номер провадження справи 32/66/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2014
Справа № 908/2617/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро - Імпульс.М" (72300,
Запорізька область, м. Мелітополь, 1-й
пров. Фрунзе, буд. 6)

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про стягнення 16185,56 грн.

Суддя Н.А. Колодій

Представники

Від позивача: Касьяненко М.І.,
довіреність б/н від 25.03.2014 р.

Від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро - Імпульс.М" до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 16185,56 грн., які складаються з
14079,18 грн. основного боргу за договором
постачання № 12/072 від 13.02.2012 р.,
606,37 грн. - 3 % річних та 1500,01 грн. пені за
неналежне виконання умов договору.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 28.07.2014 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/2617/14,
присвоєно номер провадження справи
32/66/14, з призначенням судового
засідання на 13.08.2014 р. Ухвала
направлялась на адресу сторін в
установленому законом порядку.

Ухвалою суду у зв'язку з неявкою
представника відповідача в судове
засідання 03.09.2014 р. розгляд справи було
відкладено на 03.09.2014 р.

Позивач в судовому засіданні 03.09.2014 р.
підтримав вимоги, викладені в позовній
заяві та обґрунтовує їх ст. ст. 16, 526, 625,
712 Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України та
умовами договору постачання № 12/072 від
13.02.2012 р.

Представник відповідача повторно в
судове засідання 03.09.2014 р. не з'явився.
Про причини неявки свого представника
в судове засідання відповідач не
повідомив, без поважних причин не
виконав вимоги суду, витребувані судом
матеріали не надав, правом на захист
своїх інтересів не скористався.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

За таких обставин, суд вважає, що ним
були вжиті достатні заходи для
повідомлення відповідача про дату, час
та місце розгляду справи № 908/2617/14.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Справа розглянута, в порядку ст. 75 ГПК
України, за наявними в ній матеріалами
та без застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

У засіданні суду 03.09.2014 р., на підставі
ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

13.02.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агро-Імпульс.М."
(позивач по справі) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (відповідач по
справі) було укладено договір
постачання № 12/072 (надалі - договір).

Згідно умов договору, позивач
зобов'язався передати відповідачу
товар (у тому числі: запасні частини для
сільськогосподарської та
автотракторної техніки, масла, супутні
товари тощо) в асортименті (за
номенклатурою), кількості та цінами, що
остаточно погоджуються сторонами в
рахунках або видаткових накладних, які
є невід'ємною частиною договору, а
відповідач що зобов'язався прийняти
товар та оплатити його на встановлених
договором умовам (п. 1.1. договору).

Згідно зі ст. 712 ЦК України, до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Сторонами договору поставки є
постачальник і покупець, які
здійснюють підприємницьку діяльність.

Предметом (об'єктом) договору поставки
є товар, призначений для
підприємницької діяльності або інших
цілей, не пов'язаних з особистим та
іншим споживанням Зокрема, це
продукція, призначена для виробничого
споживання (обладнання, матеріали
тощо).

Договір поставки є консенсуальним,
двостороннім і оплатним. Як і будь-який
інший консенсуальний договір, він
вважається укладеним з моменту
досягнення сторонами згоди щодо
істотних умов. Цей договір є
двостороннім, бо права та відповідні
обов'язки виникають для обох сторін
договору. Оплатний характер цього
договору полягає в тому, що одержану
від постачальника продукцію покупець
оплачує за погодженими цінами.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за
договором поставки одна сторона
-постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 4.4. договору, передача
і приймання товару оформлюється актом
прийому -передачі та/або накладною

Право власності на товар переходить до
відповідача з моменту його поставки (4.6.
договору).

Пунктом 3.1. договору зазначено, що
відповідач зобов'язався провести
оплату товару шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
позивача в строк до 5-ти календарних
днів з моменту поступлення товару на
склад відповідача.

Позивач передав відповідачу товар на
загальну суму 59471,13 грн., що
підтверджується підписаними
відповідачем накладними та
довіреностями на отримання
матеріальних цінностей, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
продукції виконав частково, внаслідок
цього у нього виникла заборгованість в
сумі 14079,18 грн., що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 193
Господарського кодексу України та 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526
ЦК України.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Приймаючи до уваги те, що на момент
розгляду справи в суді відповідач має
заборгованість в сумі 14079,18 грн.,
доказів її погашення не надав та
визнав актом звірки № 165 від 04.12.20113 р.
існуючий борг в сумі 14079,18 грн., то
вимога позивача про стягнення 14079,18
грн. основного боргу підлягає
задоволенню.

У зв'язку з простроченням відповідачем
грошового зобов'язання позивачем
заявлена вимога про стягнення з
боржника 606,37 грн. - 3 % річних.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення 606,37 грн. -
3 % річних є обґрунтованою і підлягає
задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача на його користь 1500,01 грн.
пені за неналежне виконання умов
договору за періоди (20.12.2013 р. по 14.04.2014 р.
та з 15.04.2014 р. 23.07.2014 р. - 215 днів).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.4 договору, у випадку
прострочення виконання зобов'язань за
договором, винна сторона сплачує іншій
стороні пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від суми простроченого
зобов'язання за період прострочки.

Судом перевірено правильність
нарахування пені та встановлено, що
розрахунок позивачем виконано не
вірно, оскільки позивач нарахував пеню
за 215 днів (за період 20.12.2013 р. по 14.04.2014 р.
та з 15.04.2014 р. 23.07.2014 р.), що суперечить
вимогам ст. 232 Господарського кодексу
України та умовам договору постачання
№ 12/072.

На підставі вищевикладеного, в
задоволенні вимоги про стягнення пені
в сумі 1500,01 грн. слід відмовити.

Таким чином позов слід задовольнити
частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України,
судові витрати, в частині задоволених
вимог, слід покласти на відповідача,
поскільки спір доведений до суду з його
вини.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

Вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро - Імпульс.М" до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 16185,56 грн. задовольнити
частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агро -
Імпульс.М" (72300, Запорізька область, м.
Мелітополь, 1-й пров. Фрунзе, буд. 6, ) 14079 (чотирнадцять тисяч
сімдесят дев'ять) грн. 18 коп. основного
боргу, 606 (шістсот шість) грн. 37 коп. - 3%
річних, 1657 (одна тисяча шістсот
п'ятдесят сім) грн. 69 коп. судового
збору. Видати наказ.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у
відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК
України "09" вересня 2014 р.

Суддя
Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.