ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2014 р.
Справа № 914/2298/14

За позовом:Приватного підприємства
«Бірюза», м. Львів;до
відповідача:Львівської міської ради, м.
Львів;за участі третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Публічного акціонерного товариства
«Концерн Галнафтогаз», м. Львів;
Державна податкова інспекція у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області;про:звільнення від
сплати орендної плати за земельну
ділянку Суддя - Крупник Р.В.
Секретар -
Айзенбарт А.І.Представники сторін:
від позивача: Мелько В.В. -
представник (довіреність №б/н від
06.08.2014р.);від відповідача: Ковальчук
Х.Я. - представник (довіреність №1.7вих-25
від 28.02.2014р.);від третьої особи-1: від
третьої особи-2:Немеловська-Хмара З.П. -
представник (довіреність №13/11-2012 від
13.11.2012р.). не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено права
і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

27.06.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Приватного підприємства
«Бірюза» (надалі - Позивач) до
Львівської міської ради (надалі -
Відповідач) про звільнення від сплати
орендної плати.

Ухвалою суду від 27.06.2014р. порушено
провадження у справі, її розгляд
призначено на 15.07.2014р. Крім цього, даною
ухвалою суд залучив до участі у справі
ПАТ «Концерн Галнафтогаз» в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача.

Ухвалою суду від 15.07.2014р. розгляд справи
відкладено на 08.08.2014р. В подальшому
розгляд справи відкладено на 27.08.2014р.

В судовому засіданні 27.08.2014 року
продовжено строк розгляду справи на 15
днів, залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державну
податкову інспекцію у Шевченківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області, сам
розгляд справи відкладено на 08.09.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 08.09.2014р. з'явився, позовні
вимоги підтримав, просив позов
задоволити повністю, з підстав
зазначених в позовній заяві та
письмових поясненнях до неї.

В засіданні зазначив, що 16.05.2009 року між
позивачем та відповідачем укладено
Договір оренди землі, відповідно до
умов якого орендар прийняв у строкове
платне користування земельну ділянку,
загальною площею 1,885 га. по вул.
Б.Хмельницького, 230а у м. Львові для
будівництва і обслуговування готелю та
торгово-сервісного центру.

Як зазначив представник позивача,
відповідно до містобудівного
обґрунтування розміщення готелю і
торгово-сервісного центру по вул.
Б.Хмельницького, 230а в м. Львові, в'їзд на
території орендованої земельної
ділянки передбачався з вул.
Б.Хмельницького, разом з в'їздом на
раніше передбачену АЗС через вулицю
Проектовану. Однак, вказану вулицю
Проектовану так і не було зроблено, а
тому позивач, для доступу до своєї
орендованої ділянки, використовував
фактичний заїзд через земельну
ділянку, яка раніше передбачалася для
АЗС.

Проте, як наголосив представник
позивача, в 2011 році ПАТ «Концерн
Галнафтогаз» на вказаній ділянці
розпочав будівництво АЗС, чим фактично
перекрив наявний доступ до земельної
ділянки, яку орендує позивач. Відтак,
починаючи з листопада 2011 року позивач
фактичного доступу до орендованої
земельної ділянки не має, а тому і
використовувати її за цільовим
призначенням не може від обставин, які
від нього не залежать. Також
представником позивача до матеріалів
справи долучено Висновок судової
земельно-технічної експертизи по
господарській справі №914/2393/13 за
позовом прокурора Личаківського
району м. Львова в інтересах держави, в
особі Львівської міської ради до ПП
«Бірюза» про розірвання договору
оренди та повернення земельної ділянки
№3003 від 18.03.2014 року, з якого вбачається,
що технічної можливості в'їзду (заїзду)
транспортним засобом на земельну
ділянку, що надана в оренду позивачу
загальною площею 1,885 га. у м. Львові на
вул. Б.Хмельницького, 230а - немає.

На думку представника позивача,
вищевикладені обставини справи
слугують підставою для звільнення його
від сплати орендної плати за земельну
ділянку на підставі ч.6 ст.762 ЦК України,
яка передбачає, що наймач звільняється
від плати за весь час, протягом якого
майно не могло бути використане ним
через обставини, за які він не
відповідає.

Представник відповідача в судове
засідання 08.09.2014 року з'явилася, проти
позовних вимог заперечила, з підстав,
викладених у відзиві на позов.

В судовому засідання зазначила, що
позивач не звертався до Львівської
міської ради в адміністративному
порядку щодо вирішення питання
звільнення від сплати орендної плати.
Чинним законодавством не передбачено
такого способу захисту порушених прав,
як звільнення від сплати орендної
плати по договору оренди землі,
оскільки орендна плата за землю є видом
податку, а жодних повноважень щодо
звільнення суб'єктів господарювання
від сплати орендної плати за
користування земельними ділянками
Податковим кодексом України не
передбачено. Згідно ст. 206 ЗК України
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється відповідно
до закону.

Крім цього, як зазначає представник
відповідача, у відповідності до ст.ст. 6,
627 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору. Позивачу
було відомо про ситуацію щодо заїзду на
земельну ділянку, яку він збирався
орендувати, однак позивач погодився на
сплату орендної плати, а тому підстав
для звільнення його від орендної плати
не має.

Представник ПАТ «Концерн Галнафтогаз»
в судове засідання 08.09.2014 року
з'явилася, проти позовних вимог
заперечила з підстав, викладених у
письмових поясненнях до позову.

В засіданні зазначила, що ПАТ «Концерн
Галнафтогаз» здійснило будівництво
АЗС на земельній ділянці, яку
попередньо для цього отримало в оренду
та відповідно до всіх дозвільних
документів, які були видані третій
особі. Для будівництва АЗС третьою
особою-1 було виконано весь комплекс
робіт, зокрема, розроблено та погоджено
у встановленому законом порядку
проектну документацію, отримано дозвіл
на виконання будівельних робіт, після
завершення будівництва - отримано
Сертифікат Інспекції ДАБК у Львівській
області, яким засвідчено відповідність
закінченого будівництвом об'єкта. А
тому, твердження позивача про
невідповідність проектної
документації ПАТ «Концерн
Галнафтогаз» нормам чинного
законодавства, та в свою чергу,
невідповідність будівництва АЗС
проектній документації не
відповідають дійсності.

Представник ДПІ у Шевченківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області в
судове засідання 08.09.2014 року не
з'явився, причин неявки не повідомив,
вимог ухвали суду не виконав, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.08.1990 року виконавчим комітетом
Львівської міської ради народних
депутатів прийнято рішення №377 «Про
надання дозволу тресту
«Укрзахіднафтогазбуд» на проектування
та будівництво мотелю на 120 місць по
вул. Поліській в м. Львові», яким надано
відповідний дозвіл на проектування та
будівництво мотелю.

Рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради народних
депутатів №169 від 30.04.1991 року «Про
внесення доповнення в рішення
Львівського міськвиконкому від 16.08.1990р.
№337 «Про надання дозволу тресту
«Укрзахіднафтогазбуд» на проектування
мотелю на вул.
Б.Хмельницького-Поліській» доповнено
рішення №377 тим, що передано функції
замовника на будівництво мотелю малому
підприємству «Бірюза», установником
якого є трест, що виступає його
гарантом і буде приймати пайову участь
в будівництві мотелю, а також внесено
доповнення в п.3 рішення про те, що всі
вимоги рішення відносяться до
замовника - малого підприємства
«Бірюза».

В 2004 році Державним інститутом
проектування міст «Містопроект» на
замовлення ПП «Бірюза» розроблено
містобудівне обґрунтування розміщення
готелю і торгово-сервісного центру по
вул. Б.Хмельницького, 230а в м. Львові
(а.с.61-71).

16.05.2009 року між позивачем та
відповідачем укладено Договір оренди
землі (надалі - Договір), відповідно до
п.1 котрого відповідач (орендодавець) на
підставі ухвали Львівської міської
ради №899 від 07.06.2007 року «Про
затвердження Положення про
організацію, проведення та оформлення
купівлі-продажу у власність або
надання в оренду земельних ділянок
несільськогосподарського призначення
у м. Львові» та ухвали Львівської
міської ради №2534 від 19.03.2009 року «Про
затвердження ПП «Бірюза» проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на вул. Б.Хмельницького, 230-а»
надає, а позивач (орендар) приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку, яка знаходиться у м. Львові на
вул. Б.Хмельницького, 230-а для
будівництва і обслуговування готелю та
торгово-сервісного центру (а.с.15-18).

