м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного підприємства
фірми "Каменяр"доЗакритого
акціонерного товариства
"Спіка"простягнення витрат на правову
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Лелюх Л.П. - представ.
від відповідача: Данильчук М.Я. -
представ. за довір.;
У судовому засіданні 08.09.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного підприємства Фірма
"Каменяр" до Закритого акціонерного
товариства "Спіка" про стягнення 45 000,00
грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.07.2014 порушено провадження у
справі №910/13870/14, розгляд справи
призначений на 30.07.2014.

В судовому засіданні 30.07.2014 в порядку
статті 77 ГПК України, оголошено перерву
до 27.08.2014.

Ухвалою від 27.08.2014, в порядку ст. 77 ГПК
України, розгляд справи відкладено на
08.09.2014.

У відзиві на позов, відповідач
заперечив проти позову з тих підстав,
що заявлені до стягнення витрати на
правову допомогу за даними договорами
не є витратами на оплату послуг
адвоката та судовими витратами в
розумінні ст. 44 ГПК України, а тому
стягненню з відповідача не підлягають.
Крім того відповідач заяви клопотання
про застосування строків позовної
давності.

В судовому засіданні 08.09.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

В С Т А Н О В И В:

З позовної заяви вбачається, що в
лютому 2010р. ЗАТ "Спіка" (відповідач)
звернувся до господарського суду
Житомирської області з позовом до ППФ
"Каменяр" (надалі - позивач) про визнання
недійсними прилюдних торгів,
відновлення права власності та
зобов'язання вчинити певні дії.
Відповідач неодноразово уточнював
свої позовні вимоги.

15.09.2010 господарський суд Житомирської
області прийняв рішення по справі №
12/28-НМ, яким відмовив у задоволенні
позовних вимог.

Дане рішення оскаржувалось в
апеляційній та касаційній інстанціях,
після чого було залишене без змін.

Під час розгляду справи № 12/28-НМ
починаючи з лютого 2010 року по квітень
2014 року включно, позивач зазначив, що
користуючись правом наданим ст. 28 ГПК
України звертався за правовою
допомогою для належного захисту його
прав та інтересів, що підтверджується
договорами про надання правової
допомоги від 04.01.2010 та від 01.04.2013, актами
виконаних робіт до даних договорів,
платіжними дорученнями про
перерахування коштів за надану правову
допомогу.

Згідно до ст. 59 Конституції України
кожен має право на правову допомогу.
Кожен є вільним у виборі захисника
своїх прав.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг.

Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Так, на виконання умов договору про
надання правової допомоги від 04.01.2010 р.
та умов договору про надання правової
допомоги від 01.04.2013, позивач сплатив за
надані послуги 45 000,00 грн., що є
витратами, які пов'язані з розглядом
справи № 12/28-НМ.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 49 ГПК України суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката покладаються на
позивача при відмові в позові.

Позивач зазначає, що оскільки,
господарський суд Житомирської
області, Рівненський апеляційний
господарський суд та Вищий
господарський суд України при розгляді
матеріалів справи № 12/28-НМ відмовили в
задоволенні позовних вимог та вимог
про перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, відповідач має
компенсувати позивачу всі витрати,
понесені при розгляді даної справи, що
стало підставою для звернення з даним
позовом.

Як зазначено в п. 1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 № 7 відповідно до розділу VI ГПК
України судовими витратами є витрати
сторін та інших учасників судового
процесу в господарському суді, які
пов'язані з розглядом справи і
складаються: з судового збору; сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначено
господарським судом; витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження; оплати
послуг перекладача, адвоката; інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Склад судових витрат не є вичерпним, і
оцінка тих чи інших витрат сторін як
судових здійснюється господарським
судом з урахуванням обставин
конкретної справи.

Витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат здійснюється за
загальними правилами частини п'ятої
статті 49 ГПК, тобто при задоволенні
позову вони покладаються на
відповідача, при відмові в позові - на
позивача, а при частковому задоволенні
позову - на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. За
тими ж правилами здійснюється й
розподіл сум цих витрат у розгляді
господарським судом апеляційних і
касаційних скарг (п. 6.3, 6.5 постанови
пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013).

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України на
кожну сторону покладено обов'язок
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи все
вищенаведене в сукупності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги заявлені
позивачем з підстав викладених у
позові є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню, враховуючи, що
витрати на правову допомогу за
договорами від 04.01.2010 та від 01.04.2013,
понесені позивачем піж час розгляду
справи №12/28-НМ безпідставно заявлені
до стягнення окремими позовом,
оскільки вони за правом позивача могли
бути стягнуті саме в межах зазначеної
справи.

Таким чином, враховуючи все
вищенаведене в сукупності, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог про стягнення витрат на
правову допомогу у розмірі 45 000,00 грн.

Заперечення відповідача судом визнані
необґрунтованими та безпідставними, а
тому не можуть братись до уваги,
враховуючи підстави відмови в
задоволенні позовних вимог.

Що стосується заяви відповідача про
застосування строку позовної давності,
слід зазначити наступне.

У відповідності до п. 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" визначено, що за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

В зв'язку з тим, що суд прийшов до
висновку про необґрунтованість вимог
позивача, позовна давність не може бути
застосована до даних правовідносин.

У зв'язку із відмовою у задоволенні
позову, згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 12.09.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова