ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2014 р.
Справа № 922/1463/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов
О.О. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Деркач Ю.О.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1 (довіреність від
04.07.14). .

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №1843
Х/2) на рішення господарського суду
Харківської області від 11.06.14 у справі
№ 922/1463/14

за позовом Харківської міської ради,
м.Харків,

до ФОП ОСОБА_2, м.Харків,

про внесення змін до договору оренди
земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 11.06.14 (суддя
Жигалкін І.П.) позов задоволено
повністю. Внесено зміни до договору
оренди землі від 03.03.06, зареєстрованого
03.03.06 за №16 шляхом визнання
укладеною додаткової угоди до
вказаного договору (у викладеній в
рішенні редакції). Стягнуто з ФОП
ОСОБА_2 на користь Харківської міської
ради суму судового збору у розмірі 1218,00
грн.

Відповідач, ФОП ОСОБА_2, з рішенням суду
першої інстанції не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою (з подальшими
додатковими поясненнями від 01.09.14), в
якій, посилаючись на те, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, просить скасувати оскаржуване
рішення та прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити;
витрати, пов'язані з і сплатою судового
збору за подання апеляційної скарги
покласти на позивача.

Позивачем подано клопотання про
відкладення розгляду справи (вх.№7244
від 03.09.14), мотивоване тим, що
представник Харківської міської ради
знаходиться у Вищому господарському
суді України, а інші представники
залучені до участі в судових процесах,
що були призначені раніше.

Розглянувши вказане клопотання,
колегія суддів дійшла висновку про
його необґрунтованість, враховуючи, що
ухвалою суду від 07.08.14 аналогічне
клопотання позивача а також клопотання
відповідача було задоволено, розгляд
справи відкладено на 04.09.14 - тобто судом,
у відповідності до приписів ст. ст.4-2 та
4-3 ГПК України, було створено сторонам
рівні умови, необхідні для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства. Однак позивачем (на
відміну від відповідача, який надав
суду додаткові письмові пояснення від
01.09.14) не виконано вимог ухвал суду від
11.07.14 та від 07.08.14 щодо надання відзиву
на апеляційну скаргу в обґрунтування
своєї правової позиції у справі.

Крім того, позивачем до клопотання
додано лише копії ухвал Вищого
господарського суду України, якими
справи за участю Харківської міськради
призначено до розгляду, але не надано
доказів направлення представника
міськради для участі в зазначених
справах. Позивачем також не
обґрунтовано неможливість направлення
іншого представника в судове засідання
Харківського апеляційного
господарського суду 04.09.14. За таких
обставин, на думку колегії суддів,
клопотання позивача про відкладення
розгляду справи задоволенню не
підлягає, а розгляд апеляційної скарги
є можливим у даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши в судовому засіданні
представника відповідача, у повному
обсязі проаналізувавши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України на підставі наявних у справі
доказів, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

На підставі рішення Харківської
міської ради від 27.04.05 № 84/05 "Про надання
юридичним та фізичним особам земельних
ділянок для експлуатації об'єктів
самочинного будівництва" між Позивачем
(орендодавець) та Відповідачем
(орендар) укладено договір оренди
землі, що зареєстрований у Харківській
регіональній філії Державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах" в Державному реєстрі земель
від 03.03.06 за №16, відповідно до умов
якого відповідачу передано в строкове
платне користування земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
- землі транспорту, яка знаходиться за
адресою: м. Харків, вул. Революції 1905
року (підестакадний простір
Кузінського шляхопроводу).

Відповідно до п. 2 договору, в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 0,1788 га. В п. 5 договору
сторони визначили, що нормативна
грошова оцінка земельної ділянки на
період експлуатації становить 1006929 грн.
У відповідності до п. 8 договору його
укладено строком на період
експлуатації до 01.12.30.

Згідно з п. 9 договору орендна плата за
земельну ділянку вноситься орендарем у
грошовій формі на рахунок Державного
казначейства у Харківській області у
розмірі орендної плати в місяць за
земельну ділянку становить: за 2006 рік -
2852,97грн., з 2007 року - 3356,43 грн.

В пункті 13 договору сторони визначили,
що розмір орендної плати
переглядається у разі: а) зміни умов
господарювання, передбачених
договором; б) зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін, тарифів; в)
внаслідок інфляції - щорічно; г)
погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини орендаря,
що підтверджено документами; д) в інших
випадках, передбачених законом.

