 грн. 3%
річних та 292018,37 грн. інфляційних втрат,
проти позовної вимоги про стягнення
46414,46 грн. відповідач заперечив,
посилаючись на те, що встановлений ч. 2
ст. 258 ЦК України строк позовної
давності закінчився 02.10.2013 р.

Представник позивача в судове
засідання 07.08.2014 р. не з'явився, хоча про
час і місце судового засідання позивач
був повідомлений належним чином, а в
судовому засіданні 21.08.2014 р. підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання 07.08.2014 р. не з'явився, хоча про
час і місце судового засідання
відповідач був повідомлений належним
чином, в судовому засіданні 21.08.2014 р.
відповідач позов визнав частково,
проти позовної вимоги про стягнення
46414,46 грн. пені заперечив з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

16.05.2007 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю «Спот» (продавець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Ленорма» (покупець)
було укладено договір купівлі-продажу
(договір), відповідно до п. 1.1. якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
Містобудівне обґрунтування з
розташування гіпермаркету з продажу
одягу та промислових товарів в с.
Щасливе Бориспільського району
Київської області (товар) за ціною 322691,00
грн.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що
продавець зобов'язаний передати
покупцю товар не пізніше 30 календарних
днів з дня набрання чинності договором.

Відповідно до п. 2.2. договору покупець
зобов'язаний прийняти товар і
розрахуватися за нього не пізніше 90
календарних днів з дати отримання
товару від продавця, про що сторони
складають акт прийому-передачі товару.
Дата акта прийому-передачі товару є
датою отримання товару покупцем.

Оплата товару здійснюється покупцем за
визначеною п. 1.1. договору ціною та у
визначений п. 2.2. договору строк шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця (п. 3.1.
договору).

В п. 5.1. договору зазначено, що договір
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та скріплення печатками
сторін.

Згідно з п.п. 5.2., 5.3. договору строк
договору починає свій перебіг у момент,
визначений у п. 5.1. договору, та
закінчується 31.12.2007 р. Закінчення
строку договору не звільняє сторони
від обов'язку виконати взяті на себе
зобов'язання та від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії договору.

На виконання умов договору 14.06.2007 р.
позивач передав, а відповідач прийняв
товар - Містобудівне обґрунтування з
розташування гіпермаркету з продажу
одягу та промислових товарів в с.
Щасливе Бориспільського району
Київської області, загальною вартістю
322691,00 грн., що підтверджується актом від
14.06.2007 р. прийому-передачі товару за
договором б/н від 16.05.2007 р., підписаним
уповноваженими представниками сторін
та скріпленим печатками підприємств.

Проте, відповідач за отриманий за
договором від 16.05.2007 р. товар не
розрахувався, в зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість у сумі 322691,00
грн.

З огляду на невиконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором
купівлі-продажу від 16.05.2007 р., позивач
неодноразово звертався до відповідача
з вимогами погасити існуючу
заборгованість.

Так, позивачем було направлено на
адресу відповідача вимогу вих. № 42 від
06.09.2012 р. про погашення заборгованості,
в якій позивач вимагав погасити
заборгованість за договором
купівлі-продажу від 16.05.2007 р. шляхом
перерахування 322691,00 грн. основного
боргу, 49492,45 грн. пені, 48217,99 грн. 3% річних
та 229944,47 грн. інфляційних втрат.

У відповідь на вказану вимогу
позивачем було отримано гарантійний
лист відповідача № 17 від 01.10.2012 р., в
якому останній підтвердив свої
зобов'язання за договором від 16.05.2007 р.
та гарантував у найкоротший термін
погасити заборгованість за договором у
сумі 322691,00 грн.

Проте, станом на момент звернення
позивача до суду відповідач
заборгованість за договором
купівлі-продажу від 16.05.2007 р. не погасив,
в зв'язку з чим позивач просить суд
стягнути з відповідача 322691,00 грн.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Таким чином, оскільки заборгованість
відповідача перед позивачем у сумі
322691,00 грн. за товар, отриманий на
підставі договору купівлі-продажу від
16.05.2007 р., на час прийняття рішення не
погашена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи та визнається
відповідачем, вимога позивача про
стягнення з відповідача 322691,00 грн.
підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено позовну
вимогу про стягнення з відповідача
46414,46 грн. пені.

