м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/13238/14 26.08.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк «Форум»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельник-сервіс»

Про стягнення 363,20 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача Головко О.С. - по дов.
№ б/н від 03.07.2014

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Публічного
акціонерного товариства «Банк «Форум»
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельник-сервіс»
363,20 грн., з яких: 200,00 грн. основного
боргу, 27,70 грн. пені, 7,50 грн. штрафу, 1,14
грн. - 3% річних за неналежне виконання
взятих на себе останнім зобов'язань
згідно договору про відкриття рахунку
у цінних паперах № 110006-Ю від 13.05.2010.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.07.2014 порушено провадження у
справі № 910/13238/14 та призначено справу
до розгляду на 17.07.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/13238/14 від 17.07.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
невиконанням сторонами вимог ухвали
про порушення провадження у справі від
04.07.20145, розгляд справи був відкладений
на 05.08.2014.

Позивачем 01.08.2014 до відділу діловодства
суду подано заяву відповідно до ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України про збільшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
просить стягнути з відповідача 300,00 грн.
основного боргу, 48,70 грн. пені, 12,50 грн.
штрафу, 2,00 грн. - 3% річних.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
05.08.2014 справу № 910/13238/14 передано для
розгляду судді Трофименко Т.Ю., у
зв'язку з перебуванням судді Сівакової
В.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/13238/14 від 05.08.2014 (суддя
Трофименко Т.Ю.) справу призначено до
розгляду на 26.08.2014.

Розпорядженням в.о. голови
Господарського суду міста Києва від
18.08.2014 справу передано судді Сіваковій
В.В., у зв'язку з виходом судді з
відпустки.

Позивач в судовому засіданні 26.08.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 26.08.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 04.07.2014 та ухвал
від 17.07.2014, від 05.08.2014 не виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме: м.
Київ, вул. Кіквідзе, 10-А.

Відповідач ухвали суду від 04.07.2014, від
17.07.2014 та від 05.08.2014, надіслані за
вказаною вище адресою, отримав 09.07.2014,
21.07.2014 та 08.08.2014, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
повідомленнями про вручення поштового
відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 26.08.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

13.05.2010 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельник-сервіс»
(депонент) та Публічним акціонерним
товариством «Банк «Форум» (зберігач)
було укладено договір про відкриття
рахунку у цінних паперах № 110006-Ю (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору депонент
доручив, а зберігач зобов'язався
надавати депоненту послуги щодо
відкриття та ведення рахунку у цінних
паперах, зберігання належних депоненту
цінних паперів, обслуговування
операцій за цим рахунком, отримання
доходів за цінними паперами та
надавати інші послуги на викладених в
договорі умовах відповідно до Закону
України «Про Національну депозитарну
систему та особливості електронного
обігу паперів в Україна», Положення про
депозитарну діяльність, Внутрішнього
положення зберігача, чинного
законодавства України та на підставі
розпоряджень депонента.

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань за договором оплату
вартості послуг не здійснив, в зв'язку з
чим виникла заборгованість в розмірі
300,00 грн. та за несвоєчасне виконання
зобов'язань нараховані пеня в розмірі
48,70 грн., штраф в розмірі 12,50 грн. та 3%
річних в сумі 2,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.3.2. договору депонент
зобов'язаний оплачувати послуги
зберігача згідно з розцінками, умовами
та строками, передбаченими цим
договором та тарифами зберігача.

Згідно з п. 3.2. договору плата вноситься
депонентом за наступними умовами:
щомісяця до 15 числа наступного місяця,
що йде за звітним, - абонентська плата,
плата за зберігання цінних паперів та
плата вартості послуг за здійсненні
операції з цінними паперами
здійснюється згідно тарифів зберігача
(додаток 1 до договору).

В п. 5.1. додатку до договору «тарифи за
надання послуг з депозитарної
діяльності зберігача цінних паперів»
визначено, що тариф за зберігання
цінних паперів на рахунку складає 0,005%,
але не менше 50 грн. та більше 60 тис. грн.,
які мають сплачуватись щомісяця не
пізніше 15 числа наступного місяця.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи
відповідач не виконав зобов'язання по
сплаті наданих послуг за період з 16.01.2014
по 16.07.2014 у повному обсязі, в результаті
чого виникла заборгованість, яка
становить за розрахунками позивача, що
не оспорені відповідачем, 300,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 300,00 грн.
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату не
провів, а отже є таким, що прострочив
виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 6.7. договору передбачено, що
сторона, яка не виконала умов цього
договору відшкодовує іншій стороні
неустойку у розмірі:

- 0,2% (пеня) - за несвоєчасне виконання
депонентом зобов'язання по сплаті
грошових коштів за послуги зберігача у
відповідності до умов договору та
додатку 1 до нього, яка нараховується за
кожен день прострочення виконання

- 5% (штраф) - за невиконання або
неналежне виконання депонентом
зобов'язання по сплаті грошових коштів
за послуги зберігача у відповідності
до умов цього договору та додатку 1 до
нього, від суми невиконання або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати
поставленого товару, проте враховуючи
вищезазначені норми розмір пені, що
підлягає стягненню, має бути обмежений
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ у відповідний період.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232
Господарського кодексу України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті послуг
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, крім суми основного
боргу, пеню відповідно до п. 6.7.
договору, розмір якої, за розрахунками
суду, становить 12,15 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 12,15 грн.
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В частині нарахування розміру пені в
сумі 36,55 грн. в позові слід відмовити,
оскільки при здійсненні розрахунку
позивачем порушено норми чинного
законодавства України.

Оскільки, матеріали справи свідчать, що
прострочення оплати наданих послуг
мало місце, суд приходить до висновку
про задоволення вимог про стягнення з
відповідача суми штрафу в розмірі 12,50
грн. (за обґрунтованим розрахунком).

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
товару, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 2,00 грн. - 3%
річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 2,00 грн. - 3%
річних.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Банк «Форум» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню частково.

Судовий збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягає стягненню з
відповідача в дохід Державного бюджету
України пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельник-сервіс»
(м. Київ, вул. Кіквідзе, 10-А, ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Банк «Форум»
(м. Київ, бул. Верховної Ради, 7, ) 300 (триста) грн. 00 коп.
основного боргу, 12 (дванадцять) грн. 15
коп. пені, 12 (дванадцять) грн. 50 коп.
штрафу, 2 (дві) грн. 00 коп. - 3% річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельник-сервіс»
(м. Київ, вул. Кіквідзе, 10-А, ) в дохід Державного бюджету
України (за реквізитами отримувач: ГУ
ДКСУ у м. Києві, , банк
отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019,
рахунок 3001, код платежу: 22030001,
символ звітності банку: 206) 1 643 (одну
тисячу шістсот сорок три) грн. 14 коп.
судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити
повністю.

Повне рішення складено 01.09.2014.

СуддяВ.В.Сівакова