У відповідності до п. 36 договору зміна
умов договору здійснюється у письмовій
формі за взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку.

Згідно з рішенням Харківської міської
ради від 03.07.13 №1209/13 "Про затвердження
технічної документації з нормативної
грошової оцінки земель м. Харкова
станом на 01.01.2013 року", рішеннями
Харківської міської ради від 25.09.13
№1269/13 "Про затвердження "Порядку
впровадження нормативної грошової
оцінки земель м. Харкова станом на
01.01.2013 року" та рішенням №960/12, яким
затверджено порядок оформлення
договорів оренди землі у м. Харкові,
змінюється базова вартість 1 кв.м.
земель м. Харкова та запроваджується
новий порядок визначення розміру
орендної плати за користування
земельними ділянками.

Так, рішенням Харківської міської ради
"Про затвердження технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель м. Харкова станом на
01.01.2013 року" від 03.07.13 № 1209/13 затверджено
базову вартість одного квадратного
метра земель міста Харкова у сумі 291,18
грн., яка отримана на підставі витрат на
освоєння і облаштування території
міста станом на 01.01.13 та підлягає в
подальшому індексації в порядку,
встановленому законодавством України.

Вищевказані обставини встановлено
рішенням місцевого господарського
суду та не заперечуються сторонами в
ході апеляційного провадження.

Судом першої інстанції також
встановлено, що плата за землю на
підставі даних "Технічної документації
з нормативної грошової оцінки земель
міста Харкова станом на 01.01.2013р."
вводиться в дію з 01 січня 2014 року.

Рішенням 19 сесії Харківської міської
ради 5 скликання від 27.02.08 №42/08
затверджено Положення про
впровадження нормативної грошової
оцінки земель міста Харкова станом на
01.01.2007 р.

Рішенням Харківської міської ради від
25.09.13 № 1269/13 "Про затвердження "Порядку
впровадження нормативної грошової
оцінки земель міста Харкова станом на
01.01.2013р." встановлено, що плата за землю
на підставі даних "Технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель міста Харкова станом на
01.01.2013р." вводиться в дію з 01.01.14.

На думку позивача, вищевказані
обставини є підставою для зміни умов
договору оренди, у зв'язку з чим
листом-пропозицією від 07.12.13 №1050/0/30-13
Департамент земельних відносин
Харківської міської ради направив
відповідачу на розгляд та погодження
три примірника додаткової угоди до
договору оренди землі від 29.02.08 та три
примірника розрахунку орендної плати в
зв'язку із зміною розміру орендної
плати, з пропозицією повернути у
двадцятиденний строк після одержання
пропозиції до Департаменту земельних
відносин для подальшої їх передачі до
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції для
проведення державної реєстрації в
установленому законодавством порядку.
Листом-пропозицією від 07.12.13 №1061/0/30-13
запропоновано відповідачеві сплатити
кошти: в розмірі 51,00 грн. за внесення
змін до записів Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно та в
розмірі 120,00 грн. за надання інформації
з Реєстру у формі витягу та надати
оригінали платіжних документів до
міської ради.

Місцевий господарський суд погодився з
доводами позивача та визнав
правомірними запропоновані позивачем
зміни до договору, оскільки, на його
думку, запропонована додаткова угода
до договору відповідає вимогам чинного
законодавства та не порушує прав та
охоронюваних законом інтересів сторін.

В оскаржуваному рішенні судом
зазначено, що оскільки сторонами в
договорі оренди передбачена
можливість збільшення розміру
орендної плати, а орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, тому законодавча зміна
граничного розміру цієї плати є
підставою для перегляду розміру
орендної плати, встановленої умовами
договору.

Колегія суддів не погоджується з
висновком місцевого господарського
суду з наступних підстав.

За приписами статті 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією
із загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності до ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України,
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Із цими положеннями
кореспондується норма ч. 1. ст. 188 ГК
України.

Стаття 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачає, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.

Порядок зміни та розірвання договору
визначено частинами 2-5 ст.188 ГК України.

Тобто, зазначені норми права
встановлюють правило, згідно з яким
зміна договору можлива лише у двох
випадках: або добровільно за згодою
сторін, або примусово у разі, якщо
обов'язок внести зміни прямо
передбачений законом або договором.

Проте позивачем не надано доказів
існування обов'язку відповідача
укласти спірну додаткову угоду до
договору оренди землі.

Норми чинного законодавства, на які
позивач посилається в обґрунтування
позову (ст.ст. 629, 649, 651, 653, 654, 792 ЦК
України, ст.ст. 179, 188, 193 ГК України,
ст.ст.5, 13,15, 21 Закону України "Про оцінку
земель", ст. ст.15,30 Закону України "Про
оренду землі" та інші) містять правила,
які регулюють загальні засади зміни та
розірвання договорів, загальні засади
відносин, пов'язаних із платою за землю.
Жодна з цих норм не містить прямого
припису про обов'язковість зміни умов
договору оренди землі в частині
розміру орендної плати в разі
прийняття орендодавцем рішення про
затвердження нової нормативної
грошової оцінки переданих в оренду
земель.

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у
разі істотної зміни обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Тобто, підставою для внесення змін до
договору оренди землі за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін є або
істотне порушення умов договору, або
наявність відповідного застереження в
договорі щодо відповідних підстав для
його зміни чи прямої вказівки в законі
про необхідність внесення змін, або
істотна зміна обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору за
одночасної наявності передбачених у ч.
2 статті 652 ЦК України умов.

На будь-які порушення умов договору
позивач в підставах позову не
посилався.

Пунктом 13 договору оренди сторони
обумовили перелік випадків, за
настання яких переглядається розмір
орендної плати.

Наведений перелік випадків носить
вичерпний характер. Такої підстави, як
зміна нормативної грошової оцінки
землі в ньому не передбачено. До "іншого
випадку, передбаченого законом" це
також не відноситься, оскільки, як
зазначалося вище, Законом не
передбачено зміну нормативної
грошової оцінки землі в якості
обов'язкової підстави для зміни
розміру орендної плати за землю.

Позивачем також не доведено, що в
даному випадку мають місце або зміна
умов господарювання, або зміна
розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів тощо.

Тобто, підстави для застосування змін
за переліком, зазначеним у п. 13 договору
щодо перегляду розміру орендної плати,
відсутні. Так само відсутні відповідні
приписи і в нормах Податкового кодексу
України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
дійсно статтями 288, 289 Податкового
кодексу України передбачено, що розмір
орендної плати встановлюється у
договорі оренди з урахуванням
нормативної грошової оцінки (річна
сума платежу не може бути меншою 3
відсотків нормативної грошової оцінки
та не може перевищувати 12 відсотків
нормативної грошової оцінки).

Проте, наведене правило стосується
саме встановлення розміру орендної
плати, а не її зміни, тобто ці норми
застосовуються під час укладання
договору, а не протягом його виконання,
що має місце в спірних правовідносинах.
Взагалі, жодною з норм Податкового
кодексу не передбачено обов'язку
вносити зміни в договір у разі, якщо
після його укладення змінився розмір
нормативної грошової оцінки.

Такі обставини, з урахуванням
конституційних гарантій прав і свобод
(ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законодавством
(ст.19 Конституції України),
унеможливлюють примушення відповідача
до укладення додаткової угоди, з
умовами якої він не згоден та
обов'язковість укладення якої
законодавством не передбачена.

Сторони в договорі підставою для зміни
орендної плати визначили збільшення
ставок земельного податку згідно зі
змінами у діючому законодавстві, тобто
коли визначена у договорі орендна
плата є нижчою за встановлений законом
її граничний розмір. Зазначене
кореспондується із висновками,
викладеними у пункті 2.19. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" від 17 травня 2011
року №6 (на яку посилається Харківська
міська рада у позові та місцевий
господарський суд в оскаржуваному
рішенні), а саме - оскільки орендна
плата за земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, то законодавча зміна граничного
розміру цієї плати може бути підставою
для перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору.

Аналогічна правова позиція викладена
також у Постановах Верховного Суду
України від 06.12.10 у справі № 2-1/10068-2008 та
від 27.12.10 №27/15-10, на які посилається суд
першої інстанції в оскаржуваному
рішенні і в яких зазначено, що
законодавча зміна граничного розміру
орендної плати є підставою для
перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
зміна органом місцевого
самоврядування нормативної грошової
оцінки землі не є законодавчою зміною
граничного розміру орендної плати, а
встановлений умовами спірного
договору розмір орендної плати не є
нижчим за встановлений її граничний
розмір.

Отже, враховуючи, що позивач не надав
доказів збільшення розміру земельного
податку, на думку колегії суддів,
місцевим господарським судом було
необґрунтовано прийнято до уваги
посилання позивача на те, що нормативна
грошова оцінка є підставою для зміни
орендної плати.

