РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.
Справа № 924/323/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Савченко Г.І.

судді
Крейбух О.Г. ,

судді
Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання
Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача - Драч В.М. (дов. від 11.03.2014 р.),
Пашковський В.П. (дов. від 22.08.2014 р.)

відповідача - Черняк В.Л. (дов. №150 від
08.09.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
Приватної виробничо-комерційної фірми
"Поділля-Агропродукт" на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 12.05.14 р.

у справі № 924/323/14 (суддя Магера В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поділля Заготзерно"

до Приватної виробничо-комерційної
фірми "Поділля-Агропродукт"

про стягнення 402840,00 грн., з яких 360000,00
грн. - сума неповернутих коштів, 42840,00
грн. - пеня

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
08.09.2014 року у справі №924/323/14 внесено
зміни до складу колегії суддів, окрім
заміни головуючого судді. Визначено
колегію у складі: головуючий суддя
Савченко Г.І., суддя Мамченко Ю.А., суддя
Крейбух О.Г.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою, відповідно до якої просить
стягнути із відповідача 360000,00 грн. -
сума неповернутих коштів та 42840,00 грн. -
пеня, посилаючись на доводи, викладені
у позові.

В обґрунтування позову посилається на
те, що позивач у відповідності із
вимогами п.2.2. договору поставки №2 від
16.08.2013р. платіжним дорученням №243 від
20.08.2013р. здійснив часткову попередню
оплату в сумі 360 000 грн. за зерно пшениці
3 класу. Натомість, відповідач у
відповідності з вимогами п.1.2. договору
поставки №2 зобов'язувався поставити
позивачу в строк до 30.10.2013р. зерно
пшениці 3 класу в кількості 300 тонн за
ціною 1400 грн. за тонну, шляхом видачі
складської квитанції на зерно в
порядку, встановленому Законом України
"Про зерно та ринок зерна в Україні" в
місці зберігання такого зерна.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 12.05.2014 р. у
справі №924/323/14 позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Поділля
Заготзерно" до Приватної
виробничо-комерційної фірми
"Поділля-Агропродукт" про стягнення 402
840,00 грн. задоволено частково. Стягнуто
із Приватної виробничо-комерційної
фірми "Поділля-Агропродукт" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поділля Заготзерно"
360000, 00 грн. суми неповернутих коштів,
15258,08 грн. пені та 7505,16 грн. витрат по
оплаті судового збору. У позові про
стягнення 27581,92 грн. пені відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням суду першої інстанції,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Рівненського апеляційного
господарського суду, відповідно до
якої просить рішення господарського
суду Хмельницької області від 12.05.2014 р.
у справі №924/323/14 скасувати.

Вважає, що місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення, були невірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права та неповно з'ясовані обставини,
що мають значення для справи.

Зокрема, на думку апелянта, місцевий
господарський суд незаконно прийняв
рішення без залучення до участі у
справі виконавчого директора ПВКФ
"Поділля-Агропродукт" ОСОБА_5 який був
підписантом договору поставки №2 від
16.08.2013 р., а також не витребував та не
оглянув в судовому засіданні
довіреність від 20.06.2013 р. на підставі
якої діяв ОСОБА_5

Також, скаржник зазначає, що місцевим
господарським судом помилково не
з'ясовано права директора та
виконавчого директора ПВКФ
"Поділля-Агропродукт" стосовно
обмежень на укладання договорів,
контрактів, угод.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
ТОВ "Поділля-Заготзерно" заперечує її
доводи, вважає оскаржене рішення
законним та обґрунтованим, а тому
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.
Спростовуючи доводи апелянта, позивач
вказує, що посилання скаржника на
підписання договору №2 від 16.08.2013 р. від
імені ПВКФ "Поділля-Агропродукт"
виконавчим директором ОСОБА_5 без
належних повноважень спростовується
наявною у матеріалах справи копією
самого договору, де зазначено, що його
підписано директором ОСОБА_6.

Також, позивач зазначає, що надуманими
є посилання скаржника на несприяння
судом повному та всебічному
встановленню обставин справи, оскільки
місцевим господарським судом було
проведено чотири судових засідання, та
двічі оголошувалась перерва на
прохання відповідача для забезпечення
подання необхідних доказів.

В судовому засіданні Рівненського
апеляційного господарського суду
09.09.2014 р. представник скаржника
підтримав доводи апеляційної скарги з
підстав, зазначених у ній, представники
позивача заперечили доводи
апеляційної скарги з підстав,
наведених у відзиві.

Представник апелянта Черняк В.Л. подав
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи підпису
ОСОБА_5 на договорі поставки №2 від
16.08.2014 року, а на період проведення
експертизи винести ухвалу про
зупинення провадження по даній справі,
а також клопотання про виклик та допит
в судовому засіданні виконавчого
директора Приватної
виробничо-комерційної фірми
"Поділля-Агропродукт" ОСОБА_5

Колегія суддів відхилила зазначені
клопотання з огляду на таке.

Як вбачається з договору договору
поставки №2 від 16.08.2013 року (а.с. 7),
оригінал якого оглянуто в судовому
засіданні, між постачальником
Приватною виробничо-комерційною
фірмою "Поділля-Агропродукт", в особі
директора ОСОБА_6 та покупцем
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Поділля Заготзерно",
в особі директора ОСОБА_7 Оскільки від
імені постачальника (відповідача,
апелянта) договір підписано ОСОБА_6,
колегія суддів не вважає за доцільне
призначати почеркознавчу експертизу
підпису виконавчого директора ОСОБА_5,
а також викликати та допитувати його у
судовому засіданні.

Також, представником апелянта Черняком
В.Л. заявлено клопотання про долучення
до матеріалів справи копії позовної
заяви №151 від 08.09.2014 р. про визнання
недійсним правочину, яка, з його слів,
подана до господарського суду
Хмельницької області, та копію ухвали
про внесення відомостей про
кримінальне правопорушення до Єдиного
державного реєстру досудових
розслідувань.

Колегія суддів задовольнила вказані
клопотання відповідача, залучивши
подані документи до матеріалів справи.
Однак, звертає увагу, що подані
документи не мають значення для справи
та не впливають на правову
кваліфікацію спірних правовідносин.
Зокрема, у матеріалах справи відсутні
докази порушення господарським судом
Хмельницької області провадження у
справі за позовом Приватної
виробничо-комерційної фірми
"Поділля-Агропродукт" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Поділля
Заготзерно" про визнання правочину
недійсним.

Ухвала Красилівського районного суду
Хмельницької області від 10.07.2014 р. у
справі №677/1321/14-к та витяг з
кримінального провадження №0000343
не є належним доказом в розумінні ст. 34
ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

16.08.2013р. між ПВКФ "Поділля-Агропродукт"
(постачальник) та ТОВ "Поділля
Заготзерно" (покупець) було укладено
договір поставки №2, згідно якого
постачальник зобов'язується поставити
шляхом переоформлення в порядку,
встановленому Законом України "Про
зерно та ринок зерна в Україні" у
власність покупця зерно пшениці 3
класу у кількості 300 тонни (надалі -
товар) за ціною 1400,00 грн. за тонну на
загальну суму 420 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 70
000,00 грн.) (а.с. 7).

У п.п.1.2, 1.4 договору передбачено, що
постачальник зобов'язаний передачу
товару здійснити не пізніше 30 жовтня
2013 р. на зерноскладі ПВКФ
"Поділля-Агропродукт" за адресою м.
Красилів, вул. Грушевського, 148. У разі
непоставки зерна пшениці 3 класу у
строк, зазначений в пп.1.2. цього
договору, постачальник повертає на
поточний рахунок покупця суму
отриманої попередньої оплати. Строк
повернення коштів не повинен
перевищувати 14 днів від зазначеної
дати поставки.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що
покупець зобов'язується внести
попередню оплату за товар у розмірі не
менше 50% його вартості шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок продавця не пізніше 23 серпня 2013
р. Остаточний розрахунок за товар
провести шляхом перерахування коштів
на поточний рахунок постачальника
згідно наданого рахунку в день
переоформлення за умови наявності всіх
необхідних документів.

Таким чином, на підставі договору №2
від 16.08.2013 року між сторонами склалися
правовідносини з поставки.

Згідно з приписами статті 265
Господарського Кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

На виконання умов договору позивачем
проведено попередню оплату в сумі 360000,00
грн., що підтверджується платіжним
дорученням від 20.08.2013р. №243 на суму 360000,00
грн. (а.с. 8). Дане платіжне доручення
містить посилання на договір поставки
№2 від 16.08.2013 р., у графі призначення
платежу зазначено "за зерно пшениці 3
кл. згідно договору №2 від 16.08.2013р., в т.ч.
60 тис. ПДВ".

