ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р.Справа № 916/891/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Мирошниченко М. А., Головея В.М.

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Діденко Ю.Г. - директор

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Одеський
нафтопереробний завод"

на рішення господарського суду
Одеської області

від 11 червня 2014 року

у справі № 916/891/14

за позовом виробничо-сервісної фірми
"Гідросервіс" у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю

до Публічного акціонерного товариства
"Одеський нафтопереробний завод"

про стягнення 199.081 грн. 97 коп.

ВСТАНОВИЛА:

12.03.2014 р. виробничо-сервісна
фірма "Гідросервіс" у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю (далі позивач, Фірма)
звернулась до господарського суду
Одеської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Одеський нафтопереробний завод" (далі
відповідач, ПАТ) про стягнення грошових
коштів у сумі 199.081 грн. 97 коп.

Позов мотивований тим, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за укладеним між
сторонами у справі договором №
1/08-ЄГР/08/740 від 04.12.2008 р. щодо своєчасної
та повної оплати виконаних
еколого-геологічних робіт, внаслідок
чого має борг по їх оплаті в сумі 188.969
грн. 20 коп., а тому повинний сплатити
позивачеві не лише зазначену суму
боргу, а також 6253 грн. 69 коп. - пені, 1250
грн. 86 коп. - 3% річних, 2608 грн. 22 коп. -
інфляційних витрат, а також
відшкодувати позивачеві понесені
судові витрати по справі на сплату
судового збору за подання позову у сумі
3981 грн. 65 коп.

Відповідач відзив на позов не
надав та його представник в судове
засідання не з'явився, внаслідок чого
справа була розглянута місцевим судом
за наявними в ній матеріалами в порядку
ст. 75 ГПК України, а клопотання ПАТ про
зупинення провадження у справі до
прийняття Вищим господарським судом
України постанови за результатами
розгляду касаційної скарги на ухвалу
Одеського апеляційного господарського
суду від 27.05.2014 р. про повернення
апеляційної скарги відповідача на
ухвалу господарського суду Одеської
області від 16.05.2014 р., якою повернуто
зустрічну позовну заяву останнього
залишено судом першої інстанції без
задоволення, як безпідставне та
необґрунтоване.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 11.06.2014 р. (суддя
Лічман Л.В.) позовні вимоги Фірми
задоволені частково та з відповідача
на користь позивача стягнуто: 188969 грн. 20
коп. - боргу, 5420 грн. 99 коп. - пені, 1250 грн.
82 коп. - 3% річних, 1773 грн. 71 коп. -
інфляційних витрат та 3948 грн. 30 коп. -
понесених судових витрат на оплату
судового збору за подання позову, а в
решті частині позову - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за укладеним між
сторонами у справі договором №
1/08-ЄГР/08/740 від 04.12.2008 р. щодо своєчасної
та повної оплати виконаних
еколого-геологічних робіт, внаслідок
чого має борг по їх оплаті в сумі 188.969
грн. 20 коп., а тому повинний сплатити
позивачеві не лише зазначену суму
боргу, а також 5420 грн. 99 коп. - пені, 1250
грн. 82 коп. - 3% річних, 1773 грн. 71 коп. -
інфляційних витрат та 3948 грн. 30 коп. -
понесених судових витрат на оплату
судового збору за подання позову.

Відмовляючи у задоволені
позовних вимог в частині стягнення
решти частини пені у сумі 832 грн. 70 коп.
та 3% річних у сумі 4 коп. місцевий суд
виходив з того, що позивач припустився
арифметичних помилок та невірно
визначив облікову ставку НБУ, яка діяла
в період прострочення боргу, внаслідок
чого підстави для задоволення позовних
вимог в цій частині відсутні.

Відмовляючи у задоволені
позовних вимог в частині стягнення
інфляційних витрат у сумі 834 грн. 51 коп.
місцевий суд виходив з того, що
позивачем під час розрахунку
інфляційних витрат не враховано
рекомендації абз.4 п.3.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. № 14
та листа Верховного Суду України
„Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 р. №
62-97, якими встановлено, що місяць, в
якому кількість днів прострочення
складає менше 15, до періоду нарахування
інфляційних втрат не включається,
внаслідок чого підстави для
задоволення позову в цій частині -
відсутні.

Відмовляючи у задоволенні
клопотання про зупинення провадження
по справі місцевий суд виходив з того,
на теперішній час ухвали судів як
першої, так і апеляційної інстанції
набрали законної сили, а тому підстави
для зупинення провадження по справі -
відсутні.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення місцевого суду
скасувати, оскільки воно прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги Фірми
залишити без задоволення.

Скарга мотивована тим, що,
по-перше, генеральний директор ПАТ п.
Коваленко О.М. на момент укладання
спірного договору не мав повноважень
підписувати спірний договір, по-друге,
акти виконаних робіт підписані не
уповноваженою на те особою, по-третє,
місцевим судом в порушення ст. 79 ГПК
України не правомірно відхилено
клопотання відповідача про зупинення
провадження по справі та в супереч ст.
109 ГПК України не надіслано касаційну
скаргу разом зі справою до Вищого
господарського суду України, внаслідок
чого підстави для задоволення позову -
відсутні.

У відзив на апеляційну скаргу
позивач просить рішення місцевого суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення. В судовому засіданні
представник позивача доводи відзиву на
апеляційну скаргу підтримав.

Скаржник був своєчасно та
належним чином повідомлений про день,
час і місце розгляду справи, але 27.08.2014
р. від нього надійшло клопотання про
перенесення розгляду справи на іншу
дату у зв'язку з хворобою його
представника.

Назване клопотання визнано
колегією суддів необґрунтованим та
відхилено з огляду на те, що вказана
відповідачем у клопотанні причина про
перенесення судового засідання не є
достатньою, оскільки представництво
інтересів останнього може
здійснюватися також любою іншою особою
в силу повноваження, що ґрунтується на
довіреності. Поважною причиною
перенесення судового засідання може
вважатися та, існування якої зумовлено
факторами об'єктивного характеру, які
не залежать від волі заявника, тобто ні
за яких обставин не можуть бути ним
змінені чи усунуті, а таких обставин у
даному випадку немає.

Крім того, встановлений ч. 1 ст. 102
ГПК України двомісячний строк
перегляду справи в апеляційному
порядку спливає 01.09.2014 р., а з
клопотанням про продовження строку
розгляду справи до суду жодна із сторін
не зверталась, що унеможливлює
продовження цього строку, внаслідок
чого клопотання скаржника не може бути
задоволено ще й з цих підстав.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга необґрунтована та не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи і правильно встановлено судом
першої інстанції 11.12.2008 р. між
сторонами у справі укладено договір №
1/08-ЭГР/08/740, за умовами якого позивач
зобов'язався виконати комплекс
еколого-геологічних робіт на території
об'єкту відповідача, що розташований за
адресою: м. Одеса, Шкодова гора,1/1, а
відповідач прийняти та оплатити ці
роботи відповідно до умов договору. Цей
договір з боку відповідача підписаний
його генеральним директором п.
Коваленко О.М.

Згідно п. 8.1. договору останній
вступає в силу після підписання
сторонами та діє до 30.12.2012 р. або до
спливу гарантійного строку на роботи в
залежності від того, що настане
пізніше. У випадку, якщо на момент
закінчення дії Договору сторони не
закінчили розрахунки між собою, то
строк дії Договору в частині виконання
грошових зобов'язань підлягає
автоматичної пролонгації до повного
завершення розрахунків між сторонами.
Договір може бути продовженим на
узгоджений сторонами строк за
письмовою згодою сторін.

Додатковою угодою № 6 від 24.12.2012
р. до договору сторонами продовжено
строк дії договору до 31.12.2013 р.

