ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2014 р.
Справа № 911/2575/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи № 911/2575/14

за позовом Заступника прокурора
Київської області, місцезнаходження:
01601, м. Київ, бул. Л. Українки, 27/2, в
інтересах держави в особі Державного
підприємства «Київське лісове
господарство», ідентифікаційний код:
00991373, місцезнаходження: 08114, Київська
область, Києво-Святошинський район,
село Стоянка, вул. Лісна, 15,

та Київського обласного та по місту
Києву управління лісового та
мисливського господарства,
ідентифікаційний код: 35278561,
місцезнаходження: 08114, Київська обл.,
Києво-Святошинський р-н, с. Стоянка,
вул.. Лісна, 15,

до Відповідача - 1: Підгірцівська
сільська рада Обухівського району,
ідентифікаційний код: 04361574,
місцезнаходження: 08710, Київська
область, Обухівський район, с. Підгірцї,
вул. Васильківська, 39,

Відповідача - 2: товариство з обмеженою
відповідальністю «Сеторі Консалтінг
Груп», ідентифікаційний код: 34414474,
місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул.
Кіквідзе, 13,

за участю третьої особи - 1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4,
місцезнаходження: 04210, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1,

третьої особи - 2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: ОСОБА_5,
місцезнаходження: 04210, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_2,

третьої особи - 3, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: ОСОБА_6,
місцезнаходження: 04210, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_3,

третьої особи - 4, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: ОСОБА_7,
місцезнаходження: 01205, м Київ, АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_4,

третьої особи - 5, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: ОСОБА_8,
місцезнаходження: 02097, м Київ, АДРЕСА_4,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_5,

третьої особи - 6, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: ОСОБА_9,
місцезнаходження: 82060, АДРЕСА_5,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_6,

третьої особи - 7, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: публічне
акціонерне товариство «Європейський
газовий банк», ідентифікаційний код:
34693790, місцезнаходження: 04073, м. Київ, пр-т
Московський, 16,

про вигнання недійсними рішень,
витребування земельної ділянки та
визнання недійсним державного акту на
право власності на землю,

за участю представників учасників
судового процесу:

прокурор: Безрук А.С., службове
посвідчення № 025412, видане 07.04.2014 року;

від позивача - 1: Козюн З.М., яка діє на
підставі доручення від 28.01.2014 року за №
01-82;

від позивача - 2: Скотич Я.О., яка діє на
підставі довіреності від 27.01.2014 року за
№ 06-30/157;

від відповідача - 1: не з'явився;

від відповідача - 2: не з'явився;

від третьої особи - 1: ОСОБА_2, який діє на
підставі довіреності від 06.05.2014 року за
№ 262;

від третьої особи - 2: не з'явився;

від третьої особи - 3: не з'явився;

від третьої особи - 4: не з'явився;

від третьої особи - 5: не з'явився;

від третьої особи - 6: не з'явився;

від третьої особи - 7: не з'явився, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора Київської області
(далі за текстом: Прокурор) звернувся до
господарського суду Київської області
в інтересах держави в особі Державного
підприємства «Київське лісове
господарство» (далі за текстом: Позивач
- 1) та Київського обласного та по місту
Києву управління лісового та
мисливського господарства (далі за
текстом: Позивач - 2) з позовною заявою
до Підгірцівської сільської ради
(далі за текстом: Відповідач - 1),
товариство з обмеженою
відповідальністю «Сеторі Консалтінг
Груп» (далі за текстом: Відповідач - 2),
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: ОСОБА_4 (далі за
текстом: 3-я особа - 1), ОСОБА_5 (далі за
текстом: 3-я особа - 2), ОСОБА_6 (далі за
текстом: 3-я особа - 3), ОСОБА_7 (далі за
текстом: 3-я особа - 4), ОСОБА_8 (далі за
текстом: 3-я особа - 5), ОСОБА_9 (далі за
текстом: 3-я особа - 6), про вигнання
недійсними рішень, витребування
земельної ділянки та визнання
недійсним державного акту на право
власності на землю.

Позовні вимоги Прокурор обґрунтовує
тим, що Відповідач - 1 прийняв
протиправні рішення, якими вилучив з
користування Позивача - 1 земельні
ділянки, що в подальшому незаконно
перейшли у власність 3-х осіб та
Відповідача - 2, в зв'язку з чим Прокурор
просить суд визнати ці рішення
недійсними, витребувати у Відповідача -
2 на користь Позивача - 1 земельну
ділянку та визнати недійсним державний
акт на право власності Відповідача - 2
на спірну земельну ділянку.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 01.07.2014 року
порушено провадження у справі № 911/2575/14,
призначено розгляд останньої на 21.07.2014
року, відмовлено в задоволенні заяви
Прокурора в забезпеченні позову шляхом
накладення арешту на земельну ділянку.

21.07.2014 року в судове засідання Прокурор
не з'явився будучи повідомленим про
день та час розгляду справи, вимоги
ухвали суду від 01.07.2014 року не виконав. В
судове засідання з'явились Позивачі - 1,
- 2, які виконали вимоги ухвали суду від
01.07.2014 року, дали пояснення, позов
підтримали та просили задовольнити.
Відповідач - 1 з'явився в судове
засідання, вимоги ухвали суду від 01.07.2014
року не виконав, дав пояснення, проти
позову заперечував та просив в його
задоволенні відмовити в повному
обсязі. Відповідач - 2, 3-і особи - 1, - 2, - 3, -
4, - 5, - 6 в судове засідання не з'явились
будучи повідомленими про день та час
розгляду справи, про причини неявки суд
не повідомили, вимоги ухвали суду від
01.07.2014 року не виконали. Ухвалою суду
від 21.07.2014 року задоволено клопотання
Позивача - 2 про продовження строку
вирішення спору та відкладено розгляд
справи на 01.09.2014 року.

01.09.2014 року від Відповідача - 2 до суду
через відділ діловодства за вхідним
номером 17926/14 надійшло клопотання від
01.09.2014 року б/н про залучення до
розгляду справи в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача:
публічне акціонерне товариство
«Європейський газовий банк»,
ідентифікаційний код: 34693790,
місцезнаходження: 04073, м. Київ, пр-т
Московський, 16, яке мотивоване тим, що
спірна земельна ділянка передана
Відповідачем - 2 в іпотеку вказаній
банківській установі.

Ухвалою суду від 01.09.2014 року письмове
клопотання Відповідача - 2 від 01.09.2014
року б/н про залучення до розгляду
справи в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача: публічне
акціонерне товариство «Європейський
газовий банк», - задоволено.

01.09.2014 року в судове засідання з'явився
Прокурор, який виконав вимоги ухвал
суду від 01.07.2014 року та від 21.07.2014 року,
дав пояснення, позов підтримав та
просив задовольнити. Позивачі - 1, - 2
з'явились в судове засідання, позов
підтримали та просили задовольнити.
Відповідачі - 1, - 2 в судове засідання не
з'явились будучи повідомленими про
день та час розгляду справи, про
причини неявки суд не повідомили,
вимоги ухвал суду від 01.07.2014 року та від
21.07.2014 року не виконали. В судове
засідання з'явилась 3-я особа - 1, яка
дала пояснення, проти позову
заперечувала та просила в його
задоволенні відмовити в повному
обсязі. 3-і особи - 2, - 3, - 4, - 5, - 6, - 7 в
судове засідання не з'явились.

У зв'язку з цим, враховуючи обмежений
ст. 69 Господарського процесуального
кодексу України строк розгляду спору,
спір розглядався за наявними у справі
матеріалами, після дослідження яких та
врахування наданих пояснень Прокурора,
Позивачів - 1, - 2, Відповідача - 1, 3-ї особи
- 1 суд видалився до нарадчої кімнати
для прийняття рішення у справі,
оголошення якого призначено на 01.09.2014
року.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року за №18,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Беручи до уваги викладене, а також те,
що Відповідачі - 1, - 2 належним чином
повідомлені про подання до суду позову,
дату та час розгляду справи та
враховуючи те, що кореспонденція суду
також направлена на адресу
Відповідачів - 1, - 2, суд дійшов висновку,
що Відповідачі - 1, - 2 були належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи.

Оскільки Відповідачі - 1, - 2 про час і
місце судового засідання були
повідомлені належним чином, доказів, на
які вони би посилалися, як на підставу
для відмови в задоволенні позову, суду
не надали, то відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
врахувавши пояснення Прокурора,
Позивачів - 1, - 2, Відповідача - 1, 3-ї особи
- 1, з'ясувавши фактичні обставини, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дослідивши
подані докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

Прокуратурою Київської області
проведено перевірку щодо дотримання
Підгірцівською сільською радою
Обухівського району вимог земельного
та лісового законодавства України, за
наслідками якої виявленні значні
порушення зазначених галузей
законодавства в діяльності сільської
ради, що грубо порушують державні
інтереси з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності
Конституцією і законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, а в Автономній
Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Рішенням XVII сесії Підгірської
сільської ради XXIV скликання від 26.10.2004
року надано дозвіл на розробку
проектів землеустрою щодо відведення у
власність:

- ОСОБА_4 земельної ділянки,
загальною площею 0,409 га, для ведення
особистого селянського господарства
за адресою: АДРЕСА_6

- ОСОБА_6 земельної ділянки,
загальною площею 0,3018 га, для ведення
особистого селянського господарства
за адресою: АДРЕСА_7

- ОСОБА_5 земельної ділянки,
загальною площею 0,5016 га, для ведення
особистого селянського господарства
за адресою: АДРЕСА_7

- ОСОБА_7 земельної ділянки,
загальною площею 0,4373 га, для ведення
особистого селянського господарства
за адресою: АДРЕСА_7

- ОСОБА_8 земельної ділянки, загальною
площею 0,4371 га, для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_7

При проведенні прокурорської
перевірки встановлено, що за
результатами розгляду листа від 17.11.2004
року за № 01-946 Київського державного
лісогосподарського об'єднання
«Київліс» (далі за текстом: КДЛО
«Київліс»), правонаступником якого є ДП
«Київське лісове господарство», 20.01.2005
року на 19 сесії 24 скликання
Підгірцівською сільською радою
прийняте рішення «Про вилучення
земельної ділянки та передачі її до
земель запасу Підгірцівської
сільської ради.

На виконання вказаного рішення
сільської ради вилучено земельну
ділянку держлісфонду Козинського
лісництва в кварталі № 90, виділ - 2,
загальною площею 2,5472 га, розташованої в
межах населеного пункту с. Підгірці, з
земель об'єднання Київліс та передано
її до земель запасу Підгірціівської
сільської ради.

Рішенням 19 сесії 24 скликання
Підгірцівської сільської ради від
20.01.2005 року затверджено проект
землеустрою та передано у власність
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8
земельні ділянки, загальною площею 2,0868
га, для ведення особистого селянського
господарства в селі Підгірці, вул.
Київська.

На підставі вищевказаного рішення
Підгірцівської сільської ради
Обухівським районним відділом
земельних ресурсів видані наступні
державні акти:

- державний акт серії ЯА № 573765 від
12.08.2005 року на право власності ОСОБА_4 на
земельну ділянку із кадастровим
номером :01:020:0041, загальною площею
0,4090 га, для ведення особистого
селянського господарства;

- державний акт серії ЯА № 573769 від
12.08.2005 року на право власності ОСОБА_6 на
земельну ділянку із кадастровим
номером :01:020:0046, загальною площею
0,3018, га, для ведення особистого
селянського господарства;

- державний акт серії ЯА № 573770 від
12.08.2005 року на право власності ОСОБА_5 на
земельну ділянку із кадастровим
номером :01:020:0042, загальною площею
0,5016 га, для ведення особистого
селянського господарства;

- державний акт серії ЯА № 573771 від
12.08.2005 року на право власності ОСОБА_7 на
земельну ділянку із кадастровим
номером :01:020:0043, загальною площею
0,4373 га, для ведення особистого
селянського господарства;

- державний акт серії ЯА № 573772 від 12.08.2005
року на право власності ОСОБА_8 на
земельну ділянку із кадастровим
номером :01:020:0044, загальною площею
0,4371 га, для ведення особистого
селянського господарства.

В подальшому, вищевказані земельні
ділянки відчужені на підставі
наступних правочинів:

- договір купівлі-продажу
земельної ділянки із кадастровим
номером :01:020:0041, загальною площею
0,4090 га, для ведення особистого
селянського господарства, укладений
18.05.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, та
зареєстрований в реєстрі за № 3530;

- договір купівлі-продажу
земельної ділянки із кадастровим
номером :01:020:0046, загальною площею
0,3018 га, для ведення особистого
селянського господарства, укладений
18.05.2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, та
зареєстрований в реєстрі за № 3506;

- договір купівлі-продажу
земельної ділянки із кадастровим
номером :01:020:0042, загальною площею
0,5016 га, для ведення особистого
селянського господарства, укладений
18.05.2006 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_9, та
зареєстрований в реєстрі за № 3510;

- договір купівлі-продажу
земельної ділянки із кадастровим
номером :01:020:0043, загальною площею
0,4373 га, для ведення особистого
селянського господарства, укладений
18.05.2006 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_9, та
зареєстрований в реєстрі за № 3522;

- договір купівлі-продажу
земельної ділянки із кадастровим
номером :01:020:0044, загальною площею
0,4371 га, для ведення особистого
селянського господарства, укладений
18.05.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, і
зареєстрований в реєстрі за № 3526.

На підставі вищевказаних договорів
купівлі-продажу Обухівським районним
відділом земельних ресурсів видано
державний акт серії ЯД № 655803 від 04.09.2006
року на право власності ОСОБА_9 на
земельну ділянку із кадастровим
номером :01:020:0068, загальною площею
2,0868 га, для ведення особистого
селянського господарства, яка включає
в себе п'ять спірних земельних ділянок,
площею 0,4090 га, 0,3018 га, 0,5016 га, 0,4373 га, та
0,4371 га, що придбані на підставі
договорів купівлі-продажу від 18.05.2006
року за № 3530, № 3506, № 3510, № 3522 та за № 3526.

