КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р. Справа№ 5011-3/19037-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Бакулін О.Ю.,
довіреність № 9 від 01.07.2014,

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Український інноваційний банк" на
рішення господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 у справі № 5011-3/19037-2012
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя - Цюкало Ю.В., судді: Ломака В.С.,
Нечай О.В.) за позовом публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" до товариства з
обмеженою відповідальністю "Паріо
плюс" про відшкодування збитків в сумі
930 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Український інноваційний банк"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Паріо
плюс" про стягнення збитків в сумі
930 000,00 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 у справі №
5011-3/19037-2012 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Суд першої інстанції при прийнятті
рішення по даній справі виходив з того,
що позивач не довів факту наявності
порушення відповідачем зобов'язання в
частині не передання у користування
орендарю нежитлових приміщень за
договором оренди.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 у справі
№ 5011-3/19037-2012 скасувати та прийняти нове,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема,
тим, що не передання позивачу
відповідачем у користування за
договором оренди від 01.03.2010 нежитлових
приміщень призвело до витрат грошових
коштів на оренду та обладнання інших
приміщень, які позивач просить
стягнути з орендодавця як збитки.

Представник відповідача в судовому
засіданні 08.09.2014 проти апеляційної
скарги заперечив та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Апелянт правом на участь свого
представника у судовому засіданні
08.09.2014 не скористався, разом з тим,
надіслав на адресу суду клопотання про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з зайнятістю представника в іншому
судовому процесі.

Колегія суддів, розглянувши подане
клопотання, дійшла висновку про його
відхилення з наступних підстав.

Так, доказів про зайнятість усіх
працівників правового департаменту в
інших судових справах не надано.

Слід зазначити, що неможливість
прибуття в судове засідання одних осіб
не перешкоджає на уповноваження інших.

Крім цього, заступник начальника
Управління правового забезпечення
банківської діяльності Правового
департаменту, за підписом якого до суду
надійшло зазначене клопотання, мав
змогу самостійно прибути в судове
засідання.

Також, судом враховується і те, що саме
позивачем подана апеляційна скарга,
отже його позиція є викладеною та
зрозумілою.

За наведених обставин, апеляційна
скарга розглянута судом у даному
судовому засіданні по суті з
винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між акціонерним товариством
"Український інноваційний банк"
(правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
"Український інноваційний банк"), як
продавцем та товариством з обмеженою
відповідальністю "Паріо плюс", як
покупцем 24.02.2010 укладено Договір
купівлі-продажу нежитлового будинку по
вул. Горького, буд. 43 (літера "А") у місті
Києві, загальною площею 300,20 кв. м.

Згідно Акту приймання - передачі від
01.03.2010 (т. 2, а.с. 85) продавець передав, а
покупець прийняв нежитловий будинок
по вул. Горького, буд. 43 (літера "А") у
місті Києві, загальною площею 300,20 кв. м.

В той же день, а саме 01.03.2010, між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Паріо плюс", як
орендодавцем та акціонерним
товариством "Український інноваційний
банк" (правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
"Український інноваційний банк"), як
орендарем укладено договір оренди
(найму) № 01/03/10.

За даним договором орендодавець
передав орендарю в тимчасове платне
користування - оренду нежитловий
будинок по вул. Горького, буд. 43 (літера
"А") у місті Києві, загальною площею 300,20
кв. м.

Згодом, у зв'язку з неналежним
виконанням публічним акціонерним
товариством "Український інноваційний
банк" зобов'язань за договором оренди в
частині здійснення орендної плати,
товариство з обмеженою
відповідальністю "Паріо плюс"
звернулось з позовом до господарського
суду міста Києва про розірвання
договору оренди від 01.03.2010 та
звільнення приміщення.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 24.06.2011 у справі № 23/76
(залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2011 та
постановою Вищого господарського суду
України від 30.08.2011 у справі № 23/76) позов
задоволено; розірвано Договір оренди
(найму) №01/03/10, укладений між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Паріо плюс" та
акціонерним товариством "Український
інноваційний банк"; зобов'язано
акціонерне товариствоо "Український
інноваційний банк" звільнити нежитлові
приміщення, розташовані за адресою: м.
Київ, вул. Горького, буд. 43, літера "А",
площею 300,20 кв. м.

Місцевий господарський суд при
прийнятті зазначеного рішення,
встановивши факт порушення орендарем
(АТ "Український інноваційний банк")
зобов'язань за договором в частині
своєчасного здійснення орендної плати,
задовольнив позовні вимоги, розірвав
договір оренди та зобов'язав орендаря
звільнити приміщення.

Публічне акціонерне товариство
"Український інноваційний банк",
посилаючись на не передання йому у
користування за договором оренди від
01.03.2010 нежитлових приміщень, що
призвело до витрат грошових коштів на
оренду та обладнання інших приміщень,
звернувся до господарського суду міста
Києва з позовом про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Паріо плюс" збитків в
сумі 930 000,00 грн.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України збитками є: втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків
відповідно до п. 1 ст.
611 Цивільного кодексу України є
порушення зобов'язання.

Статтею 224 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушені. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управне на
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарських
відносин.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільної відповідальності відповідно
до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності
на винну сторону є наявність збитків,
протиправність дій цієї особи,
причинного зв'язку між діями особи та
збитками, які складають об'єктивну
сторону правопорушення, та вини особи,
внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення
будь-яких майнових благ сторони за
договором, що обмежує його інтереси, як
учасника певних господарських
відносин і проявляється у витратах,
зроблених кредитором, втраті або
пошкодженні майна, а також не одержаних
кредитором доходів, які б він одержав,
якби зобов'язання було виконано
боржником.

Обов'язковою умовою покладення
відповідальності має бути
безпосередній причинний зв'язок між
неправомірними діями і збитками.
Збитки є наслідком, а невиконання
зобов'язань - причиною.

Чинним законодавством України
обов'язок доведення факту наявності
порушення відповідачем зобов'язання,
наявність та розмір понесених збитків,
а також причинно-наслідковий зв'язок
між правопорушенням і збитками
покладено на позивача.

Публічне акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" в
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що починаючи з 01.03.2010
і до моменту розірвання Договору
оренди у судовому порядку відповідачем
(як орендодавцем) не було передано
позивачу (як орендарю) приміщення
будівлі по вул. Горького, 43-А у м. Києві.

Наведене, як зазначає позивач,
підтверджується відсутністю
відповідного Акту приймання-передачі
майна за Договором оренди від 01.03.2010.

Таким чином, як зазначає позивач, не
передання йому відповідачем у
користування за договором оренди від
01.03.2010 нежитлових приміщень призвело до
витрат грошових коштів на оренду та
обладнання інших приміщень, які
позивач просить стягнути з орендодавця
як збитки.

Зазначені доводи підставою для
задоволення позову бути не можуть, з
наступних підстав.

Як вже зазначалось вище, товариство з
обмеженою відповідальністю "Паріо
плюс" у зв'язку з неналежним виконанням
публічним акціонерним товариством
"Український інноваційний банк"
зобов'язань за договором оренди в
частині здійснення орендної плати,
звернулось з позовом до господарського
суду міста Києва про розірвання
договору оренди від 01.03.2010 та
звільнення приміщення.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 24.06.2011 у справі № 23/76
(залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2011 та
постановою Вищого господарського суду
України від 30.08.2011 у справі № 23/76) позов
задоволено; розірвано Договір оренди
(найму) №01/03/10, укладений між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Паріо плюс" та
акціонерним товариством "Український
інноваційний банк"; зобов'язано
акціонерне товариствоо "Український
інноваційний банк" звільнити нежитлові
приміщення, розташовані за адресою: м.
Київ, вул. Горького, буд. 43, літера "А",
площею 300,20 кв. м.

Зазначеним рішенням суду було
встановлено факт порушення саме
орендарем (АТ "Український
інноваційний банк") зобов'язань за
договором в частині своєчасного
здійснення орендної плати, що призвело
до заборгованості перед товариством з
обмеженою відповідальністю "Паріо
плюс".

Отже, стягнуто заборгованість саме за
користування приміщенням.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову
при вирішенні інших спорів, в яких
беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною
умовою її застосування є один і той
самий склад сторін як у справі, що
розглядається господарським судом, так
і у справі (або справах) зі спору, що
вирішувався раніше, і в якій
встановлено певні факти, що мають
значення для розглядуваної справи.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими
при вирішенні інших справ та не
підлягають доказуванню, оскільки їх
істинність встановлено у рішенні, у
зв'язку з чим немає необхідності
встановлювати їх знову, піддаючи
сумніву істинність та стабільність
судового акту, який набрав законної
сили.

Норми статті 124 Конституції України
визначають обов'язковість виконання
усіма суб'єктами прав судового рішення
у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1
Конвенції про захист прав та свобод
людини, згідно рішення Європейського
суду з прав людини від 25.07.02 року у
справі за заявою № 48553/99
"Совтрансавто-Холдінг" проти України", а
також згідно рішення Європейського
суду з прав людини від 28.10.99 року у
справі за заявою № 28342/95 "Брумареску
проти Румунії" встановлено, що існує
усталена судова практика конвенційних
органів щодо визначення основним
елементом верховенства права принципу
правової певності, який передбачає
серед іншого і те, що у будь-якому спорі
рішення суду, яке вступило в законну
силу, не може бути поставлено під
сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України,
статті 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
згадані судові рішення та зміст самої
Конвенції про захист прав та свобод
людини є пріоритетним джерелом права
для національного суду.

Таким чином, рішення у справі №23/76 не
може бути поставлено під сумнів, а інші
рішення, в тому числі і у даній справі
№5011-3/19037-2012, не можуть йому суперечити.