Як вбачається з Договору, він
зареєстрований у Львівському міському
відділі Львівської регіональної філії
Центру ДЗК про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 04.03.2010р. за
№04:10:469:00001кн.04-5, а також в Львівській
міській раді 16.05.2009 року за № Л-1012, про
що в книзі записів реєстрації
Договорів оренди землі Л-2 вчинено
запис.

Відповідно до п.2 та п.3 Договору в
оренду передається земельна ділянка,
кадастровий № :08:007:0068, загальною
площею 1,885 га., у тому числі під
забудовою 0,0359 га., під твердим
покриттям - 0,2305 га., інше 1,6186 га. (в т.ч.
площею 0,4624 га. у межах червоних ліній
без права капітального будівництва і
посадки багаторічних насаджень). На
земельній ділянці розміщені об'єкти
нерухомого майна кам'яні нежитлові
будівлі.

Земельна ділянка передається в оренду
для будівництва і обслуговування
готелю та торгово-офісного центру.
Цільове призначення земельної ділянки
(категорія земельної ділянки згідно ст.
19 ЗК України) - землі житлової та
громадської забудови, категорія
земельної ділянки за функціональним
призначенням - землі комерційного
призначення (пункти 15, 16 Договору).

Згідно п.8 Договору його укладено на 10
років до 19.03.2019 року (у разі укладення
договору оренди землі для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва - з урахуванням ротації
культур згідно з проектом землеустрою).
Після закінчення строку Договору
орендар має переважне право поновлення
його на новий строк. У цьому разі
орендар повинен не пізніше ніж за 90
днів до закінчення строку дії договору
письмово повідомити орендодавця про
намір продовжити його дію.

Відповідно до п.9 Договору орендна
плата вноситься орендарем у формі та
розмірі 279 187,35 грн. в рік, що становить 3
відсотки від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки до 30-го числа
місяця наступного за звітним.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням господарського суду
Львівської області №914/2065/13 від 18.07.2013
року, яке набрало законної сили,
внесено зміни в п.9 Договору шляхом
викладення його в новій редакції, а
саме те, що орендна плата вноситься
орендарем у формі та розмірі 788 137,35 грн.
в рік, що становить три відсотки від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки та вноситься щомісячно рівними
частинами до тридцятого числа місяця,
наступного за звітним (а.с.72-83).

Як встановлено судом та вбачається з
Містобудівного обґрунтування
розміщення готелю і торгово-сервісного
центру від 2004 року (а.с.61-71) орендована
земельна ділянка розташована в
північно-східній частині міста,
поблизу розв'язки перетину вул.
Б.Хмельницького і дороги на Київ з
автодорогою Львів - Рава-Руська.

Ділянка обмежена:

- з півночі - вул. Поліською і
стихійною забудовою ринку «Галицьке
перехрестя» вздовж неї;

- з півдня - червоною лінією вул.
Проектованої і ділянкою житлових
будинків №286 і 286а по вул.
Б.Хмельницького;

- з сходу - коридором ЛЕП 110 кВ;

- з заходу - вул. Б.Хмельницького і
проектованою АЗС ВАТ «Галнафтогаз».

Як зазначено в Містобудівному
обгрунтуванні станом на 2004 рік ділянка
в основному вільна від забудови. З
західної її сторони, біля вул.
Б.Хмельницького, розташований
індивідуальний житловий будинок №292,
викуплений ВАТ «Галнафтогаз» з метою
його знесення і розміщення
автозаправочної станції.

В'їзд на територію комплексу
пропонується з вул. Б.Хмельницького,
разом з в'їздом на раніше передбачену
АЗС, на перспективу - з дублюючого
проїзду, з рознесенням смуг на початку
вул. Проектованої і організацією
острівка очікування для
лівоповоротного руху транспорту.

Як зазначає представник позивача і
вказане не спростовано представником
відповідача, оскільки вул. Проектована
так і не була фактично зроблена, до 2011
року позивач заїжджав на орендовану
ним земельну ділянку по наявному
фактичному шляху, який пролягав через
земельну ділянку індивідуального
житлового будинку №292, викупленого ВАТ
«Галнафтогаз» з метою розміщення АЗС.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що 13.12.2010 року Управління
архітектури Департаменту
містобудування Львівської міської
ради листом №5-11338/2401 погодило ПАТ
«Концерн Галнафтогаз» робочий проект
будівництва автозаправного комплексу
на 250 заправлень на добу на вул.
Б.Хмельницького, 292 зі знесенням
існуючого житлового будинку (а.с.112).

В подальшому, третя особа-1 на підставі
Дозволу на виконання будівельних робіт
з будівництва №1/16-11 від 15.02.2011 року та
інших необхідних дозвільних
документів здійснила будівництво АЗК
на 250 заправлень на добу та ввела
вказаний автозаправний комплекс в
експлуатацію, про що свідчить Акт
готовності об'єкта до експлуатації №112
від 12.01.2012 року (а.с.112-118).

Як зазначає представник позивача, з
моменту здійснення третьою особою-1
будівельних робіт щодо будівництва
АЗК, позивачу було перекрито фактичний
заїзд, який існував до орендованої ним
земельної ділянки.

До матеріалів справи позивачем
долучено Висновок судової
земельно-технічної експертизи по
господарській справі №914/2393/13 за
позовом прокурора Личаківського
району м. Львова в інтересах держави, в
особі Львівської міської ради до ПП
«Бірюза» про розірвання договору
оренди та повернення земельної ділянки
№3003 від 18.03.2014 року (а.с.56-60), з якого
вбачається, що при проведенні огляду та
обмірів встановлено, що земельна
ділянка з кадастровим № :08:007:0068,
загальною площею 1,885 га., яка надана в
оренду ПП «Бірюза» обмежена:

- з півночі - забудовою ринку
«Галицьке перехрестя»;

- з півдня - ділянкою житлових
будинків;

- з сходу - коридором ЛЕП 110 кВ;

- з заходу - АЗС ВАТ «Галнафтогаз».

При проведенні огляду встановлено, що
доступу (доїзду) до об'єкта дослідження
з боку вул. Поліської немає, так як між
вулицею і досліджуваною ділянкою
споруджено ряд торгових павільйонів.

При вивченні матеріалів справи
представлено третій лист
«Містобудівного обґрунтування
розміщення готелю і торгово-сервісного
центру по вул. Б.Хмельницького, 230-а в м.
Львові» в якому для спільного заїзду на
проектовану АЗС та земельну ділянку
для будівництва готелю була
передбачена вул. Проектована. При
вивченні даного аркуша справи
встановлено, що передбачена вул.
Проектована повинна була розміститись
на землях, індивідуальних забудовників
вул. Б.Хмельницького, а саме будинків
№286 та 286а.

Однак при проведенні огляду та обмірів
на місці розміщення об'єкта
дослідження встановлено, що вул.
Проектованої фактично не існує. На
проектованому місці розташування вул.
Проектованої знаходяться житлові
будинки.

Із сторони вул. Б.Хмельницького,
досліджувана земельна ділянка
обмежена АЗС «ОККО».

Враховуючи викладене, експерт зробив
висновок, що технічної можливості
в'їзду (заїзду) транспортним засобом на
земельну ділянку з кадастровим №
:08:007:0068, що надана в оренду ПП
«Бірюза» загальною площею 1,885 га. у м.
Львові на вул. Б.Хмельницького, 230-а у
відповідності до ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень»,
враховуючи функціональне призначення
земельної ділянки та місце
розташування до навколишніх земельних
ділянок, будівель і споруд - немає.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму
ВГСУ «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи» №4 від
23.03.2012 року, висновок судової
експертизи, яку було проведено в межах
провадження з іншої справи, в тому
числі цивільної, кримінальної,
адміністративної, оцінюється
господарським судом у вирішенні
господарського спору на загальних
підставах як доказ зі справи, за умови,
що цей висновок містить відповіді на
питання, які виникають у такому спорі.

Допитаний в порядку статті 30 ГПК
України судовий експерт ОСОБА_5, який
складав Висновок №3003 від 18.03.2014р.
підтвердив в судовому засіданні
обставини, викладені ним у висновку та
зазначив, що ПП «Бірюза» фактичного
доступу до орендованої земельної
ділянки не має.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають до задоволення повністю з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. У випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
цивільні права та обов'язки виникають
безпосередньо з актів органів
державної влади, органів влади
Автономної Республіки Крим або органів
місцевого самоврядування. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду.

За приписами ст. 93 ЗК України право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 13 ЗУ «Про оренду землі»
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Однією з істотних умов договору оренди
землі є орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату (ч.1 ст.15 ЗУ «Про оренду землі»).

Відповідно до ст. 21 Закону орендна
плата за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Аналогічне за змістом положення
міститься і в пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК
України.

Разом з тим, за змістом пп.14.1.147 п.14.1 ст.14
ПК України орендна плата за землю є
однією із форм плати за землю, яка є
загальнодержавним податком.

Як встановлено судом, відповідно до
Договору оренди землі від 16.05.2009 року
позивач одержав в оренду земельну
ділянку площею 1,885 га. у м. Львові на вул.
Б.Хмельницького, 230-а для будівництва і
обслуговування готелю та
торгово-сервісного центру.

Строк оренди становить 10 років до 19.03.2019
року.

Розмір орендної плати за вказану
земельну ділянку до 29.07.2013 року
становив 279 187,35 грн. в рік, а з 29.07.2013
року (моменту набрання законної сили
рішення господарського суду
Львівської області №914/2065/13 від 18.07.2013р.)
- 788 137,35 грн. в рік.

Разом з тим, на підставі поданих
позивачем матеріалів судом
встановлено, що позивач не взмозі
використовувати орендовану земельну
ділянку за цільовим призначенням, у
зв'язку із відсутністю проїзду на неї
транспортним засобом. Протягом
розгляду справи представником
відповідача не надано належних
доказів, які б доводили протилежне.

Предметом розгляду даної справи
являються вимоги позивача звільнити
його від сплати орендної плати за
орендовану земельну ділянку за весь
час протягом якого він від незалежних
від нього причин не може
використовувати її за цільовим
призначенням.

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач зазначає, що чинним
законодавством не передбачено такого
способу захисту порушених прав, як
звільнення від сплати орендної плати
по договору оренди землі, оскільки
орендна плата за землю є видом податку,
а жодних повноважень щодо звільнення
суб'єктів господарювання від сплати
орендної плати за користування
земельними ділянками Податковим
кодексом України не передбачено. Крім
цього, на думку представника
відповідача, покликання позивача на ч.6
ст.762 ЦК України є безпідставним,
оскільки положення вказаної частини є
загальними і регулюють питання найму
майна. Водночас відносини оренди землі
регулюються спеціальним
законодавством, яким не передбачено
можливості звільнення від сплати
орендної плати за неї.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Як зазначено в п.1.3 Постанови Пленуму
ВГСУ №6 від 17.05.2011 року «Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин» системний аналіз норм
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що орендна плата за
земельну ділянку, яка перебуває в
державній або в комунальній власності,
має подвійну правову природу, оскільки,
з одного боку, є передбаченим договором
оренди землі платежем, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою (частина перша
статті 21 ЗУ «Про оренду землі»,
підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України, далі - ПК
України), з іншого - є однією з форм
плати за землю як загальнодержавного
податку нарівні із земельним податком
(підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК
України). Разом з тим підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є саме договір оренди такої
земельної ділянки (частина друга
статті 21 ЗУ «Про оренду землі», пункт
288.1 статті 288 ПК України).

Таким чином, суд вважає, що подвійна
правова природа орендної плати за
земельну ділянку має наслідком те, що
питання її правового регулювання (в т.ч.
стягнення, зменшення, звільнення)
передбачено не лише податковим
законодавством України, як це
стверджує представник відповідача, але
і положеннями законодавства України
про оренду землі. Вказане
підтверджується частиною 2 статті 23 ЗУ
«Про оренду землі» положення якої
передбачають, що орендар має право
вимагати відповідного зменшення
орендної плати в разі, якщо стан
орендованої земельної ділянки
погіршився не з його вини, а також
частиною 2 статті 36 вказаного Закону,
яка передбачає, що у разі виявлення
недоліків, які перешкоджають
використанню земельної ділянки за
договором орендар має право, зокрема,
вимагати зменшення орендної плати або
відшкодування витрат на усунення
недоліків.

Відповідно до статті 4 ЦК України
основним актом цивільного
законодавства України є Цивільний
кодекс України. Частиною 1 статті 1 ЦК
України встановлено, що цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників. Згідно з частиною 2
статті 9 ЦК України законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
майнових відносин, які позначаються
тут як майнові відносини у сфері
господарювання.

Відносини найму (оренди) врегульовані
главою 58 ЦК України, яка містить як
загальні норми, що застосовуються до
всіх видів найму (оренди) майна
(параграф 1), так і спеціальні норми, які
присвячено окремим видам цих відносин,
зокрема найму (оренді) земельної
ділянки (параграф 3).

Відповідно до положень ч.2 ст.759 та ч.2
ст.792 ЦК України законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору найму (оренди).
Відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Суд зазначає, що розміщення в главі ЦК
України про найм (оренду) положень про
найм (оренду) земельної ділянки
свідчить про визнання договору найму
(оренди) земельної ділянки, передусім,
цивільно-правовим договором, а саме
різновидом договору найму (оренди)
майна, тому до відносин, які виникають
на підставі цього договору мають
застосовуватися загальні положення ЦК
України, як щодо договорів, так і щодо
договорів найму, у випадку, якщо
спеціальним законодавством про оренду
землі не передбачено особливості
регулювання певних відносин.

Вказане підтверджується і статтею 2 ЗУ
«Про оренду землі», положення котрої
передбачають, що відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.25 ЗУ «Про оренду
землі» орендар земельної ділянки має
право самостійно господарювати на
землі з дотриманням умов договору
оренди землі.

Орендареві забезпечується захист його
права на орендовану земельну ділянку
нарівні із захистом права власності на
земельну ділянку відповідно до закону
(ч.1 ст.27 ЗУ «Про оренду землі»).

За приписами ч.2 ст.24 ЗУ «Про оренду
землі» орендодавець зобов'язаний
передати в користування земельну
ділянку у стані, що відповідає умовам
договору оренди.

Відповідно до ч.2 ст.36 ЗУ «Про оренду
землі» орендодавець несе
відповідальність за недоліки
переданої в оренду земельної ділянки,
що не були передбачені договором
оренди і перешкоджають використанню
земельної ділянки за договором. У разі
виявлення таких недоліків орендар має
право вимагати зменшення орендної
плати або відшкодування витрат на
усунення недоліків.

Також згідно положень ч.2 ст.23 ЗУ «Про
оренду землі» орендар має право
вимагати відповідного зменшення
орендної плати в разі, якщо стан
орендованої земельної ділянки
погіршився не з його вини.

В той же час, згідно ст. 767 ЦК України
наймодавець зобов'язаний передати
наймачеві річ у комплекті і у стані, що
відповідають умовам договору найму та
її призначенню. Наймодавець
зобов'язаний попередити наймача про
особливі властивості та недоліки речі,
які йому відомі і які можуть бути
небезпечними для життя, здоров'я, майна
наймача або інших осіб або призвести до
пошкодження самої речі під час
користування нею.

Якщо у речі, яка була передана
наймачеві з гарантією якості,
виявляться недоліки, що перешкоджають
її використанню відповідно до
договору, наймач має право за своїм
вибором вимагати, зокрема,
відповідного зменшення розміру плати
за користування річчю (ст. 768 ЦК
України).

Крім цього, відповідно до ст. 762 ЦК
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму
(ч.1). Наймач має право вимагати
зменшення плати, якщо через обставини,
за які він не відповідає, можливість
користування майном істотно
зменшилася (ч.4). Наймач звільняється
від плати за весь час, протягом якого
майно не могло бути використане ним
через обставини, за які він не
відповідає (ч.6).

Таким чином, аналіз наведених норм
спеціального законодавства України
про оренду землі та загального
законодавства України про найм (оренду)
майна дає підстави прийти суду до
висновку, що спеціальними нормами
врегульовано обов'язок орендодавця
передавати в користування земельну
ділянку у стані, що відповідає умовам
договору оренди та врегульовано
відносини пов'язані із сплатою
орендної плати у випадку виявлення
недоліків земельної ділянки, які
перешкоджають її належному
використанню за договором (істотно
зменшують можливість орендаря
земельної ділянки користування нею). В
такому випадку орендар має право
вимагати зменшення орендної плати.

Водночас спеціальним законодавством
про оренду землі не врегульовано
відносин пов'язаних із сплатою
орендної плати у випадку наявності
недоліків земельної ділянки, або інших
обставин (в т.ч. і тих, які мають місце в
даній справі), які унеможливлюють
використання орендованої земельної
ділянки за її цільовим призначенням. За
таких обставин суд вважає, що за
відсутності регулювання цих відносин
спеціальним законодавством, до них
слід застосовувати загальні положення
ч.6 ст.762 ЦК України, які передбачають, що
наймач звільняється від плати за весь
час, протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає.

Відтак доводи представника
відповідача про безпідставність
покликання позивача на ч.6 ст.762 ЦК
України є такими, що не заслуговують на
увагу.

Більше того, суд зазначає, що за змістом
ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» та пп.14.1.136
п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за
землю - це є платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
землею. А тому за наявності обставин,
які позбавляють орендаря можливості
такого користування, нарахування
орендареві та стягнення з нього
орендної плати суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
передбаченим статтею 3 ЦК України.

Таким чином, встановивши в даній
справі, що відповідач не передав
позивачу земельну ділянку у стані, що
відповідає умовам договору оренди та
не забезпечив можливості доступу до
неї, а відтак позивач через обставини,
які від нього не залежать позбавлений
можливості використовувати її за
цільовим призначенням, суд вважає його
вимоги про звільнення від сплати
орендної плати обґрунтованими.

При цьому, суд відхиляє, як
необґрунтовані доводи представника
відповідача, що підстав для звільнення
позивача від орендної плати не має,
оскільки у відповідності до ст.ст. 6, 627
ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, позивачу було
відомо з ситуацією щодо заїзду на
земельну ділянку, яку він збирався
орендувати, однак він погодився на
сплату орендної плати.

Так, як вбачається з Договору оренди
землі від 16.05.2009 року його положеннями
не передбачено жодних обставин, які б
вказували на відсутність доїзду до
орендованої ділянки.

Станом на момент укладення Договору в
позивача було Містобудівне
обґрунтування розміщення готелю і
торгово-сервісного центру в якому
зазначалося, що в'їзд на територію
комплексу пропонується з вул.
Б.Хмельницького, разом з в'їздом на
раніше передбачену АЗС, на перспективу
- з дублюючого проїзду, з рознесенням
смуг на початку вул. Проектованої і
організацією острівка очікування для
лівоповоротного руху транспорту. Суд
зазначає, що позивач довідався про те,
що вул. Проектовану неможливо зробити у
зв'язку з тим, що на проектованому місці
розташування вказаної вулиці
знаходяться житлові будинки, а також
те, що технічної можливості в'їзду
(заїзду) транспортним засобом на
земельну ділянку у відповідності до
ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських поселень»
- немає, лише з Висновку судової
земельно-технічної експертизи №3003 від
18.03.2014 року по господарській справі
№914/2393/13.

Як зазначено позивачем та не
спростовано представником
відповідача, станом на момент
укладення Договору оренди землі, у
позивача був доступ до орендованої
земельної ділянки по наявному
фактичному шляху, який пролягав через
земельну ділянку індивідуального
житлового будинку №292, викупленого ВАТ
«Галнафтогаз» з метою розміщення АЗС.

Вказані обставини спростовують
твердження відповідача про
обізнаність позивача, станом на момент
укладення договору оренди, із
ситуацією щодо проблемності заїзду на
земельну ділянку, яку він збирався
орендувати.

Більше того, суд зазначає, що положення
ч.6 ст.762 ЦК України не пов'язують факт
обізнаності наймача, станом на момент
укладення договору найму, про
обставини через які майно не може бути
використане із можливістю
застосування вказаних положень при
вирішенні питання про звільнення
наймача від орендної плати. Аналіз
вказаних норм свідчить про те, що
підставою для звільнення від орендної
плати є лише неможливість використання
майна через обставини за які наймач не
відповідає, а не факт його обізнаності
про ці обставини.