Відповідач у визначений п.п.1.2 договору
строк поставку товару не провів, докази
на підтвердження поставки товару суду
не надав.

Враховуючи, що відповідач зобов`язань
щодо за договором поставки не виконав,
товару на суму 360000,00 грн. не поставив,
позивач направив на адресу відповідача
лист від 21.11.2013р. за вих.№31 із вимогою
про розірвання договору поставки №2
від 16.08.2013р. та про повернення
попередньої оплати в сумі 360000,00 грн. у
зв'язку із зміною істотних обставин.
Вказаний лист отримано відповідачем
29.11.2013р., що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення
рекомендованого відправлення (а.с. 9).

20.01.2014р. позивач повторно
направив на адресу відповідача
письмову вимогу про повернення коштів
в сумі 360000,00 грн., яка отримана
відповідачем 29.01.2014р. згідно з
повідомленням про вручення поштової
кореспонденції. Вказані вимоги про
оплату залишені відповідачем без
розгляду та задоволення (а.с. 10).

Згідно приписів ст. 526 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України встановлено - якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язань або їх зміна не
допускається.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає, як
порушення зобов'язання.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Згідно з ч.2 ст.693 Цивільного кодексу
України якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати товару, не
передав товар у встановлений строк,
покупець має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Оскільки відповідач зобов'язання з
поставки товару не виконав, суму
попередньої оплати не повернув,
колегія суддів вважає, що позовна
вимога в частині стягнення основного
боргу в сумі 360000 грн. є обґрунтованою та
підлягає до задоволення.

Відповідно до п.п.3.4, 3.5 договору, за
несвоєчасну або неповну оплату Товару
покупець сплачує пеню в розмірі 0,5
відсотків від суми боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
кожний день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочки, а також п'ять
відсотків річних з простроченої суми.
За несвоєчасну та/або неповну поставку
товару сплачує неустойку у розмірі 0,1
відсотка від вартості непоставленого
товару за кожен день прострочки
поставки товару.

Згідно п.3.6. договору - у разі
неповернення отриманих постачальником
коштів у строк, визначений пп.1.4. цього
договору, постачальник сплачує пеню у
розмірі 0,1 відсотка від суми
попередньої оплати за кожен день
прострочки.

Згідно частини 1 статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно вимог ч.6 ст.232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 1,3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Позивачем, на підставі п.п. 3.6 договору,
заявлено до стягнення з відповідача
пеню за період з 14.11.2013р. по 12.03.2014р. в
сумі 42840,00 грн., що становить 0,1% від суми
попередньої оплати.

Колегія суддів перевірила
правильність нарахування пені та
дійшла висновку, що позивачем при її
обчисленні не враховано встановлене
ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
обмеження щодо застосування подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня. Провівши перерахунок
розміру пені, судова колегія
встановила, що на підставі п.п. 3.6.
договору поставки за період з 14.11.2013р.
по 12.03.2014р. підставною та такою, що
підлягає до стягнення є пеня в сумі
15258,08 грн., в стягненні пені в сумі 27581,92
грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Колегія також приймає до уваги, що
позовні вимоги в сумі 360000,00 грн. суми
попередньої оплати та 15258,08 грн. пені
відповідач визнав, про що зазначено у
відзиві від 28.04.2014 р. №61 та
підтверджується представником
відповідача в засіданні суду.

Відповідно до ч.5 ст.78 ГПК України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
відповідача, викладені у апеляційній
скарзі, є безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Таким чином, місцевим господарським
судом повністю з'ясовані обставини, що
мають значення для справи. Висновки,
викладені у рішенні місцевого
господарського суду, відповідають
обставинам справи. Судом не порушені та
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни,
скасування рішення місцевого
господарського суду, визначених ст. 104
ГПК України, не вбачається.

Витрати по судовому збору за подання
апеляційної скарги в силу приписів ст.
49 ГПК України покладаються на
відповідача у зв'язку із відмовою у її
задоволенні.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача
Приватної виробничо-комерційної фірми
"Поділля-Агропродукт" на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 12.05.2014 р. у справі № 924/323/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Хмельницької області від 12.05.2014 р. у
справі № 924/323/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №924/323/14 повернути до
господарського суду Хмельницької
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Савченко Г.І.

Суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Мамченко Ю.А.