м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
«Промислово-технологічна компанія
«Укргазкомплект»доТовариства з
обмеженого відповідальністю
«Європейські технології
послуг»провизнання договору
недійснимСуддя Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача:Силенко Т.Г.від
відповідача:не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
«Промислово-технологічна компанія
«Укргазкомплект» (надалі - ТОВ
«Промислово-технологічна компанія
«Укргазкомплект») звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженого
відповідальністю «Європейські
технології послуг» (надалі - ТОВ
«Європейські технології послуг») про
визнання договору недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
договір №30 від 25.09.2012 р. є недійсним,
оскільки не відповідає нормам чинного
законодавства України, а саме:
відповідач не мав права укладати такий
договір з огляду на відсутність
державної реєстрації відповідного
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.07.2014 р. порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
11.08.2014 р. від представника відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому відповідач проти задоволення
позовних вимог заперечував з огляду на
те, що відсутність запису щодо
можливості здійснення ним певного виду
діяльності не тягне за собою визнання
недійсним договору №30 від 25.09.2012 р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.08.2014 р. розгляд справи
відкладено на 08.09.2014 р. у зв'язку з
неявкою представника відповідача.
Представник позивача в судове
засідання з'явилася, вимоги ухвали суду
виконала, надала пояснення по суті
спору, позовні вимоги підтримала
В судове засідання представник
відповідача не з'явився, у відзиві на
позовну заяву, поданому до канцелярії
суду 13.08.2014 р., проти задоволення
позовних вимог заперечував та просив
здійснювати розгляд справи за його
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.09.2012 р. між ТОВ
«Промислово-технологічна компанія
«Укргазкомплект» (замовник) та ТОВ
«Європейські технології послуг»
(виконавець) було укладено договір №30
(надалі - «Договір»).

Згідно з п. 1.1. Договору замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
провести роботи з розробки технічних
умов на продукцію замовника. На
підставі технічних умов розробити
паспорт на продукцію замовника.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що за
виконання робіт згідно договору
замовник перераховує виконавцю суму в
розмірі договірної ціни 176 800,00 грн.

Відповідно до розділу 4 Договору
визначено, що підтвердженням виконання
робіт є підписаний сторонами акт
здачі-приймання робіт.

На виконання умов Договору відповідач
надав послуги на загальну суму 176 800,00
грн., що підтверджується актами
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ ОУ-3109-35 від 31.10.2012 р., №ОУ-3109-36 від
31.10.2012 р., №ОУ-3109-39 від 31.10.2012 р., №ОУ-3109-38
від 31.10.2012 р. та №ОУ-3109-37 від 31.10.2012 р.

Позивач надані послуги оплатив
відповідачу повністю в розмірі 176 800,00
грн., що підтверджується платіжними
дорученнями №3086 від 12.11.2012 р. та №3107 від
29.11.2012 р., а також актом звірки взаємних
розрахунків станом на 31.12.2013 р.

Спір у справі виник у зв'язку із
оспорювання позивачем законності
Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Заявляючи позов про визнання недійсним
договору, позивач має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настанням відповідних наслідків.

Як на підставу для визнання Договору
недійсним позивач вказує на те, що під
час його укладення відповідач не надав
відповідну ліцензію, а також не мав
державної реєстрації відповідного
виду діяльності для надання послуг з
розробки технічних умов на продукцію
ТОВ «Промислово-технологічна компанія
«Укргазкомплект».

Вказані обставини, на думку позивача,
свідчать про неукладеність Договору з
огляду на недосягнення сторонами всіх
його істотних умов.

По-перше, відповідно до ч. 1 ст. 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За змістом ч. 3 ст. 180 Господарського
кодексу України при укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Суд відзначає, що предметом
господарського договору є
господарські зобов'язання, за якими
боржник зобов'язаний вчинити на
користь кредитора певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Умови про
предмет договору повинні включати
визначення матеріального об'єкта
договірного зобов'язання, а саме:

- найменування (номенклатуру,
асортимент) товару, сутність та перелік
послуг, результат робіт;

- кількісні показники поставки
продукції, виконання робіт, надання
послуг;

- вимоги до їх якості, які визначаються
посиланням на відповідні державні
стандарти або на технічні умови, або
вимоги, яким має відповідати товар
(встановлюються у технічній
документації, зразках, еталонах). В
усякому разі товар, результати робіт,
послуг мають бути придатними для
використання у цілях, для яких вони
призначені.

Із матеріалів справи вбачається, що під
час укладення оспорюваного Договору
сторонами було погоджено всі істотні
умови, необхідні для даного виду
договору (договору надання послуг).

В той же час, не погодження сторонами
всіх істотних умов договору згідно
ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу
України, ст. 638 Цивільного кодексу
України, чого в даному випадку не
встановлено, може свідчити про
неукладеність такого договору, тобто
непородженням ним цивільних прав та
обов'язків, що виключає можливість
визнання судом такого правочину
недійсним.

Аналогічний висновок міститься в п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р.
та п. 2.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними».

По-друге, стаття 9 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» містить
перелік видів господарської
діяльності, що підлягають
ліцензуванню, зокрема: 1) банківська
діяльність; 2) професійна діяльність на
ринку цінних паперів; 3) із надання
фінансових послуг; 4)
зовнішньоекономічна діяльність; 5)
діяльність у галузі телебачення і
радіомовлення; 6) діяльність у сфері
електроенергетики та використання
ядерної енергії; 7) діяльність у сфері
освіти; 9) виробництво і торгівля
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами; 10) діяльність у сфері
телекомунікацій; 11) будівельна
діяльність; 12) надання послуг з
перевезення пасажирів, вантажу
повітряним транспортом.

Таким чином, посилання позивача про те,
що відповідач не мав права укладати
спірний договір та надавати послуги
без відповідної ліцензії не
приймаються судом, оскільки для виду
робіт, що визначені Договором, законом
не визначено обов'язковість
ліцензування.

Більш того, відповідно до п. 3.8.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» цивільна правоздатність
юридичної особи, за загальним правилом,
є універсальною, тобто відповідна
особа здатна мати такі ж цивільні права
та обов'язки, як і фізична особа, крім
тих, які за своєю природою можуть
належати лише людині (частина перша
статті 91 ЦК України), а відтак вправі
вчиняти будь-які не заборонені законом
правочини. Тому сама лише відсутність у
статутних документах чи в положеннях,
якими регулюється діяльність, зокрема,
суб'єктів господарювання, записів щодо
можливості здійснення ними певної
діяльності та, відповідно, вчинення тих
чи інших правочинів не тягне за собою
визнання таких правочинів за їх участю
недійсними.

Відтак, відсутність в довідці
статистики записів щодо можливості
здійснення ТОВ «Європейські
технології послуг» певних видів
діяльності не тягне за собою визнання
недійсним Договору, укладеного за його
участю.

Таким чином, позивачем не доведено, а
судом не встановлено обставин з якими
положення статей 203, 215 Цивільного
кодексу України пов'язують можливість
визнання Договору недійсним.

За таких обставин, тому підстави для
задоволення позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Промислово-технологічна компанія
«Укргазкомплект» із викладених у ньому
підстав відсутні.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Промислово-технологічна компанія
«Укргазкомплект» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 09.09.2014 р.

Суддя
В.П. Босий