Згідно з статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено,
що штрафними санкціями у
Господарському кодексі України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до п. 4.4. договору за
прострочення здійснення розрахунку за
товар покупець зобов'язаний за вимогою
продавця виплатити останньому пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від несплаченої суми за кожний день
прострочення платежу без обмеження
строку нарахування пені.

Таким чином, сторони скористалися
наданим їм ч. 6 ст. 232 ГК України правом
збільшити період нарахування пені,
встановивши у п. 4.4. договору, що
нарахування пені за прострочення
здійснення розрахунку за товар
здійснюється без обмеження строку
нарахування.

Так, позивач просить суд стягнути з
відповідача 46414,46 грн. пені, нарахованої
на заборгованість відповідача у сумі
322691,00 грн. за період з 01.07.2013 р. по 30.06.2014
р.

У відзиві на позовну заяву відповідач
посилається на те, що перебіг позовної
давності щодо вимоги про стягнення
пені закінчився 02.10.2013 р., в зв'язку з чим
просить суд відмовити в її задоволенні.

Частиною 1 статті 256 ЦК України
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у справі,
зробленою до винесення ним рішення.

В силу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій міститься вимога про
стягнення пені за прострочення оплати
відповідачем отриманого товару, 23.07.2014
р., що підтверджується штампом
канцелярії господарського суду
Київської області.

Відповідно до п. 4.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» якщо відповідно до чинного
законодавства або договору неустойка
(пеня) підлягає стягненню за кожний
день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.

Таким чином, позивачем пропущено строк
позовної давності в частині вимоги про
стягнення пені, яка нарахована за
період з 01.07.2013 р. по 22.07.2013 р., що є
підставою для відмови у позові в цій
частині.

Відповідно до вірного розрахунку,
здійсненого судом за період з 23.07.2013 р.
по 30.06.2014 р. на заборгованість
відповідача у сумі 322691,00 грн., сума пені
становить 43691,48 грн., які підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача 65802,44 грн. 3% річних та 292018,37
грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Так, позивач просить суд стягнути з
відповідача 65802,44 грн. 3% річних,
нарахованих на заборгованість
відповідача у сумі 322691,00 грн. за період
з 16.09.2007 р. по 30.06.2014 р.

Проте, наданий позивачем розрахунок 3%
річних є невірним, оскільки позивачем
неправильно визначено кількість днів
прострочення у заявленому періоді
нарахування 3% річних.

Відповідно до вірного розрахунку,
здійсненого судом на заборгованість
відповідача у сумі 322691,00 грн. за
заявлений позивачем період з 16.09.2007 р.
по 30.06.2014 р. з урахуванням вірної
кількості днів прострочення (2480 днів),
сума 3% річних становить 65775,92 грн., які
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача 292018,37 грн. інфляційних
втрат, нарахованих на заборгованість
відповідача у сумі 322691,00 грн. за період
з 15.09.2007 р. по 30.06.2014 р.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» індекс інфляції -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Отже, враховуючи те, що найменший
період визначення індексу інфляції
складає місяць, а нарахування
інфляційних втрат здійснюється за
період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, в даному
випадку з жовтня 2007 р., позивачем
неправомірно нараховано інфляційні
втрати за період з 15.09.2007 р. по 30.09.2007 р.

Відповідно до вірного розрахунку,
здійсненого судом на заборгованість
відповідача у сумі 322691,00 грн. за період
жовтень 2007 р. - червень 2014 р., інфляційні
втрати становлять 284936,15 грн., які
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладається судом на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Ленорма»
(08325, Київська обл., Бориспільський р-н,
с. Щасливе, вул. Бориспільська, 16, код
34248269) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Спот» (01133, м. Київ,
бульвар Лесі Українки, 28, код 31119830) 322691,00
грн. (триста двадцять дві тисячі
шістсот дев'яносто одну грн. 00 коп.)
заборгованості, 43691,48 грн. (сорок три
тисячі шістсот дев'яносто одну грн. 48
коп.) пені, 65775,92 грн. (шістдесят п'ять
тисяч сімсот сімдесят п'ять грн. 92 коп.)
3% річних, 284936,15 грн. (двісті вісімдесят
чотири тисячі дев'ятсот тридцять шість
грн. 15 коп.) інфляційних втрат та 14341,89
грн. (чотирнадцять тисяч триста сорок
одну грн. 89 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Рябцева О.О.

Рішення підписано 28.08.2014 р.