ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2014 р.
Справа № 2-11/11(2/1328/11/12)

м. Львів

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Кордюк Г.Т.

суддів
Данко Л.С.

Давид Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ
"Львівська гарнізонна база" від 13.06.2012
року

на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 06.06.2012 року

у справі № 2-11/11 (2/1328/11/12)

за позовом: ОСОБА_2, м. Львів

до відповідача: ТзОВ "Львівська
гарнізонна база", м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_3, м. Львів

про: стягнення вартості частини майна
при виході учасника з товариства

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: Наконечна
Оксана-Анастасія Євгенівна -
представник

від третьої особи: не з'явився

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
18.08.2014 року змінено склад колегії,
замість судді Гриців В.М., в склад
колегії введено суддю Данко Л.С.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст. ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

У судових засіданнях здійснювалася
технічна фіксація судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу згідно клопотання
представника позивача від 30.01.2013 року.

18.04.2013 року представником позивача
подана заява про відвід суддів Кордюк
Г.Т., Зварич О.В. та Якімець Г.Г. Ухвалою
Львівського апеляційного
господарського суду від 18.04.2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід
суддів Львівського апеляційного
господарського суду: Кордюк Г.Т.
(головуючий суддя), Зварич О.В., Якімець
Г.Г. - відмовлено.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 06.06.2012 року (суддя
Кавацюк В.І.), позов ОСОБА_2 задоволено
повністю - стягнуто з ТзОВ «Львівська
гарнізонна база» на користь ОСОБА_2 - 5 830
615,80 грн. вартості частини майна
товариства, належної йому до виплати
при виході зі складу учасника
товариства 05.07.2005 року відповідно до
частки в статутному фонді (капіталі) в
25%, з врахуванням 25% річних за
прострочку виплати частки майна,
індексу інфляції та 3% річних,
нарахованих з 05.07.2006 року по 24.05.2012 року,
1 700,00 грн. витрат по оплаті державного
мита та 56 125,81 грн. витрат на проведення
експертиз та експертної оцінки.

Суд першої інстанції мотивував рішення
тим, що відповідач в порушення ст. 54
Закону України «Про господарські
товариства», не виплатив ОСОБА_2
вартості частки майна в розмірі 25% при
його виході з товариства. А тому його
частка, яка згідно висновку оцінювача
ТзОВ «Західний регіональний
консалтинговий центр» становить - 1
600 850 грн., підлягає стягненню в
примусовому порядку.

Крім того, задовольняючи вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача частки, місцевим судом
зроблено висновок, що така повинна бути
корегована (помножена) на коефіцієнт
3,6422, оскільки умовами п. 12.14 Статуту
товариства, ст. 625 ЦК України
встановлено право учасника на таку
виплату, у разі прострочення
товариством у виплаті учаснику
вартості частки.

ТзОВ «Львівська гарнізонна база» не
погоджуючись з рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова, подано апеляційну скаргу від
13.06.2012 року (з доповненням від 23.01.2013
року), в якій просить скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 06.06.2012 року у даній справі та
прийняти нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі, відповідач
покликається на те, що в основу
оскаржуваного рішення, судом першої
інстанції покладено звіт оцінки
вартості майна від 22.05.2012 року,
складений ТзОВ «Західний регіональний
консалтинговий центр». Однак як вважає
апелянт, при визначені вартості об'єкта
нерухомого майна використано
порівняльний підхід, який
застосовується за наявності
достовірної інформації про угоди
купівлі-продажу об'єктів нерухомості,
яке є аналогом тому, що оцінюється.
Експертом при визначенні вартості
об'єкта дослідження використано не
інформацію про угоди купівлі-продажу, а
інформацію про пропозицію продажу на
вторинному ринку, що не суперечить п. 16
Національного стандарту № 1.

При проведенні корегування експертом
не застосовано корегування
рієлтерських послуг, корегування на
різницю в площі, не зазначено у
висновку про включення до вартості
майна податку на додану вартість, не
враховано, що ТзОВ «Львівська
гарнізонна база» з 2006 року було
проведено ряд робіт щодо реконструкції
майна, та не враховано стан майна.