Відповідно до п. 1.2 договору
склад робіт, які виконуються,
передбачені робочим проектом
„Завершення санації ґрунтів та
водоносних горизонтів від
нафтопродуктів на території ПАТ, який
затверджено та узгоджено у
встановленому порядку та включає:
роботи по обслуговуванню та
забезпеченню функціонування локальної
гідрорежимної мережі свердловин
спостереження (локальний моніторинг
підземних вод): буріння та облаштування
локальної мережі; профілактичні та
ремонтно-відновлювальні роботи в
мережі свердловин; стаціонарні
спостереження за режимом ступенів
забруднення та станом підземних вод;
лабораторні дослідження підземних вод,
включаючи комірні роботи по всьому
комплексу робіт із складанням
квартальних та річних звітів.
Виконавець підтверджує, що він
ознайомлений з проектом, та що вказаний
проект переданий йому Замовником у
повному об'ємі.

Згідно п. 2.1 договору вартість
робіт складає 571544 грн. 42 коп. з ПДВ та
включає матеріали, які
використовуються позивачем.

Як свідчать матеріали справи
сторонами договору підписано та
скріплено печатками протокол
погодження договірної ціни (а.с.12), яка
повністю співпадає з визначеною у п. 2.1
загальною вартістю робіт за договором
в розмірі 571.544 грн. 42 коп. з ПДВ.

Відповідно до п. 2.1 договору
оплата робіт проводиться по факту
виконання конкретного виду робіт.

У п. п. 2.2-2.4 договору встановлено,
що підставою для оплати служить
оригінал рахунку Виконавця та акт
здачі-прийому виконаних робіт за даним
видом робіт, підписаний представниками
обох сторін. Моментом виконання
Замовником грошових зобов'язань за
Договором є момент списання грошових
коштів з поточного рахунку Замовника.
Оплата проводиться в строк не пізніше 15
банківських днів з моменту підписання
сторонами акту здачі-прийому виконаних
робіт та виставлення рахунку.

Як свідчать матеріали справи
позивач свої зобов'язання за названим
договором виконав своєчасно і належним
чином здійснив комплекс
еколого-геологічних робіт вартістю
188.969 грн. 20 коп., що видно з підписаних
представниками обох сторін та
скріплених печатками підприємств
актів приймання виконаних робіт № 10 за
жовтень 2013 р. на суму 76294 грн. 62 коп., № 11
за листопад 2013 р. на суму 50.627 грн. 28 коп.,
№ 12 за грудень 2013 р. на суму 62047 грн. 30
коп.

На підставі вищезазначених
актів виконаних робіт, позивачем були
виставлені відповідачеві відповідні
рахунки на оплату, зокрема: за актом
виконаних робіт № 10 виставлено рахунок
на оплату № 201 від 23.10.2013 р. на суму 76294
грн. 62 коп.; за актом виконаних робіт № 11
виставлено рахунком на оплату № 237 від
27.11.2013 р. на суму 50627 грн. 28 коп., за актом
виконаних робіт № 12 виставлено
рахунком на оплату № 255 від 20.12.2013 р. на
суму 62047 грн. 30 коп., а всього на загальну
суму 188.969 грн. 20 коп.

Оскільки в актах приймання
виконаних робіт відсутня дата їх
підписання, то місцевий суд дійшов до
правомірного та обґрунтованого
висновку про те, що початком спливу
строку на оплату позивач правомірно
визначив перший день місяця,
наступного за тим, в якому підписаний
відповідний акт.

Таким чином, відповідно до умов
укладеного договору відповідач
повинний був здійснити оплату за
виконанні роботи за актом № 10 за
жовтень 2013 р. та виставлений на
підставі цього акту рахунок № 201 від
23.10.2013 р. на суму 76294 грн. 62 коп. у строк до
21.11.2013 р. (включно), за актом № 11 за
листопад 2013 р. та виставлений на
підставі цього акту рахунок № 237 від
27.11.2013 р. на суму 50627 грн. 28 коп. у строк до
20.12.2013 р. (включно), за актом № 12 за
грудень 2013 р. та виставлений на
підставі цього акту № 255 від 20.12.2013 р. на
суму 62047 грн. 30 коп. у строк до 24.01.2014 р.
(включно).

