ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р.
Справа № 911/2495/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лилака Т.Д., розглянувши
справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Будівельне управління №9
«Полтаванафтогазбуд», Полтавська обл.,
с. Терешкидо 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Транснаціональна
компанія «Інтеренергоресурс»,
Київська обл., м. Вишгород 2) Приватне
акціонерне товариство «ЗАНГАС-НГС»,
м. Миколаївпро визнання
договору недійсним,за участю
представників:

позивача:Кузуб В.В., довіреність № б/н
від 23.01.2014 року;відповідача 1:
відповідача 2:не з'явилися; Шевченко
О.О.довіреність № 02/188 від 11.07.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до відповідачів про
визнання недійсним договору
№ 05/09-13 про переведення боргу від 05.09.2013
року укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Транснаціональна компанія
«Інтеренергоресурс», Приватним
акціонерним товариством «ЗАНГАС-НГС»,
Приватним акціонерним товариством
«Будівельне управління № 9
«Полтаванафтогазбуд», посилаючись на
приписи статей 203, 215 Цивільного
кодексу України, статті 70 Закону
України «Про акціонерні товариства» та
зокрема, на те, що договір укладений
особою від імені позивача з
перевищенням повноважень.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 24.06.2014 року порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 10.07.2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.07.2014 року розгляд справи
було відкладено на 24.07.2014 року.

В судовому засіданні 24.07.2014 року
представниками позивача та
відповідача 2 заявлено клопотання про
продовження строку вирішення спору,
яке судом задоволено.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 24.07.2014 року суд продовжив
строк вирішення спору та відклав
розгляд справи на 28.08.2014 року.

Через канцелярію суду 28.08.2014 року
відповідач 2 надав заперечення на
позовну заяву, в якому проти позову
заперечував, та просив суд відмовити в
задоволені позову.

Представник відповідача 1 в судове
засідання 28.08.2014 року не з'явився,
відзив не надав, про час і місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року за № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача 1 не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представників відповідача 1 за
наявними у справі матеріалами згідно з
вимогами статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача 2, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.09.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Транснаціональна
компанія «Інтеренергоресурс»
(первісний боржник), Приватним
акціонерним товариством «ЗАНГАС-НГС»
(новий боржник), Приватним акціонерним
товариством «Будівельне управління № 9
«Полтаванафтогазбуд» (кредитор) було
укладено договір № 05/09-13 про
переведення боргу.

Відповідно до п. 1 договору, цим
Договором регулюються відносини,
пов'язані із заміною зобов'язаної
сторони (Первісного боржника) у
зобов'язанні, що виникає із Договору
будівельного субпідряду № 44/05/10 від «
14» травня 2010 p., укладеного між
Первісним боржником та Кредитором
(надалі іменується «Основний договір»).

Згідно п. 2 договору, первісний боржник
переводить на Нового боржника борг
(грошове зобов'язання) у розмірі 1 189 282
грн. 69 коп., що виник на підставі п. 4.2
Основного договору та підтверджується
актом звірки взаєморозрахунків від 01
серпня 2013 року, а Новий боржник
погоджується виконати зазначене
грошове зобов'язання протягом чотирьох
місяців з моменту підписання договору.
Новий боржник підтверджує, що
погашення боргу буде здійснюватись
рівними частинами (траншем) по 297320 грн.
67 коп. до 30 числа кожного місяця.
Остаточний строк виплати - 30 грудня 2013
року.

Кредитор не заперечує проти заміни
Первісного боржника Новим боржником в
Основному договорі, підписуючи зі
своєї сторони цей Договір, дає свою
згоду на відповідне переведення боргу
в порядку та на умовах, визначених цим
Договором (п. 3 договору).

Відповідно до п. 4 договору, новий
боржник, підписуючи цей Договір,
підтверджує, що йому була передана вся
необхідна інформація, пов'язана із
Основним договором, зокрема і та, що
стосується спорів суперечностей за
Основним договором між Первісним
боржником та Кредитором

Цей договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та його
скріплення печатками сторін та діє до
повного виконання (п. 7 договору).

Однак, позивач просить визнати
вказаний договір недійсним, та
посилається на те, що договір № 05/09-13
про переведення боргу підписано від
імені позивача директором Луценком
Анатолієм Володимировичем, який діє на
підставі статуту з перевищенням
наданих йому повноважень

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 57 ГК України
установчими документами суб'єкта
господарювання є рішення про його
утворення або засновницький договір, а
у випадках, передбачених законом,
статут (положення) суб'єкта
господарювання.

Статут суб'єкта господарювання повинен
містити відомості про його
найменування, мету і предмет
діяльності, розмір і порядок утворення
статутного капіталу та інших фондів,
порядок розподілу прибутків і збитків,
про органи управління і контролю, їх
компетенцію, про умови реорганізації
та ліквідації суб'єкта господарювання,
а також інші відомості, пов'язані з
особливостями організаційної форми
суб'єкта господарювання, передбачені
законодавством. Статут може містити й
інші відомості, що не суперечать
законодавству.

Судом встановлено, що загальними
зборами акціонерів Приватного
акціонерного товариства «Будівельне
управління № 9 «Полтаванафтогазбуд»,
протоколом № 1 від 11 квітня 2011 року
затверджено статут товариства (далі -
статут).