Крім того, апелянт покликається
на те, що ОСОБА_8, який проводив
експертизу, немає кваліфікації
судового експерта, а тому не міг бути
залучений до участі у справі як судовий
експерт.

Також апелянт в апеляційній
скарзі, покликається на те, що судом
першої інстанції в порушення Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18.12.2009 року «Про судове рішення», в
мотивувальній частині рішення, не
надано належної оцінки доводам
відповідача щодо пропуску позивачем
строку позовної давності на звернення
до суду з вимогою про стягнення 25%
річних, індексу інфляції та 3% річних,
нарахованих за період з 05.07.2006 року по
24.05.2012 року. У зв'язку із запереченням
висновків ТзОВ «Західний регіональний
консалтинговий центр», відповідачем
заявлено клопотання про призначення у
справі повторної судово-будівельної та
бухгалтерсько-економічної експертизи.

Позивач у відзиві на апеляційну
скаргу, представник в судовому
засіданні, доводи апеляційної скарги
відхилив, покликаючись, що експерт
ОСОБА_8, хоча не має кваліфікації
судового експерта, однак був залучений
судом в порядку ч. 4 ст. 7 Закону України
«Про судову експертизу» та п. 7
Постанови Пленуму ВГС України «Про
деякі питання практики призначення
судових експертиз».

Вартість майна товариства
розраховувалось на день виходу ОСОБА_2
з товариства, на підставі балансу.
Експерт не враховував зміни в балансі
товариства після виходу ОСОБА_2, а також
звіти ТзОВ «СОКК» про стан майна за рік
до виходу (жовтень 2004 року).

Вимоги, які відносяться до
періоду з липня 2006 року по травень 2012
року, не знаходяться за межами строку
позовної давності, оскільки при
поданні позовної заяви ОСОБА_2 залишив
за собою право уточнити позовні вимоги
в подальшому при визначенні вартості
майна товариства.

У відзиві на клопотання
відповідача про призначення повторної
експертизи, вказує на недоцільність
проведення такої, оскільки призначення
судом фахівця ОСОБА_8 відбувалось з
дотриманням ст. 7 Закону України «Про
судову експертизу».

Враховуючи розбіжності, що
містяться у висновках комплексних
судових будівельно-технічних
експертиз, які складені Львівським
НДІСЕ та у висновках про оцінку майна
ТзОВ «Львівська гарнізонна база», які
складенні ТзОВ «Західний регіональний
консалтинговий центр», ухвалою
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.05.2013 року
призначено повторну судову
будівельно-технічну експертизу.

Після проведення експертизи,
04.08.2014 року Львівським НДІСЕ скеровано
до суду висновки судової
будівельно-технічної експертизи № 1235,
1236, 1237, 1238, 1239, 1240, 1241, 1884 від 23.06.2014 року по
справі № 2-11/11 (2/1328/11/12).

В судовому засіданні 21.08.2014 року
представником відповідача заявлено
усне клопотання про зупинення
провадження у справі і призначення
судово-економічної експертизи.

Представник позивача клопотання
представника відповідача заперечив,
вказав на недоцільність і відсутності
необхідності проведення
судово-економічної експертизи,
оскільки метою призначення повторної
будівельно-технічної експертизи були
розбіжності у висновках експертиз і те,
що ОСОБА_8 не має кваліфікації судового
експерта. Інших підстав для проведення
експертизи зазначено не було. Отже мету
проведення повторної експертизи було
досягнуто, вартість майна встановлено
і без подання документів зазначених у
клопотанні експерта.

Розглянувши в судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та оцінивши наявні в
ній докази, заслухавши доводи та
заперечення представника позивача та
відповідача апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційну скаргу ТзОВ
«Львівська гарнізонна база» належить
задоволити частково, виходячи з
наступного.