Отже, встановлення судом факту
неналежного виконання саме публічним
акціонерним товариством "Український
інноваційний банк" зобов'язань за
договором оренди від 01.03.2010, внаслідок
чого у останнього утворилась
заборгованість перед товариством з
обмеженою відповідальністю "Паріо
плюс", свідчить про користування
орендарем об'єктом оренди.

Наведене в свою чергу спростовує
доводи апелянта про не передання
відповідачем йому у користування
об'єкту оренди, що призвело до
додаткових витрат, які позивач просить
стягнути з відповідача, як збитки.

Крім цього, про користування орендарем
об'єктом оренди, що розташований за
адресою: м. Київ, вул. Горького, буд. 43,
літера "А", площею 300,20 кв. м. свідчать
Акти обстеження нежитлових приміщень
співробітниками акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" від 04.11.2010 та 22.06.2011 (т.2, а.с. 148-149).

Зазначені Акти до матеріалів даної
справи №5011-3/19037-2012 були надані
відповідачем у фотокопіях, зроблених
ним зі справи № 3/279 за позовом
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" до товариства з
обмеженою відповідальністю "Паріо
плюс" про стягнення збитків в сумі 980
000,00 грн.

Копії вказаних актів при наданні до
матеріалів справи № 3/279 засвідчувались
публічним акціонерним товариством
"Український інноваційний банк".

Так, акціонерне товариство
"Український інноваційний банк" у 2011
році зверталось до суду з позовом про
стягнення з відповідача збитків.

Зазначені позовні вимоги на той час
позивач обґрунтовував відключенням
відповідачем електропостачання у
приміщенні переданому в оренду
позивачу за договором оренди від 01.03.2010,
що в свою чергу унеможливило його
використання банком.

На підтвердження викладених в позовній
заяві обставин позивач надав суду
вказані акти обстеження засвідчені
печаткою позивача, в яких зазначається
про проведення співробітниками
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" візуального
обстеження нежитлового приміщення,
розташованого за адресою м. Київ, вул.
Горького, буд. 43, літера "А".

Отже, наведене додатково свідчить про
користування позивачем зазначеними
приміщеннями та відповідно спростовує
доводи апелянта про спричинення йому
збитків через не передання об'єкту
оренди.

Крім цього, в матеріалах даної справи
знаходяться копії матеріалів
виконавчого провадження по виконанню
наказу господарського суду міста Києва
від 26.09.2011, виданого на підставі рішення
суду від 24.06.2011 у справі № 23/76, яким
зобов'язано акціонерне товариство
"Український інноваційний банк"
звільнити нежитлові приміщення,
розташовані за адресою: м. Київ, вул.
Горького, буд. 43, літера "А", площею 300,20
кв. м.

Згідно зазначених матеріалів
виконавчого провадження державний
виконавець неодноразово звертався до
позивача з вимогами про звільнення
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою м. Київ, вул. Горького, буд. 43,
літера "А".

Відповідно до Акту державного
виконавця від 31.07.2012 публічне
акціонерне товариство "Український
інноваційний банк" рішення суду не
виконало та приміщення не звільнило.

Враховуючи невиконання позивачем
вимог виконавця та не звільнення
займаного приміщення, останнім
прийнято постанову про накладення
штрафу.

Отже, зазначені документи також
підтверджують знаходження орендаря в
орендованому приміщенні за адресою м.
Київ, вул. Горького, буд. 43, літера "А".

Стосовно доводів апелянта щодо
відсутності Акту приймання-передачі
майна за Договором оренди від 01.03.2010,
слід зазначити наступне.

Публічним акціонерним товариством
"Український інноваційний банк" при
зверненні до суду з позовом у 2011 році
про стягнення збитків було надано
належним чином засвідчену копію Акту
приймання - передачі нежитлового
приміщення, розташованого за адресою
м. Київ, вул. Горького, буд. 43, літера "А".

В матеріалах даної справи №5011-3/19037-2012
зазначений документ знаходиться у
фотокопії (т.2, а.с. 113), яка була зроблена
відповідачем з копії, що знаходиться у
господарській справі № 3/279 та надана
ним, проте не засвідчена з підстав
відсутності у нього оригіналу.

Таким чином, доводи позивача щодо
відсутності акту приймання передачі
приміщення за договором оренди від
01.03.2010 є необґрунтованими та відповідно
не можуть бути підставою для
задоволення позову.

Виходячи з наведеного, а також
враховуючи те, що позивачем не доведено
факту наявності порушення
відповідачем зобов'язання в частині не
передання у користування орендарю
нежитлових приміщень за договором
оренди, підстави для стягнення з
відповідача заявлених збитків
відсутні.

У будь-якому разі позивачем не доведено
наявність складу правопорушення, як
умови стягнення збитків.

Отже, суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні позовних вимог
про стягнення збитків в сумі 930 000,00 грн.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 23.06.2014 у справі №
5011-3/19037-2012 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - позивача у
справі.

3. Матеріали справи №5011-3/19037-2012
повернути до господарського суду міста
Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Руденко

М.А. Дідиченко