номер провадження справи 10/60/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014
Справа № 908/3064/14

м. Запоріжжя

За позовом: Прокуратури Запорізької
області, м. Запоріжжя

до: Запорізької міської ради, м.
Запоріжжя

про визнання права власності

Суддя Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - Тронь Г. М., на підставі
посвідчення № 013451 від 03.12.2012 р.;

від відповідача - Фанін П.В., на підставі
довіреності № 01/02-17/02732 від 12.09.2014 р.;

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглядається позовна заява
Прокуратури Запорізької області, м.
Запоріжжя до Запорізької міської ради,
м. Запоріжжя про визнання права
власності.

Ухвалою суду від 22.08.2014 року позовну
заяву судом прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі. Справі
присвоєно номер провадження 10/60/14.
Слухання справи призначено на 15.09.2014 р.
о 10-00 год.

15.09.2014 р. представник позивача
підтримав позовні вимоги викладені в
позові та просив суд задовольнити
позов повністю.

15.09.2014 р. представник відповідача до
суду надав відзив в якому зазначив, що
при вирішенні питання щодо наявності
правових підстав для задоволення
позовних вимог покладається на розсуд
суду.

У судовому засіданні 15.09.2014 р., розгляд
справи був закінчений, судом оголошено
лише вступну та резолютивну частини
рішення.

За клопотання представників сторін
справа розглянута без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст.ст. 2, 318 Цивільного кодексу
України держава є одним із суб'єктів
права власності в Україні.

Статтею 170 Цивільного кодексу України
встановлено, що держава набуває і
здійснює цивільні права та обов'язки
через органи державної влади у межах
їхньої компетенції, встановленої
законом. Від імені та в інтересах
держави Україна право власності
здійснюють відповідно органи
державної влади. Управління майном, що
є у державній власності, здійснюється
державними органами, а у випадках,
передбачених законом, може
здійснюватися іншими суб'єктами (ч.ч. 2, 3
ст. 326 ЦК України).

Правові основи управління об'єктами
державної власності визначені в Законі
України "Про управління об'єктами
державної власності", відповідно до
ст.ст. 1, 4 якого управління об'єктами
державної власності - це здійснення
Кабінетом Міністрів України та
уповноваженими ним органами
(міністерствами та іншими органами
виконавчої влади), іншими суб'єктами,
визначеними цим Законом, повноважень
щодо реалізації прав держави як
власника таких об'єктів, пов'язаних з
володінням, користуванням і
розпоряджанням ними, у межах,
визначених законодавством України, з
метою задоволення державних та
суспільних потреб.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону, до
компетенції уповноважених органів
управління (міністерств) відноситься,
зокрема, прийняття рішення про
створення, реорганізацію, ліквідацію
підприємств, установ і організацій,
заснованих на державній власності;
затвердження статутів (положень)
підприємств, установ та організацій, що
належать до сфери їх управління;
здійснення контролю за ефективністю
використання і збереження об'єктів
державної власності, що перебувають в
їх управлінні.

Прокуратура Запорізької області є
юридичною особою, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію.

Прокуратура Запорізького району
Запорізької області підпорядковується
прокуратурі області, без права
юридичної особи, та розміщена у
приміщенні по вул. Лікарняній, 14 в м.
Запоріжжя ще з 70-х років, де перебуває
до теперішнього часу.

Вказане приміщення прокуратурі
Запорізького району в оренду не
передавалось, що підтверджується
листом департаменту комунальної
власності та приватизації Запорізької
міської ради і використовується для
свої потреб із зазначених років
безперервно.

ТОВ "Запорізьке міське бюро технічної
інвентаризації" на замовлення
прокуратури області проведено
інвентаризацію об'єкта нерухомості по
вул. Лікарняній, 14 в м. Запоріжжя та
виготовлено технічний паспорт.

Згідно акту оцінки нерухомого майна
вартість спірного майна станом на
13.02.2014 р. становить 202742 грн.

Прокуратура Запорізької області (за
весь час перебування прокуратури
Запорізького району) утримує
вищезазначене нерухоме майно, сплачує
комунальні послуги, що підтверджується
додатковою угодою від 28.02.2014 р. № 8 до
договору від 01.11.2006 р. № 1048 про надання
послуг з питного водопостачання та
приймання стічних вод у системи
каналізації, додатком № 1 до договору
від 01.11.2006 р. № 1048, рахунком № 183/6а від
23.06.2014 р. за використану електричну
енергію за червень 2014 року, актом про
спожиту протягом розрахункового
періоду активну електричну енергію за
червень 2014 року № 183/6а, інвентарною
карткою обліку засобів в бюджетних
установах № 4.

Перебування прокуратури Запорізького
району у приміщенні по вул. Лікарняній,
14 в м. Запоріжжя понад 10 років
підтверджується
рахунком-повідомленням від 20.03.1997 р.,
угодами на утримання приміщення, а
також внутрішніми документами (накази
прокурора району №№ 5, 6 від 04.07.2001 р.).

Правом власності згідно з ч. 1 ст. 316
Цивільного кодексу України є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного
кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Статтею 391 Цивільного кодексу України
встановлено, що власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
власності, гарантованого ст. 41
Конституції України, у тому числі у
випадку, якщо ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15
Цивільного кодексу України цивільні
права й обов'язки виникають із дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист.

За приписом ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Загальний перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів визначений
в ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Способи захисту права власності
врегульовано главою 29 Цивільного
кодексу України.

Так, відповідно до ст. 392 Цивільного
кодексу України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного
кодексу України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.
Наведеною статтею визначені ознаки
володіння, які в своїй сукупності є
необхідними для набуття права
власності на річ за набувальною
давністю, а саме:

- володіння має бути добросовісним.
Тобто, добросовісним володільцем є той
володілець, який вважає себе власником
речі, однак, не являється ним з причин
наявності дефекту в правовій підставі
набуття речі. Добросовісно володіє і
той, хто навіть усвідомлює, що він не є
власником речі, але не знає і не може
знати дійсного власника речі;

- володіння має бути відкритим -
очевидним для всіх третіх осіб, які
мають можливість спостерігати за ним;

- володіння повинно бути безперервним
протягом визначених ст. 344 ЦК України
строків. При цьому, давнісне володіння
є володінням фактичним, тобто воно не
може бути перерване тими чи іншими
юридичними актами, а лише фактичними
діями володільця стосовно речі;

- володіння річчю як своєю, від свого
імені, тобто, здійснюючи володіння
річчю, особа має позиціонувати себе як
її власника.

Набуття за рішенням суду права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю є способом
встановлення юридичного факту без
елементу захисту порушеного права
особи.

Володіння майном є добросовісним, коли
володілець не знав і не міг знати про
те, що він володіє чужою річчю, інакше
кажучи обставини, у зв'язку з якими
виникло володіння чужою річчю, не
давали найменшого сумніву стосовно
правомірності набуття майна. Тобто,
позивач в силу вимог ч. 1 ст. 344
Цивільного кодексу України повинен
довести факт добросовісного
заволодіння чужим майном.

Частина 1 ст. 390 ЦК України дає
визначення "недобросовісний набувач",
це особа, яка знала або могла знати, що
вона володіє майном незаконно.

Факт вільного та відкритого
користування прокуратурою Запорізької
області спірним майном протягом 10
років підтверджується доданими до
позову документами (договорами по
утриманню спірного майна та
здійсненням оплати за даними
договорами).

Обізнаність Запорізької міської ради
про знаходження та користування
прокуратурою області спірного майна за
адресою: вул. Лікарняна, 14, м. Запоріжжя
також підтверджується доданими до
позову документами.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України
встановлено, що правила ст. 344
Цивільного кодексу України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалось за три роки до набрання
чинності цим кодексом. Таким чином, час,
з якого може бути розпочато відлік
набувальної давності - з 01.01.2001 р.

Оскільки дані відносини виникли до
набрання чинності Цивільного кодексу
України, ще з 90-х років, проте
продовжують існувати по теперішній
час, то до цих спірних відносин слід
застосувати положення ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного
кодексу України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Прокуратура області визначає
Запорізьку містку раду відповідачем по
справі з огляду на те, що саме на її
території перебуває спірне майно.

Відповідно до частини 2 статті 193,
Господарського кодексу України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальнодержавного інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Господарського
кодексу України, виконання
господарського зобов'язання
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення
виконання зобов'язань учасників
господарських відносин застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі
позивачем були підтверджені належними
доказами.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Представник відповідача проти позову
не заперечував та до суду надав відзив
в якому зазначив, що при вирішенні
питання щодо наявності правових
підстав для задоволення позовних вимог
покладається на розсуд суду.

З урахуванням викладеного,
проаналізувавши надані докази, суд
задовольняє позов Прокуратури
Запорізької області, м. Запоріжжя до
Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
про визнання права власності на
нерухоме майно: будівля прокуратури
літ. А, площею 117,3 кв.м.; прибудова літ. а,
площею 9,7 км.м.; прибудова літ. а-1, площею
6,7 кв.м.; ґанок площею 5,2 кв.м.; ґанок
площею 0,8 кв.м.; погріб під літ. А, площею
26,7 кв.м.; гараж літ. Б, площею 30 кв.м.;
оглядова яма, площею 3,2 кв.м.; склад літ.
В, площею 11,9 кв.м.; ворота № 2, площею 4,2
кв.м.; хвіртка № 3, площею 1,1 кв.м.; паркан
№ 4, площею 21,6 кв.м.; паркан № 5, площею 69,1
кв.м; замощення літ. 1, площею 194 кв.м.,
загальною площею 501,5 кв.м., вартістю 202742
грн., яке розташовано за адресою: вул.
Лікарняна, 14, м. Запоріжжя.

Керуючись ст. 44, 49, 82, 84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Прокуратури
Запорізької області, м. Запоріжжя до
Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
задовольнити.

Визнати за прокуратурою Запорізької
області (69057, м. Запоріжжя, вул.
Матросова, 29 а, Ідентиф. Код 02909973) право
власності на нерухоме майно: будівля
прокуратури літ. А, площею 117,3 кв.м.;
прибудова літ. а, площею 9,7 км.м.;
прибудова літ. а-1, площею 6,7 кв.м.; ґанок
площею 5,2 кв.м.; ґанок площею 0,8 кв.м.;
погріб під літ. А, площею 26,7 кв.м.; гараж
літ. Б, площею 30 кв.м.; оглядова яма,
площею 3,2 кв.м.; склад літ. В, площею 11,9
кв.м.; ворота № 2, площею 4,2 кв.м.; хвіртка
№ 3, площею 1,1 кв.м.; паркан № 4, площею 21,6
кв.м.; паркан № 5, площею 69,1 кв.м;
замощення літ. 1, площею 194 кв.м.,
загальною площею 501,5 кв.м., вартістю 202742
грн., яке розташовано за адресою: вул.
Лікарняна, 14, м. Запоріжжя.

Суддя Т.Г.
Алейникова

Рішення підписане 16.09.2014 р.