За таких обставин, посилання місцевого
господарського суду в оскаржуваному
рішенні на те, що орендна плата за землю
державної та комунальної власності є
регульованою ціною і на те, що рішення
Харківської міської ради від 03.07.13
№1209/13, від 25.09.13 №1269/13 та від 29.12.12 № 960/12
є діючими, в судовому чи
адміністративному порядку не
скасовані - на думку колегії суддів, не
узгоджуються з приписами чинного
законодавства, оскільки державне
регулювання розміру орендної плати, як
зазначено вище, здійснюється на стадії
укладання договору, а не на стадії його
виконання. Закон України "Про ціни та
ціноутворення", ст. 191 Господарського
кодексу України, не передбачають
можливості зміни в односторонньому
порядку цін у вже укладених договорах в
обхід загального порядку змін умов
договору, встановленого ч. 1 ст. 651 ЦК
України, ст. 188 ГК України.

Колегія суддів зазначає також, що сам
факт внесення позивачем пропозиції
щодо доповнення п.13 договору
підпунктом «у разі зміни нормативної
грошової оцінки» (відповідно до
наданого суду проекту додаткової
угоди) свідчить про те, що Харківською
міською радою фактично визнано
відсутність у чинній редакції даного
пункту такої підстави для перегляду
розміру орендної плати як зміна
нормативної грошової оцінки землі.
Тому посилання позивача і місцевого
господарського суду на підпункт «д»
вказаного пункту («в інших випадках,
передбачених законом») колегія суддів
вважає позбавленими правового
обґрунтування та внутрішньо
суперечливими.

Колегія суддів враховує також те, що
умови, які позивач просить суд змінити,
відносяться не тільки до тих, зміна
яких допускається пунктом 13 договору
оренди землі від 03.03.06 №16, а саме
пункт 9 "розмір орендної плати", а й до
інших пунктів, зміна яких ні пунктом 13,
ні іншими пунктами договору або Закону
не передбачена, зокрема: в пункт 2
договору пропонується додати
кадастровий номер земельної ділянки;
внести зміни до пункту 9 договору,
відповідно до яких розмір орендної
плати згідно з розрахунком №486/14 від
08.11.13 на рік становить 5,6% від її
нормативної грошової оцінки і складає
167579,22 грн. або на місяць 13964,94 грн. - що
порівняно зі ставкою, встановленою
договором оренди землі від 03.03.06
№16 з 2007 року (3356,43 грн. на місяць) є
більш як чотирикратним підвищенням
розміру орендної плати.

Проте збільшення ставки орендної плати
від нормативної грошової оцінки землі
є істотною зміною умов договору.
Підставами для такої зміни позивач
зазначає не істотну зміну об'єктивних
обставин, які не залежать від волі
сторін договору, а рішення однієї зі
сторін договору - Харківської міської
ради, яка в односторонньому порядку
затвердила нові ставки орендної плати
у місті Харкові, вже після укладення
спірного договору оренди землі.

Крім того, позивач не надав доказів
того, що відповідач під час укладення
договору згоден на ставку 5,6 %, що не
відповідає змісту, обумовленому у
самому тексті договору. Доказів згоди
відповідача на укладення договору
оренди даної земельної ділянки за
вказаними ставками (або іншими) немає.

Також відсутні докази того, що
зазначена ставка орендної плати не є
фіксованою і відповідач погодився з
можливістю її зміни позивачем в
односторонньому порядку, на підставі
відповідного рішення органу місцевого
самоврядування.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
обумовлена договором ставка орендної
плати була прийнята в договорі, як
гранично прийнятна для відповідача.

Колегія суддів також зазначає, що
позивачем не надано нормативних
обґрунтувань та доказів, з яких причин
відповідач зобов'язаний погодитись із
новою, збільшеною в чотири рази ставкою
орендної плати, або з яких причин суд
може зобов'язати відповідача
сплачувати орендну плату за новою
ставкою.

Аналогічно пропоновані позивачем
зміни до п.28 договору оренди не
обґрунтовані жодними посиланнями на
норми права та докази.

Колегія суддів також враховує, що
відповідно до витягу з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку №665 від 30.10.13 (а.с.29), розмір
щомісячної орендної плати визначено як
13964,94 грн. виходячи з того, що
функціональним використанням вказаних
земель є комерційне - у зв'язку з чим
було застосовано коефіцієнт, який
характеризує функціональне
використання земельної ділянки (Кф) у
розмірі 2,5.