Згідно п. 7.1. статуту наглядова рада є
органом управління товариства, який
представляє інтереси акціонерів у
перерві між проведенням Загальних
Зборів і в межах компетенції,
визначеної цим статутом та Положенням
про Наглядову раду, контролює і регулює
діяльність директора.

Підпунктом 7.5.10. пункту 7.5. статуту до
компетенції Наглядової ради
товариства належить надання письмової
згоди директору на укладання, зміну,
припинення директором в процесі
поточної фінансово-господарської
діяльності будь-яких правочинів, що
опосередковують виникнення у
товариства зобов'язань чи права вимоги,
(одноразово або за декілька разів) на
протязі 6 місяців на суму, яка перевищує
500 000 (п'ятсот тисяч) гривень або
еквівалент цієї суми в іншій валюті за
курсом Національного банку України.
Питання про надання такої згоди
вирішується на засіданні наглядової
ради.

Враховуючи вищенаведене, позивач
стверджує, що передумовою укладення
договору № 05/09-13 про переведення боргу
від 05.09.2013 року є прийняття наглядовою
радою позивача рішення відповідно до п.
7.5.статуту.

Згідно ст. 520 ЦК України боржник у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою (переведення боргу) лише за
згодою кредитора, якщо інше не
передбачено законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні за
загальним правилом не впливає на його
зміст. Отже права боржника щодо нового
кредитора залишаються такими саме, як і
його права щодо первісного кредитора. А
саме, боржнику надається право
висувати проти вимоги нового кредитора
ті ж саме заперечення, які він мав проти
первісного кредитора. Це можуть бути
зустрічні вимоги до первісного
кредитора, заперечення, пов'язанні із
простроченням первісного кредитора,
наявністю обставин непереборної сили
тощо. Обсяг та зміст заперечень
боржника визначається на момент
одержання ним письмового повідомлення
про заміну кредитора.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що право вимоги позивача (кредитор) до
відповідача 1 (первісний боржник) про
сплату боргу в розумінні підпункту 7.5.10
статуту, виникло за договором
будівельного субпідряду №
14/05/10 від 14.05.2010 року укладеного між
позивачем (кредитор) та відповідачем 1
(первісний боржник), а договором № 05/09-13
про переведення боргу від 05.09.2013 року
сторони лише замінили суб'єктний склад
сторін у зобов'язанні, а не
встановлювали нові зобов'язання чи
право вимоги для позивача (кредитора).

Окрім того, частиною 1 ст. 12 Цивільного
кодексу України встановлено, що особа
здійснює свої цивільні права вільно на
власний розсуд.

Оскільки, підписавши договір № 05/09-13
про переведення боргу від 05.09.2013 року
позивач висловив згоду з кожним його
пунктом, а тому умови спірного договору
відповідають волевиявленню сторін.

Відповідно до ст. 70 ЗУ «Про акціонерні
товариства» рішення про вчинення
значного правочину, якщо ринкова
вартість майна або послуг, що є його
предметом, становить від 10 до 25
відсотків вартості активів за даними
останньої річної фінансової звітності
акціонерного товариства, приймається
наглядовою радою.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», фінансова звітність
підприємства (крім бюджетних установ,
представництв іноземних суб'єктів
господарської діяльності та суб'єктів
малого підприємництва, визнаних такими
відповідно до чинного законодавства)
включає: баланс, звіт про фінансові
результати, звіт про рух грошових
коштів, звіт про власний капітал та
примітки до звітів.

Частино 1 статті 13 ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», звітним періодом
для складання фінансової звітності є
календарний рік. Проміжна звітність
складається щоквартально наростаючим
підсумком з початку звітного року в
складі балансу та звіту про фінансові
результати. Баланс підприємства
складається за станом на кінець
останнього дня кварталу (року).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підприємства
зобов'язані подавати квартальну та
річну фінансову звітність органам, до
сфери управління яких вони належать,
трудовим колективам на їх вимогу,
власникам (засновникам) відповідно до
установчих документів, якщо інше не
передбачено цим Законом. Органам
виконавчої влади та іншим користувачам
фінансова звітність подається
відповідно до законодавства. Термін
подання фінансової звітності
встановлюється Кабінетом Міністрів
України, а для банків - Національним
банком України.

З огляду на вищенаведені норми, суд
критично ставиться до наданого
позивачем балансу на 31.12.2012 року
Приватного акціонерного товариства
«Будівельне управління № 9
«Полтаванафтогазбуд» у зв'язку з
відсутністю на балансі відміток про
подачу його до органів управління та
органів виконавчої влади, а також
відсутністю таких доказів у матеріалах
справи.

Тому, посилання позивача на те, що сума
переведення боргу за договором № 05/09-13
від 05.09.2013 року становить 13.8 % вартості
активів позивача, суд визнає
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 -
3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для дійсності правочину,
зокрема: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України № 16/191 від 12.04.2010р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 року, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

В розумінні зазначених правових норм
позивачем не доведено суду
обґрунтованість позовних вимог та не
надано належних доказів, що
підтверджують невідповідність
спірного договору умовам чинного
законодавства, а зазначені у позові
обґрунтування позовних вимог не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи, що
позивачем за заявленими вимогами та їх
правовими підставами не доведено
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання правочинів
недійсними, суд прийшов до висновку, що
вимоги позивача про визнання недійсним
договору № 05/09-13 про переведення боргу
від 05.09.2013 року є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, при
відмові в задоволенні позову,
господарські витрати покладаються на
позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 02.09.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак