м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор"доПублічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк"простягнення безпідставно
одержаних грошових коштів
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Борисова О.М. - представ.
від відповідача: Мельник І.М. - представ.
У судовому засіданні 01.09.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" про
стягнення безпідставно одержаних
грошових коштів у розмірі 8 723 214, 94 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.07.2014 порушено провадження у
справі №910/14151/14, розгляд справи
призначений на 11.08.2014.

В судовому засіданні 11.08.2014, в порядку
ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на
01.09.2014.

У відзиві на позов відповідач
заперечив проти задоволення позовних
вимог з тих підстав, що укладаючи
договір банківського рахунку позивач
уповноважив відповідача на договірне
списання грошових коштів зі своїх
поточних рахунків з метою своєчасної
сплати за Договором поруки, що і було
здійснено відповідачем з дотриманням
вимог чинного законодавства та
договору банківського рахунку.

В судовому засіданні 01.09.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як встановлено судом, 28.04.2014 між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний
будинок «Амстор» (далі- позивач) та
Публічним акціонерним товариством
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» (далі-
відповідач) укладено договір
банківського рахунку №15-94/18-747/12 та
відкрито поточний рахунок в
національній валюті №4940.

З укладеного договору банківського
рахунку вбачається, що до п. 1.1 цього
Договору Відповідач на підставі
встановленої форми заяви Позивача
відкриває йому поточні рахунки в
національній/іноземній валюті та
здійснює його розрахунково-касове
обслуговування.

Згідно до зазначеного договору
банківського рахунку типові умови
відкриття та обслуговування поточних
рахунків, права та обов'язки сторін
встановлюються Загальними умовами
надання банківських послуг юридичним
особам та фізичним особам-підприємцям,
затвердженими рішенням Правління
Відповідача №106/1 від 25.03.2011року.

На підставі цього Договору,
відповідач відкрив рахунок позивачу
№4940 та зобов'язався здійснювати
розрахунково-касове обслуговування.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання (ст.546 ЦК
України).

Крім того, між позивачем, відповідачем
укладені:

- договір поруки № 15-94/19-2367/06 від 10.04.2006
року, який забезпечує виконання
товариством з обмеженою
відповідальністю «Амстор» укладеного
з відповідачем договору іпотечного
кредитування (договору про іпотечний
борг) № 15-93/19-1793/06 від 10.04.2006 року,

- договір поруки № 15-94/19-6886/06 від 05.10.2006
року, який забезпечує виконання
товариством з обмеженою
відповідальністю «Амстор» укладеного
з відповідачем договору іпотечного
кредитування (договору про іпотечний
борг) № 15-93/19-8280/06 від 05.10.2006 року,

- договір поруки № 15-94/19-8202/07 від 20.12.2007
року, який забезпечує виконання
товариством з обмеженою
відповідальністю «Амстор» укладеного
з відповідачем кредитного договору про
відкриття мультивалютної кредитної
лінії № 15-93/19-5681/07 від 20.12.2007 року,

- договір поруки № 19-10-06 від 29.06.2006 року,
який забезпечує виконання товариством
з обмеженою відповідальністю «Амстор»
укладеного з відповідачем договору
іпотечного кредитування (договору про
іпотечний борг) № 2-40-06 від 29.06.2006 року (а
також усіх договорів про внесення змін
до нього),

- договір поруки № 248 від 07.09.2007 року,
який забезпечує виконання товариством
з обмеженою відповідальністю «Амстор»
укладеного з відповідачем кредитного
договору № 76 від 07.09.2007 року,

-договір поруки №15-94/19-9352/05 від 18.10.2005
року, який забезпечує виконання
товариством з обмеженою
відповідальністю "Амстор" укладеного з
відповідачем кредитного договору №
15-93/19-8616/05 від 18.10.2005 року.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Як вбачається із матеріалів справи,
розрахунків заборгованості товариства
з обмеженою відповідальністю «Амстор»,
станом на 12.06.2014 року ТОВ «Амстор» мало
перед відповідачем наступну
заборгованість:

- за договором іпотечного кредитування
(договору про іпотечний борг) №
15-93/19-1793/06 від 10.04.2006 року в загальній
сумі 82 399 137, 75 гривень;

- за договором іпотечного кредитування
(договору про іпотечний борг) №
15-93/19-8280/06 від 05.10.2006 року в загальній
сумі 104 870 584, 41 гривень;

- за кредитним договором про відкриття
мультивалютної кредитної лінії №
15-93/19-5681/07 від 20.12.2007 року в загальній
сумі 83 837 205, 41 гривень;

- за договором іпотечного кредитування
(договору про іпотечний борг) № 2-40-06 від
29.06.2006 року (а також усіх договорів про
внесення змін до нього) в загальній
сумі 62 352 790, 29 гривень;

- за кредитним договором № 76 від 07.09.2007
року в загальній сумі 70 260 036, 83 гривень;

- за кредитним договором № 15-93/19-8616/05
від 18.10.2005 року в загальній сумі 72 842 595, 58
гривень.

18.06.2014 позивачем на підставі п.п. 3.1., 3.2.
укладених договорів поруки були
надіслані вимоги за укладеними
кредитними договорами на електронні
адреси позивача, а саме на адресу
заступника директора з фінансових
питань Позивача Чистової А.Ю. та
менеджера, що співпрацює із банками
Мазура Дмитра (, ), що
підтверджується наданими відповідачем
доказами. В подальшому зазначені
вимоги були повторно надіслані
поштовим зв'язком, що також були
отримані позивачем 26.06.2014. Зазначені
обставини позивачем не спростовані.

Як вбачається із змісту укладених
договорів поруки, порядок пред'явлення
вимоги за порукою передбачено статтею 3
договорів поруки.

Так, пунктом 3.1 укладених договорів
поруки встановлено зобов'язання
відповідача звернутися до позивача як
поручителя з письмовою вимогою у
випадку невиконання зобов'язання з
боку основного боржника (ТОВ «Амстор»).
Пунктом 3.2 зазначених договорів поруки
встановлено вимоги щодо змісту вимоги
про сплату зобов'язання за договором
поруки, що має надсилатися поручителю
Позивачу. Дослідивши тексти вимог
відповідача від 18.06.2014 за № 410-08-01-3/30,
411-08-01-3/30, 412-08-01-3/30, 413-08-01-3/30, 414-08-01-3/30,
415-08-01-3/30 про сплату позивачем як
поручителем заборгованості ТОВ
«Амстор», надісланих позивачеві 18.06.2014,
суд прийшов до висновку, що зазначені
вимоги містять всі необхідні пункти,
передбачені п.3.2. укладених договорів
поруки.

Отже, твердження позивача про
неотримання вимог, спростовано
наявними матеріалами справи та
вищенаведеним.

Згідно із п. 3.4 договорів поруки
випливає, що виконання зобов'язань
Позивачем повинно відбутися не пізніше
3-х днів з дати отримання вимоги,
направленої відповідно до п. 3.2.
договорів поруки. Відповідачем до
матеріали справи не надано доказів
виконання цієї умови з боку позивача як
поручителя, тобто відповідачем грошові
кошти згідно до надісланих вимог
сплачені не були.

Гроші у національній та іноземній
валюті, в силу статті 139 Господарського
кодексу України, відносяться до коштів
у складі майна суб'єктів
господарювання, які є об'єктом
власності і виходячи з вищенаведеного,
розпорядження ними повинно
здійснюватись на власний розсуд
власника.

Одним із способів розпорядження
власником грошовими коштами є їх
переказ, порядок якого в межах України
визначається Цивільним кодексом
України та Законом України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні".

Відповідно до ст.1071 Цивільного кодексу
України, грошові кошти можуть бути
списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
законом чи договором між банком і
клієнтом.

Вказаним законом передбачена
можливість договірного списання
коштів, яким є списання банком з
рахунку клієнта коштів без подання
клієнтом платіжного доручення, що
здійснюється банком у порядку,
передбаченому в договорі, укладеному
між ним і клієнтом (пункт 1.38 статті 1
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні").

Пунктом 26.1. цього ж закону встановлено,
що платник при укладенні договорів із
банком має право передбачити договірне
списання грошей із своїх рахунків на
користь банку платника та/або третіх
осіб.

Згідно п. 26.3. Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" договірне списання
здійснюється за платіжною вимогою
отримувача або за меморіальним
ордером, оформленим банком.

Відповідно до п.26.4. Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" у разі, якщо кредитором за
договором є обслуговуючий платника
банк, право банку на проведення
договірного списання передбачається в
договорі на розрахунково-касове
обслуговування або в іншому договорі
про надання банківських послуг.

