ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 рокуСправа № 912/2598/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Т.В. Макаренко
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/2598/14

за позовом: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до відповідача: дочірнього
підприємства "Кіровоградський
облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні
дороги України", м. Кіровоград в особі
філії "Олександрійська
дорожньо-експлуатаційна дільниця"

про стягнення 46291,23 грн,

представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 2719
від 19.08.14;

від відповідача - участі не брали.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом про
стягнення з дочірнього підприємства
"Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК
"Автомобільні дороги України", в особі
філії "Олександрійська
дорожньо-експлуатаційна дільниця"
боргу в сумі 31668,32 грн за договором
купівлі-продажу № 6/6а від 04.01.2011, штрафу
в сумі 7917,08 грн, втрат від інфляції в
сумі 3895,20 грн, 2810,63 грн 3% річних.

Відповідач у своєму відзиві на позов №
1120 від 04.09.2014 просить суд відмовити в
задоволені позовних вимог в частині
стягнення штрафу в сумі 7917,08 грн,
оскільки позивачем пропущено строк
позовної давності щодо нарахування
штрафних санкцій.

ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ
"ДАК "Автомобільні дороги України", в
особі філії "Олександрійська
дорожньо-експлуатаційна дільниця"
участі свого представника в засідання
суду 04.09.2014 не забезпечив, разом з тим,
господарський суд вважає відповідача
таким, що належним чином повідомлений
про дату, час та місце проведення
засідання суду, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення від
22.08.2014 № 01397750.

З урахуванням наведеного, враховуючи
належне повідомлення відповідача про
дату, час і місце проведення судового
засідання, господарський суд вважає
можливим розглянути справу № 912/2598/14 в
судовому засіданні 04.09.2014 за
відсутності представника відповідача
та за наявними у справі документами.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши усі обставини
справи, оцінивши подані сторонами
докази, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Між фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 (продавець) та філією
"Олександрійська
дорожньо-експлуатаційна дільниця"
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу № 6/6а від 04.01.2011 (далі -
Договір), за умовами якого продавець
зобов'язався здійснити відпуск
бензину та змащувальних матеріалів
(далі товар), передати належний йому на
праві власності товар покупцеві, а
покупець зобов'язався прийняти товар
та сплатити за нього на умовах
договору, загальна вартість договору
складає 99999,00 грн (п. 1.1, 1.2, 1.3 Договору).

Відповідно п.п. 2.1, 2.2, Договору строки
поставки (передачі) товару
зазначаються сторонами в
специфікаціях, що додаються до даного
Договору. Продавець має право
відвантажити товар без попередньої
оплати, а покупець зобов'язаний
оплатити товар у термін, що не
перевищує 3 (три) банківські дня від дня
відвантаження товару і переходу права
власності на товар до покупця. Передача
товару підтверджується товарною та
податковою накладною.

Умови оплати - шляхом безготівкового
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця на
протязі 3 (трьох) банківських днів з
моменту отримання рахунку до сплати (п.
3.1 Додаток).

Даний Договір відповідно до п. 5.1,
набрав чинності з моменту підписання
його сторонами.

Договір підписано та скріплено
печатками сторін.

На виконання умов Договору сторонами
складено та підписано специфікації № 2
від 10.08.2011 на суму 20728,28 грн та № 9 від
26.08.2011 на суму 10940,04 грн.

Матеріалами справи підтверджено
належне виконання позивачем умов
Договору.

Продавцем передано покупцеві товар
всього на загальну суму 31 668,32 грн, що
засвідчено: накладною № 2 від 10.08.2011 на
суму 20728,28 грн, податковою накладною №2
від 10.02.2011 на суму 20728,28 грн, рахунком № 2
від 10.08.2011 на суму 20728,28 грн, супровідним
листом від 10.08.2014 з відміткою про
отримання; накладною № 9 від 26.08.2011 на
суму 10940,04 грн, податкова накладною № 9
від 26.08.2011 на суму 10940,04 грн, рахунком № 9
від 26.08.2011 на суму 10940,04 грн, супровідним
листом від 26.08.2011 з відміткою про
отримання, а також дорученням від
04.01.2011 на ім'я ОСОБА_3

Таким чином, з урахуванням п. 3.1
Договору, відповідач за отриманий
товар за накладною № 2 від 10.08.2011
повинен був розрахуватись до 15.08.2011, за
накладною № 9 від 26.08.2011 - до 31.08.2011.

Проте, відповідачем у справі
зобов'язання по Договору в частині
оплати отриманого товару не виконано.

Відповідно до розрахунку відповідача
(а.с. 24) заборгованість відповідача
станом на 04.08.2014 склала 31 668,32 грн.

Відповідач фактично позовні вимоги
щодо стягнення основного боргу на суму
31668,32 грн. не заперечив, про що зазначив
у наданому відзиві на позовну заяву від
04.09.2014.

За змістом статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Укладений між сторонами Договір за
своєю правовою природою є договором
купівлі-продажу, відтак до
правовідносин, що виникли між
сторонами на підставі даного договору
слід застосовувати положення
законодавства, що регулюють
правовідносини купівлі-продажу.

Правовідносини купівлі-продажу
регулюються главою 54 Цивільного
кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655
Цивільного кодексу України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 ЦК України.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З урахуванням вказаних обставин, а
також тої обставини, що відповідачем у
справі позовні вимоги не заперечено,
факти, викладені в позовній заяві, не
спростовано, господарський суд вважає
позовні вимоги про стягнення основної
суми боргу в розмірі 31668,32 грн.
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу частини другої статті 193, статей
216, 218 Господарського кодексу України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі (ст. 547 Цивільного кодексу
України).

Сторонами в п. 4.1 Договору встановлено,
що у випадку порушення покупцем умов
оплати та розрахунків даного договору
продавець має право нарахувати, а
покупець зобов'язався сплати продавцю
штраф у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діє на момент
нарахування.

Вказані положення відповідають
зазначеним вище вимогам законодавства
щодо відповідальності за порушення
зобов'язання.

На підставі наведеного, позивач
просить стягнути з відповідача штраф
за порушення виконання зобов'язання в
частині оплати вартості отриманого
товару, поставленого відповідачеві за
накладною № 2 від 10.08.2011 із строком
розрахунку до 15.08.2011, за накладною № 9
від 26.08.2011 із строком розрахунку до
31.08.2011 в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ в сумі 7917,08 грн (а.с 24).

Між тим, відповідач наведений
розрахунок заперечив, зазначивши, що
розрахунок штрафних санкцій здійснено
позивачем в порушення вимог пункту 1
частини 2 статті 258 Цивільного кодексу
України. Тобто, відповідачем заявлено
клопотання про застосування строку
позовної давності щодо нарахування
штрафу.

Сторонами у Договорі обумовлено, що
виконання грошового зобов'язання зі
сплати вартості отриманого товару
визначено на протязі 3 (трьох)
банківських днів з моменту отримання
рахунку до сплати. Як вбачається з
матеріалів справи (а.с. 18, 23), рахунки на
оплату відповідачем було отримано під
розпис 10.08.2011 та 26.08.2011, а отже
відповідач мав виконати свої грошові
зобов'язання до 15.08.2011 та до 31.08.2011.

Пункт 1 частини 2 статті 258 Цивільного
кодексу України, про який також вказує
відповідач у поданих запереченнях,
встановлює спеціальну позовну
давність до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) в один рік.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу
України).

За вимогами частини 3 статті 267
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Отже, законом не встановлено вимог щодо
форми заяви сторони про сплив позовної
давності, а відтак її може бути
викладено у відзиві на позов.