ТОВ «Львівська гарнізонна база»
було створено в грудні 2002 року та його
державна реєстрація була здійснена
виконавчим комітетом Львівської
міської ради 23 грудня 2002 року.
Відповідно до Статуту ТОВ «Львівська
гарнізонна база» в редакції,
затвердженій загальними зборами
учасників товариства 22 жовтня 2004 року,
яка була зареєстрована 27 жовтня 2004 року
і яка діяла станом на липень 2005 року,
його учасниками були позивач ОСОБА_2 та
третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_3 Статутний капітал товариства
був сформований за рахунок вкладів
учасників товариства в розмірі 16500 грн.,
де частка ОСОБА_2 склала 4125,00 грн., що
становить 25% статутного капіталу, а
ОСОБА_3 - 12375,00 грн., що становить 75%
статутного капіталу.

01 липня 2005 року позивач ОСОБА_2
звернувся в ТОВ «Львівська гарнізонна
база» із заявою, яка була посвідчена
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_9.
Даною заявою позивач ОСОБА_2 повідомив
загальні збори учасників ТОВ
«Львівська гарнізонна ваза» про свій
вихід із числа учасників даного
товариства, а також просив провести з
ним розрахунки в порядку ст. 54 Закону
України «Про господарські товариства».
і ст. 148 ЦК України шляхом передання
йому майна товариства в натурі
відповідно до його частки в статутному
капіталі на момент виходу з товариства.

05 липня 2005 року відбулись загальні
збори учасників ТОВ «Львівська
гарнізонна база» даного товариства, на
яких, зокрема, було прийняте рішення
про задоволення вищевказаної заяви в
частині виходу ОСОБА_2 з ТОВ «Львівська
гарнізонна база» та вирішено провести
виплату вартості частини майна
товариства, яка пропорційна його
частці в статутному фонді, грошовими
коштами. Цим же рішенням було
відмовлено ОСОБА_2 у виплаті вартості
частини майна товариства, яка
пропорційна його частці в статутному
фонді, шляхом передання майна в натурі.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням, позивач ОСОБА_2 в липні 2005
року звернувся в Шевченківський
районний суд м. Львова з позовом до ТОВ
«Львівська гарнізонна база» та ОСОБА_3
про скасування рішення загальних
зборів товариства в частині відмови у
виплаті вартості частини майна шляхом
передання майна в натурі і виплаті
частки в грошовому виразі та
спонукання до виділення і передання
частини майна товариства в натурі.
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 27 грудня 2005 року, яке
залишено без змін судами апеляційної і
касаційної інстанції, в задоволеним
позову було відмовлено.

Згідно з вимогами ст. 54 Закону України
«Про господарські товариства» в
редакції Закону України від 11 травня 2005
року N 4-рп/2005, що діяла на момент спірних
правовідносин станом на 05.07.2005 року, при
виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому
виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці у
статутному капіталі. Виплата
провадиться після затвердження звіту
за рік, в якому він вийшов з товариства,
і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Відповідно до ст. 148 ЦК України учасник
товариства з обмеженою
відповідальністю має право вийти з
товариства, повідомивши товариство про
свій вихід не пізніше ніж за три місяці
до виходу, якщо інший строк не
встановлений статутом. Учасник, який
виходить із товариства з обмеженою
відповідальністю, має право одержати
вартість частини майна, пропорційну
його частці у статутному капіталі
товариства. Порядок і спосіб
визначення вартості частини майна, щ0
пропорційна частці учасника у
статутному фонді, а також порядок і
строки її виплати встановлюються
статутом і законом.

У відповідності до пунктів 12.1., 12.2., 12.3.,
12.5., 12.6., 12.8. Статуту ТОВ «Львівська
гарнізонна база» (в редакції від 22
жовтня 2004 року), який був чинним станом
на 05 липня 2005 року, учасник має право в
будь-який час вийти з товариства
незалежно від згоди інших учасників чи
товариства. Вихід учасника - фізичної
особи відбувається на підставі поданої
товариству заяви про вихід, яка
посвідчується нотаріально. Заява про
вихід подається особисто або через
представника. Учасник вважається
таким, що вибув з товариства з
наступного дня після подання заяви про
вихід, якщо інший строк не передбачений
в заяві. При виході учасника з
товариства йому виплачується частина
вартості майна товариства на день
виходу, пропорційна його частці в
статутному капіталі. Вартість частки
визначається як частина власного
капіталу товариства, пропорційна його
частці в статутному капіталі
відповідно до установчих документів в
останній редакції. Вартість частки
розраховується головним бухгалтером
товариства за балансом, складеним на
день виходу учасника. Вартість частки
повинна бути розрахована і повідомлена
учаснику, який виходить, у місячний
строк з дня подання заяви про вихід.
Якщо учасник не згідний з наданим йому
розрахунком, він вправі звернутись до
суду.

Судом встановлено, що в порушення
вищезазначених норм законодавства та
положень Статуту відповідач - ТОВ
«Львівська гарнізонна база» не провело
виплати позивачу ОСОБА_2 вартості
частини майна, яка пропорційна його
частці у статутному фонді (капіталі)
товариства та становить 25%.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008
року «Про практику розгляду судами
корпоративних спорів», при визначенні
порядку і способу обчислення вартості
частини майна товариства та частини
прибутку, яку має право отримати
учасник при виході (виключенні) з ТОВ
(ТДВ), а також порядку і строків їх
виплати господарські суди мають
застосовувати відповідні положення
установчих документів товариства.

У випадку неврегульованості в
установчих документах вартості
частини майна товариства, що підлягає
виплаті, повинна відповідати вартості
чистих активів товариства, що
визначається в порядку, встановленому
законодавством, пропорційно його
частці в статутному капіталі
товариства на підставі балансу,
складеного на дату виходу (виключення).
Розрахунок належної учаснику частини
прибутку здійснюється на дату виходу
(виключення) з товариства.

Будь-який учасник товариства має право
вимагати проведення з ним розрахунків
виходячи з дійсної (ринкової) вартості
майна товариства.

Господарським судам у вирішенні
спорів, пов'язаних з визначенням та/або
стягненням вартості частки майна,
належної до сплати учаснику, що вибув,
слід задовольняти клопотання сторони
про проведення оцінки майна товариства
суб'єктом оціночної діяльності з метою
визначення вартості такої частки. (п. 3.7.
Рекомендації президії Вищого
господарського суду України від 28.12.2007
№ 04-5/14 про практику застосування
законодавства у розгляді справ, що
виникають з корпоративних відносин).

Як вбачається із висновків судової
будівельно-технічної експертизи,
складених судовим експертом
Львівського НДІСЕ на виконання ухвали
Львівського апеляційного
господарського суду від 23.05.2013 року,
ринкова вартість нерухомого майна яка
належить ТзОВ «Львівська гарнізонна
база» станом на 05.07.2005 року (11 об'єктів)
становить - 7 433 380 грн.

Додаткові та поточні зобов'язання
товариства станом на 05.07.2005 року згідно
балансу товариства становить 2 140
150 грн.

Вартість частини майна ТзОВ «Львівська
гарнізонна база» пропорційно частці
ОСОБА_2 в статутному фонді (25%) станом на
05.07.2005 року відповідно становить (7433380-
2140150)=5293230 грн. х 25% = 1323308 грн., яка
підлягає відшкодуванню позивачу за
рахунок відповідача.

Щодо стягнення з відповідача частини
вартості майна товариства помноженого
на коефіцієнт 3,6422, який позивачем
заявлено в заяві про уточнення
позовних вимог (а.с. 67-68, Том 8), то такі
вимоги позивача до задоволення не
підлягають виходячи з наступного.