Доказів оплати виконаних
позивачем робіт в матеріалах справи не
містять та їх, всупереч вимогам ст. 33
ГПК України, відповідачем суду не
надано, внаслідок чого місцевий суд
підставне, відповідно до вимог ст. ст.
525, 526, 530 ЦК України стягнув з
відповідача на користь позивача 188.969
грн. 20 коп. боргу.

Посилання скаржника на те, що
спірний договір підписаний не
уповноваженою на це особою є
необґрунтованими, оскільки цей договір
з боку відповідача підписаний його
генеральним директором п. Коваленко
О.І., а згідно статуту відповідача, крім
генерального директора від імені
Товариства без довіреності мають право
вчинювати дії, вести переговори,
підписувати угоди та вчиняти інші
правочини ще й заступники генерального
директора.

Доказів, які б свідчили про те,
що на укладення спірного договору
вимагалось обов'язкове погодження
Наглядової ради відповідача в
матеріалах справи не містять та їх,
всупереч вимогам ст. 33 ГПК України,
скаржником суду не надано.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 92 ЦК
України у відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження, а таких
доказів в матеріалах справи не
міститься та скаржником суду не надано.

Доказів, що свідчать про
визнання договору № 1/08-ЭГР/08/740 від
11.12.2008 р., укладеного між сторонами у
справі, недійсним в матеріалах справи
також не міститься.

Вищезазначене повністю
спростовує доводи скаржника про те, що
договір № 1/08-ЭГР/08/740 від 11.12.2008 р. з його
боку був підписаний не уповноваженою
особою, а тому такі доводи до уваги
прийнятими бути не можуть.

З актів виконаних робіт
вбачається, що вони з боку відповідача
підписані головним інженером
останнього п. Столяровим Ю.Г., підписи
якого засвідчені печаткою ПАТ.

З довіреності відповідача № 949
від 10.09.2013 р. видно, що головний інженер
відповідача п. Столяров Ю.Г.
уповноважений приймати
будівельно-монтажні роботи, ремонтні
роботи, роботи з капітального
будівництва, технічному переозброєнню
та реконструкції об'єктів
підприємства, роботи по створенню
науково-технічної продукції, проектні
роботи, роботи по створенню
проектно-кошторисної документації та
підписувати у зв'язку з цим акти
виконаних робіт або наданих послуг,
внаслідок чого вважати, що акти
виконаних робіт з боку відповідача
підписані не уповноваженою особою
неможливо.

Крім того, слід зазначити, що
вказані акти скріплено печаткою
відповідача. Відповідно до п 3.4.1.
Інструкції про порядок видачі
міністерствам та іншим центральним
органам виконавчої влади,
підприємствам, установам,
організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на
право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень,
виготовлення печаток і штампів, а
також порядок видачі дозволів на
оформлення замовлень на виготовлення
печаток і штампі (затвердженої наказом
МВС України 11.01.99 N 17 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 28 квітня
1999 р. за N 264/3557) відповідальність і
контроль за дотриманням порядку
зберігання печаток і штампів, а також
законністю користування ними
покладається на керівників
підприємств, установ і організацій,
господарських об'єднань, суб'єктів
підприємницької діяльності, інших
організаційних форм підприємництва,
діяльність яких передбачена чинним
законодавством України.

За таких обставин керівник
відповідача повинен був контролювати
законність користування печаткою, та
відповідати за її використання, тобто
за поставлення її на зазначених актах,
а тому посилання скаржника на те, що ці
акти підписані не уповноваженою особою
також не можуть прийматись до уваги.