Відповідно до частин 4, 5 статті 267
Цивільного кодексу України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові. Якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Господарський суд відмовляє у
задоволенні позову з підстав пропуску
строку позовної давності в частині
стягнення штрафу в сумі 7917,08 грн,
нарахованого за порушення
відповідачем зобов'язань зі сплати
вартості товару, отриманого 10.08.2011 та
26.08.2011, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4.1 Договору у
випадку порушення покупцем умов оплати
та розрахунків даного договору
покупець сплачує продавцю штраф у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діє на момент нарахування.

Отже, у позивача виникло право вимоги
щодо стягнення з відповідача штрафу за
прострочення строку оплати товару,
поставленого 10.08.2011 - 15.08.2011 та за
прострочення строку оплати вартості
товару, поставленого 26.08.2011 - 31.08.2011 (до
такого висновку прийшов і сам позивач,
що вбачається із розрахунку штрафу (а.с.
24)).

Оскільки позивач звернувся до
господарського суд з вимогою про
стягнення вказаного штрафу 06.08.2014
(позовна заява датована 04.08.2014), то ним
пропущено річний строк позовної
давності, про що заявлено відповідачем
у відзиві на позов.

Поважність причин пропуску строку
позовної давності позивачем не
пояснюється, матеріалами справи
наявність поважних причин не
підтверджується.

Разом з тим, позивач просить суд
стягнути з відповідача втрати від
інфляції в сумі 3895,20 грн за період
вересень 2011 - червень 2014 та три
процента річних в сумі 2810,63 грн за
періоди: з 16.08.2001 по 30.08.2011 в сумі 25,55 грн
(на суму боргу 20728,28 грн) та з 31.08.2011 по
04.08.2014 в сумі 2785,08 грн (на суму боргу 31668,32
грн).

У відповідності до вимог статті 625
Цивільного кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто, передбачені статтею 625
Цивільного кодексу України відсотки
річних та інфляційні втрати можуть
нараховуватись кредитором до моменту
фактичного виконання грошового
зобов'язання боржником.

Суд враховує, що вимога кредитора про
сплату боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредитору.

Враховуючи наведені вище правові
норми, правомірність визначення
позивачем періоду для нарахування
збитків від інфляції , господарський
суд вважає, що позовні вимоги про
стягнення втрат від інфляції в сумі
3895,20 грн за період з вересня 2011 по
червень 2014 включно, заявлені
правомірно і підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача нарахованих трьох
процентів річних в сумі 2785,08 грн,
господарський суд задовольняє
частково на суму 2809,73 грн, оскільки
позивач помилився у визначені періоду
нарахування 3% річних.

Так, відповідно до норм ст. 253 ЦК
України, перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Отже, здійснивши свій розрахунок трьох
відсотків річних, господарський суд
встановив, що за період з 16.08.2011 по 31.08.2011
на суму боргу 20728,28 грн три процента
річних складають 27,26 грн, за період з
01.09.2011 по 04.08.2014 на суму боргу 31668,32 грн
три процента річних складають 2782,47,
тобто на загальну суму 2809,73 грн.

В задоволенні решти позовних вимог в
частині стягнення трьох процентів
річних господарський суд відмовляє.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України та норм
Закону України "Про судовий збір"
судові витрати на судовий збір
покладаються на відповідача.

На підставі вказаного та керуючись
ст.ст. 33,34,44,49, 82-85 , 116, 117 ГПК України,
Законом України "Про судовий збір"
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства
"Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК
"Автомобільні дороги України" (25000, м.
Кіровоград, вул. Полтавська, 38,
ідентифікаційний код 32039992), в особі
філії "Олександрійська
дорожньо-експлуатаційна дільниця" (28005,
Кіровоградська область, м. Олександрія,
пр. Леніна, 202, ідентифікаційний код
33797251) на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (28000, АДРЕСА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) борг в сумі 31
668,32 грн, втрати від інфляції в сумі 3 895,20
грн, 3% річних в сумі 2 809,73 грн, а також
судовий збір в сумі 1 827,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили та направити
стягувачу.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Повне рішення складено 09.09.2014.

Суддя
Т. В. Макаренко