Водночас, у п.1 договору оренди землі
від 03.03.06 №16 (а.с.15), визначено, що
орендована земельна ділянка
відноситься до земель транспорту. Як
вбачається з таблиці 1.1 «Коефіцієнти,
які характеризують функціональне
використання земельної ділянки (Кф)»
Порядку нормативної грошової оцінки
земель сільськогосподарського
призначення та населених пунктів,
затвердженого наказом Держкомзему
України, Мінагрополітики України,
Мінбудархітектури України,
Української академії аграрних наук від
27.01.06 №18/15/21/11 - для земель транспорту
встановлено коефіцієнт Кф у розмірі
1,0. На зазначені обставини правомірно
вказує відповідач в апеляційній скарзі
як на одну з підстав визнання позовних
вимог необґрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
не надано суду першої та апеляційної
інстанції жодних доказів зміни
функціонального використання
орендованої земельної ділянки
порівняно з договором оренди землі від
03.03.06 №16, або ж іншого
обґрунтування застосування
вищевказаного коефіцієнту Кф саме у
розмірі 2,5.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що позивачем не
дотримано вимог ст.33 ГПК України щодо
належного доведення обставин, на які
він посилається як на підставу своїх
позовних вимог (існування обов'язку
відповідача щодо укладення спірної
додаткової угоди про зміну розміру
орендної плати за договором оренди
землі, обґрунтування розрахунку з
визначення її розміру тощо), не
доведено відповідність пропонованої
додаткової угоди вимогам чинного
законодавства.

З урахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції вважає висновки
суду першої інстанції про задоволення
позову такими, що зроблені при
неправильному застосуванні норм
матеріального права (зокрема, ч. 3 ст.653,
ст.654 ЦК України, ч.5 ст.188 ГК України, та
інших норм, на які посилається місцевий
господарський суд в оскаржуваному
рішенні) - що призвело до прийняття
неправильного рішення про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог. За таких обставин, оскаржуване
рішення підлягає скасуванню, з
вищенаведених підстав, в порядку п.4 ч.1,
а також ч.2 ст.104 ГПК України.

Водночас суд апеляційної інстанції
відхиляє доводи апелянта про те, що
справу було розглянуто місцевим
господарським судом без участі
представника відповідача, не
повідомленого належним чином про час
та місце засідання суду. Колегія суддів
зазначає, що, як вбачається з
матеріалів справи, копії ухвал суду про
порушення провадження у справі від
15.04.14 та про відкладення розгляду
справи від 20.05.14 (причому розгляд справи
відкладався саме у зв'язку з неявкою
представника відповідача) були
надіслані відповідачеві на належну
адресу, але повернуті до суду
відділенням зв'язку на підставі
закінчення строку зберігання
поштового відправлення.

Тобто судом першої інстанції у
відповідності до вимог 64 ГПК України, з
урахуванням правової позиції,
викладеної в ч.3 п.3.9.1 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 N18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» - було вжито всіх
необхідних заходів для повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи. Натомість відповідачем в
апеляційній скарзі та в наданих
апеляційному господарському суду
поясненнях не зазначено, з яких підстав
ФОП ОСОБА_2 ухилявся від отримання
кореспонденції. Колегія суддів також
враховує, що надіслану відповідачеві
копію ухвали Харківського
апеляційного господарського суду від
11.07.14 про призначення апеляційної
скарги до розгляду на 07.08.14 також було
повернуто відділенням зв'язку до суду у
зв'язку з закінченням строку
зберігання, однак у судове засідання
07.08.14 представники відповідача
з'явилися.

Таким чином, на думку колегії суддів,
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню не з підстав порушення
місцевим господарським судом
процесуальних прав відповідача, а, як
уже зазначалося вище - з підстав
неправильного застосування норм
матеріального права, що призвело до
прийняття неправильного рішення.

Колегія суддів також зазначає, що,
відповідно до ст. 49 ГПК України з
позивача на користь відповідача
підлягають стягненню 609,00 грн. витрат зі
сплати судового збору за подання
апеляційної скарги.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 33, 43, 49, 99, 101, п. 2 статті 103, п.4
ч.1, а також ч.2 ст.104, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 11.06.14 у справі
№922/1463/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

Стягнути з Харківської міської ради
(61200, м. Харків, пл. Конституції, 7, ) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) 609,00 грн. витрат зі сплати
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Доручити господарському суду
Харківської області видати
відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 09.09.14.

Головуючий суддя
Шевель О. В.

Суддя
Крестьянінов О.О.

Суддя
Фоміна В. О.