В позовній заяві, позивач просить
звільнити його від орендної плати за
землю починаючи з 09.11.2011 року. При цьому
зазначає, що доїзд до орендованої
земельної ділянки йому було перекрито,
у зв'язку із будівництвом ПАТ «Концерн
Галнафтогаз» автозаправного
комплексу.

Як вбачається з п.5 Акту готовності
об'єкта до експлуатації №112 від 12.01.2012
року «Будівництво АЗС на 250 заправлень
на добу по вул. Б.Хмельницького, 292 в м.
Львові» (а.с.114-117) будівельно-монтажні
роботи виконано у строк: початок робіт -
09.2011р.; закінчення робіт - 01.2012р.

Враховуючи те, що в період з якого
позивач просить звільнити від орендної
плати третьою особою-1 здійснювалися
будівельно-монтажні роботи, а також те,
що представником відповідача не було
спростовано належними доказами доводи
позивача про неможливість
використання земельної ділянки,
починаючи з листопада 2011 року, суд
вважає його вимоги про звільнення від
орендної плати із вказаної дати
обґрунтованими.

Щодо обраного позивачем способу
захисту порушеного права, суд зазначає
слідуюче.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на судовий захист. Захист
цивільних прав - це передбачені законом
способи охорони цивільних прав у разі
їх порушення, невизнання або
оспорювання.

Розпорядження своїм правом на захист є
диспозитивною нормою цивільного
законодавства, яке полягає у наданні
особі, яка вважає свої права
порушеними, невизнаними або
оспорюваними, можливості застосувати
способи захисту, визначені законом або
договором.

Способи захисту суб'єктивних цивільних
прав - це закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Положеннями ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК
України визначені способи захисту
прав і законних інтересів суб'єктів
господарювання.

Законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
відповідно до яких кожна особа має
право на ефективний засіб правового
захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції
України та Конвенції мають вищу
юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції
України), а обмеження матеріального
права суперечить цим положенням,
порушення цивільного права чи
цивільного інтересу підлягають
судовому захисту і у спосіб, не
передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК
України, але який є ефективним засобом
захисту, тобто таким, що відповідає
змісту порушеного права, характеру
його порушення та наслідкам,
спричиненим цим порушенням.

Вказана правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
12.06.2013р. у справі №6-32цс13.

З врахуванням викладеного, суд вважає,
що порушене право позивача підлягає
захисту у спосіб, обраний позивачем,
шляхом звільнення його від орендної
плати за весь час протягом якого
земельна ділянка не може бути
використана за її цільовим
призначенням у зв'язку із відсутність
можливості заїзду транспортним
засобом на неї, починаючи з 09.11.2011 року.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
сплачений позивачем 27.06.2014р. та 06.08.2014р.
судовий збір у розмірі 20 963,55 гривень
покладається на відповідача.

Відтак, керуючись ст.ст. 2, 4-3, 12, 33, 34, 43, 49,
82-85, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Звільнити Приватне підприємство
«Бірюза» (79017, м. Львів, вул. Зелена, 44,
) від орендної плати за
користування земельною ділянкою з
кадастровим №:08:007:0068, загальною
площею 1,885 га., що розташована за
адресою м. Львів, вул. Б.Хмельницького,
230-а та надана ПП «Бірюза» в оренду за
Договором оренди землі від 16.05.2009 року
(зареєстрованим у Львівському міському
відділі Львівської регіональної філії
Центру ДЗК про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 04.03.2010р. за
№04:10:469:00001кн.04-5, а також в Львівській
міській раді 16.05.2009 року за № Л-1012) за
весь час протягом якого земельна
ділянка не може бути використана за її
цільовим призначенням у зв'язку із
відсутність можливості заїзду
транспортним засобом на неї, починаючи
з 09.11.2011 року.

3. Стягнути з Львівської міської
ради (79006, м. Львів, пл. Ринок, 1, ) на користь приватного
підприємства «Бірюза» (79017, м. Львів,
вул. Зелена, 44, ) 20 963,55
гривень судового збору.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
15.09.2014р.

Суддя
Крупник Р.В.