Як вбачається із розрахунку позивача і
заяви про уточнення позовних вимог,
позивач не заявляв вимогу і не здійснив
розрахунку відповідно 25% річних згідно
п. 12.4 Статуту, індексу інфляції та 3%
річних згідно ст. 625 ЦК України, за
затримку виплати йому частки, а просить
стягнути вартість частини майна яка
корегується на коефіцієнт 3,6422.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України,
за своєю правовою природою
відрізняються від інфляційних, які не є
санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу
який полягає у відшкодуванні
матеріальних витрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів. А річні за своєю
правовою природою є компенсацією
(платою) від боржника за користування
утримуваними грошовими коштами.

Механізм нарахування інфляційних та 3%
річних є різними, оскільки інфляційні
нараховуються згідно Листа Верховного
Суду України № 62-97 від 03.04.1997 року «Щодо
рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», не на кожну
дату місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. А 3% річних
нараховуються за кожен день
прострочення, а тому сумарний їх індекс
суперечить ст. 625 ЦК України.

Крім того судова колегія відзначає, що
3% річних стягуються, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Оскільки статутом ТзОВ «Львівська
гарнізонна база» (п. 12.4.), передбачає
сплату 25% річних за несвоєчасну виплату
вартості частки майна, що є тотожним
відсоткам встановленим ст. 625 ЦК
України, а тому подвійне нарахування
процентів суперечить ст. 625 ЦК України.

Застосування Шевченківським районним
судом коефіцієнту 3,6422 не ґрунтуються
на нормі закону, рішення суду підлягає
скасуванню.

Враховуючи, що апеляційним судом
задоволено 23% від заявленого позову, то
витрати за проведення експертизи в
суді першої інстанції підлягають
відшкодуванню пропорційно задоволеним
вимогам.

Судові витрати підлягають
відшкодуванню в сумі 1700 грн. за позовом.

В зв'язку з безпідставністю позовних
вимог позивача щодо стягнення вартості
частини майна скорегованої на
коефіцієнт 3,6422, не підлягає
задоволенню заява відповідача про
застосування позовної давності, до
таких вимог, оскільки така підлягає
розгляду лише, у випадку, коли суд
встановить порушення права позивача
(пункт 2.2. Постанови Пленуму ВГС України
від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів»).

Клопотання відповідача про
призначення судово-економічної
експертизи, судом відхиляється з
наступного:

У клопотанні ТзОВ «Львівська
гарнізонна база» від 23.01.2013 року про
призначення судової
будівельно-технічної експертизи
зазначено дві підстави: невірна оцінка
об'єкту нерухомості товариства та те,
що ОСОБА_8 не має кваліфікації судового
експерта.

Оскільки підставою проведення
повторної судової
будівельно-технічної експертизи було
питання розходження у висновках
Львівського НДІСЕ та ТзОВ «Західний
регіональний консалтинговий центр»,
щодо вартості нерухомого майна,
відповідача, інших підстав для
проведення експертизи сторони не
заявляли, отже мету проведення
досягнуто, вартість майна встановлено
і без наданих документів, заявлених в
клопотанні експертів.

Крім того, Львівський апеляційний
господарський суд не призначав у
справі судово-економічну експертизу,
як і сторони такого клопотання не
заявляли.

З врахуванням наведеного та керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ТзОВ
«Львівська гарнізонна база»
задоволити частково.

2. Рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 06.06.2012 року
скасувати. Прийняти нове рішення.

3. Позов задоволити частково.
Стягнути з ТзОВ «Львівська гарнізонна
база» на користь ОСОБА_2 1323308 грн.
вартості частини майна товариства, 1700
грн. судового збору, 12908,84 грн. витрат за
проведення судових експертиз.

4. Стягнути з ТзОВ «Львівська
гарнізонна база» в дохід Державного
бюджету України 34410 грн. судового збору
за розгляд апеляційної скарги.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ТзОВ «Львівська гарнізонна база» 7914
грн. 30 коп. судового збору за розгляд
апеляційної скарги.

6. В решті позову відмовити.

7. Доручити Шевченківському
районному суду м. Львова видати
відповідні накази.

8. Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України в порядку та строки,
встановлені ст. ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий - суддя
Кордюк Г.Т.

суддя
Данко Л.С.

суддя
Давид Л.Л.