Не заслуговують на увагу і
посилання апелянта на порушення
місцевим судом ст. 79 ГПК України,
оскільки відхиливши клопотання ПАТ про
зупинення провадження по справі у
зв'язку з оскарженням ухвали Одеського
апеляційного господарського суду від
27.05.2014 р. по даній справі на ухвалу
місцевого суду від 16.05.2014 р. про
повернення зустрічної позовної заяви
ПАТ до Фірми про визнання недійсним
договору № 1/08-ЭГР/08/740 від 11.12.2008 р.
місцевий суд дійшов до правомірного та
обґрунтованого висновку про те, що на
час прийняття оскарженого рішення
зазначені ухвали судів як першої, так і
апеляційної інстанції набрали
законної сили, а тому підстави для
зупинення провадження по справі -
відсутні.

Крім того, ухвалою Вищого
господарського суду України від 27.06.2014
р. касаційна скарга ПАТ на ухвалу
місцевого суду від 16.05.2014 р. та
апеляційного суду від 27.05.2014 р.
повернута заявникові разом з доданими
до неї додатковими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, , у зв'язку з чим суд
першої інстанції правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача 1250 грн.
82 коп. - 3 % річних за період з 22.11.2013 р. по
10.03.2014 р., виходячи з сум боргу по
кожному акту та рахунку окремо та 1773
грн. 71 коп. - інфляційних витрат
виходячи з сум боргу по кожному акту та
рахунку окремо.

Колегія суддів, перевіривши
здійснений розрахунок 3% річних
погоджується яз висновками місцевого
суду про те, що позивач при здійснені
розрахунку 3% річних припустився
арифметичних помилок, внаслідок чого
підстави для задоволення позову в цій
частині - відсутні.

Правильними є і висновки
місцевого суду щодо відмови у
задоволенні позову в частині стягнення
інфляційних витрат у сумі 834 грн. 51 коп.,
оскільки, здійснивши власний
розрахунок інфляційних витрат,
місцевий суд правомірно встановив, що
позивачем під час розрахунку
інфляційних витрат не враховано
рекомендації абз.4 п.3.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. № 14
та листа Верховного Суду України
„Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 р. №
62-97, якими встановлено, що місяць, в
якому кількість днів прострочення
складає менше 15, до періоду нарахування
інфляційних втрат не включається,
внаслідок чого підстави для
задоволення позову в цій частині -
відсутні.

Згідно п. 6.14. договору за
порушення строку проведення
розрахунків за виконані роботи,
встановленого в п.2.3 Договору, Замовник
виплачує виконавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, діючої
в період, за який стягується пеня, від
суми заборгованості за кожен день
прострочення у зв'язку з чим суд першої
інстанції правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача 5420 грн.
99 коп. - пені за період з 22.11.2013 р. по
10.03.2014 р., виходячи із суми боргу по
кожному акту та рахунку окремо.

Відмовляючи в решті частині
стягнення пені у сумі 832 грн. 70 коп.
місцевий суд дійшов до обґрунтованого
висновку про те, що здійснений
позивачем розрахунок розміру пені
містить в собі арифметичні помилки,
зокрема, позивачем невірно визначено
облікову ставку НБУ, яка діяла в період
прострочення боргу, а тому здійснивши
власний розрахунок пені, місцевий суд
дійшов до правомірного висновку про те,
що підстави для задоволення позову в
цій частині відсутні.

Здійснені місцевим судом
розрахунки пені, 3% річних та
інфляційних витрат за період з 22.11.2013 р.
по 10.03.2014 р. по кожному акту та рахунку
окремо, перевірені апеляційним судом
та є правильними та вірними, та не
спростовані скаржником ані в цілому,
ані за їх складовими.

Підставне, відповідно до вимог
ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати
по справі місцевий суд покладав на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

При викладених обставинах
колегія суддів вважає, що рішення
місцевого суду прийнято з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, відповідає фактичним обставинам
і матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для його
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99,
101- 105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Одеської області від 11.06.2014 року у
справі № 916/891/14 - залишити без змін, а
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Одеський
нафтопереробний завод" - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 29.08.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.