Згідно п.6.5 "Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті", затвердженої
постановою Національного банку
України від 21.01.2004 N 22, якщо кредитором
за договором є банк, що обслуговує
платника, то право цього банку на
здійснення договірного списання
передбачається в договорі
банківського рахунку або іншому
договорі про надання банківських
послуг. Договір може містити
інформацію, яка потрібна банку для
списання ним коштів з рахунку платника.
Банк, що обслуговує платника,
здійснюючи на підставі договору
банківського рахунку або іншого
договору про надання банківських
послуг договірне списання коштів з
рахунку платника, оформляє
меморіальний ордер, у реквізиті
"Призначення платежу" якого зазначає
номер, дату договору, яким передбачено
можливість застосування договірного
списання.

Відповідно до п. 3.1 Договору
банківського рахунку від 28.04.2012, з метою
своєчасної сплати комісійної
винагороди, а також інших платежів
клієнта на користь банку за цим
договором або іншими договорами послуг
(тобто за будь-яким правочином чи
правочинами про надання банком клієнту
банківських послуг і/або за правочином
(застава, порук, інше), що забезпечує
виконання зобов'язань перед банком за
правочином про надання банківських
послуг), клієнт цим доручає банку, а
банк має право здійснювати договірне
списання коштів з будь-якого поточного
рахунку клієнта у порядку,
передбаченому загальними умовами.

20.06.2014 згідно меморіальних ордерів № 15,
№17, №20, №21, №22, №23, №28 з поточного
рахунку № 4940, належного позивачу,
відповідачем списано 8 723 214,94 гривень та
направлено на погашення
заборгованості за наведеними вище
кредитними договорами, за якими
позивач виступає як поручитель
виконання зобов'язань.

Як вбачається із матеріалів справи,
списання грошових коштів відбулося
20.06.2014. Суд погоджується з тим, що
оскільки позивач отримав вимоги №
410-08-01-3/30, 411-08-01-3/30, 412-08-01-3/30, 413-08-01-3/30,
414-08-01-3/30, 415-08-01-3/30 саме 18.06.2014, то на
момент здійснення фактичного списання
минув передбачений п.3.4. укладених
договорів поруки триденний термін,
встановлений Договорами поруки для
добровільного виконання вимог.
Зазначене кореспондується із статтею
255 Цивільного кодексу України, згідно
до якої, якщо строк встановлено для
вчинення дії, вона може бути вчинена до
закінчення останнього дня строку. У
разі, якщо ця дія має бути вчинена в
установі, то строк спливає тоді, коли у
цій установі за встановленими
правилами припиняються відповідні
операції. Оскільки грошові кошти в
порядку договірного списання були
списані відповідачем з рахунку
позивача 20.06.2014 року (через три дні
після фактичного отримання позивачем
вимог про необхідність виконання
передбаченого укладеними договорами
поруки зобов'язань) в кінці робочого
дня, починаючи з 17-ї години (в час, коли у
відповідача як установи припиняються
відповідні банківські операції), суд
доходить висновку про правомірність
здійснення такого договореного
списання коштів відповідачем з рахунку
позивача.

Щодо Договору поруки №248 від 07.09.2007р.
суд зазначає, що цей договір має серед
своїх умов певну особливість. Зокрема,
цей договір поруки встановлює інший
порядок пред'явлення претензій.

Так, п.3.4 встановлено обов'язок
виконання зобов'язань протягом п'яти
робочих днів з дати отримання вимоги,
направленої відповідно до п. 2.1. цього
договору. Водночас, відповідно до п 3.7.
зазначеного договору поруки,
відповідач має право здійснювати
договірне списання за умови настання
строків виконання Позичальником
грошових зобов'язань за кредитним
договором.

Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст.
1212 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме доданих до справи розрахунків,
станом на 20.06.2014 (день договірного
списання коштів із рахунку позивача)
строк виконання ТОВ «Амстор» (основним
боржником) своїх грошових зобов'язань
перед відповідачем уже настав, а тому
відповідач мав право здійснити
договірне списання коштів згідно до
укладеного договору поруки.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України на
кожну сторону покладено обов'язок
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи все
вищенаведене в сукупності, суд дійшов
висновку, що позивач в порядку ст. 33 ГПК
України, не довів належними та
допустимими доказами обставини
викладені у позовній заяві щодо
безпідставності набуття відповідачем
заявлених до стягнення коштів, а
відповідач, в свою чергу, спростував
заявлені позовні вимоги в порядку ст. 33
ГПК України.

Таким чином, враховуючи все
вищенаведене в сукупності, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог про стягнення
безпідставно набутих коштів у розмірі 8
723 214,94 грн.

У зв'язку із відмовою у задоволенні
позову, згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту
рішення: 08.09.2014.

Суддя

М.Є.
Літвінова