Суд вважає доведеною та обґрунтованою
позицію Прокурора з приводу того, що в
подальшому між ОСОБА_9 та ТОВ «Сеторі
Консалтінг Груп» 27.12.2006 року укладено
договір купівлі-продажу, який
зареєстровано в реєстрі за № 5819,
земельної ділянки із кадастровим
номером :01:020:0068, загальною площею
2,0868 га, для ведення особистого
селянського господарства.

На підставі договору купівлі-продажу
від 27.12.2006 року за № 5819 Обухівським
районним відділом земельних ресурсів
видано державний акт серії ЯЕ № 006869 від
02.07.2007 року на право власності ТОВ
«Сеторі Консалтінг Груп» на земельну
ділянку із кадастровим номером
:01:020:0068, загальною площею 2,0868 га,
для ведення особистого селянського
господарства.

Відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 228 Цивільного кодексу України
встановлено, що правові наслідки
вчинення правочину, який порушує
публічний порядок. Так, правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу
України, нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Одночасно вищевказаною перевіркою
встановлено, що вилучення спірних
земельних ділянок та їх подальше
відчуження проведено незаконно
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу
України, земельні ділянки, надані у
постійне користування із земель
державної та комунальної власності,
можуть вилучатися для суспільних та
інших потреб за рішенням органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування.

Вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

Сільські, селищні, міські ради
вилучають земельні ділянки
комунальної власності відповідних
територіальних громад, які перебувають
у постійному користуванні, для всіх
потреб, крім особливо цінних земель,
які вилучаються (викупляються) ними з
урахуванням вимог ст. 150 цього Кодексу.

Земельний кодекс України в ст. 79
визначає, що земельна ділянка - це
частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

За таких обставин суд погоджується з
позицією Прокурора з приводу того, що
сільські ради наділені повноваженнями
приймати рішення про вилучення
земельних ділянок лісового фонду, межі
яких встановлені в натурі.

Згідно із ст.ст. 1, 2 Закону України «Про
землеустрій», межування земель це
комплекс робіт із встановлення чи
відновлення в натурі (на місцевості)
меж адміністративно-територіальних
утворень, меж земельних ділянок
власників, землекористувачів, у тому
числі орендарів, із закріпленням їх
межовими знаками встановленого зразка,
які проводяться під час виконання
робіт із землеустрою. Видами робіт із
землеустрою являються обстежувальні
вишукувальні, топографо-геодезичні,
картографічні, проектні та
проектно-вишукувальні роботи, що
виконуються з метою складання
документації із землеустрою.

Землеустрій забезпечує встановлення і
закріплення на місцевості меж
адміністративно-територіальних
утворень, територій
природно-заповідного фонду та іншого
природоохоронного призначення,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення, меж
земельних ділянок власників і
землекористувачів.

Закон України «Про землеустрій» в ст. 20
визначає, що землеустрій проводиться в
обов'язковому порядку на землях усіх
категорій незалежно від форми
власності в разі вилучення земельних
ділянок.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
землеустрій», проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
складаються у разі надання, передачі,
вилучення (викупу), відчуження
земельних ділянок. Порядок складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 9 «Порядку розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок», затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 26.05.2004 року за № 677, встановлено, що
проект відведення земельної ділянки
виконавець погоджує із землевласником
або землекористувачем, органом
земельних ресурсів, природоохоронним
органом, санітарно-епідеміологічною
службою, органом містобудування і
архітектури та охорони культурної
спадщини.

Таким чином, суд вважаю обґрунтованою
та доведеною позицію Прокурора з
приводу того, що положення ч. 2 ст. 149
Земельного кодексу України щодо
отримання згоди землекористувача при
вилученні земельної ділянки, може бути
реалізоване лише у формі погодження
останнім проекту вилучення земельної
ділянки, а не у формі листа.

Отже, суд приходить до висновку та
вважає доведеною позицію Прокурора з
приводу того, що лист Київського
державного лісогосподарського
об'єднання «Київліс» від 17.11.2004 року за
№ 01-946 про те, що останній не заперечує
проти вилучення спірної земельної
ділянки для потреб територіальної
громади, може бути лише підставою для
розробки проекту її вилучення з метою
встановлення координат вказаної
земельної ділянки та формування її як
об'єкта права.

Судом береться до уваги, що без
формування земельної ділянки, як
об'єкта права, щодо останньої не могло
бути прийняті сільською радою рішення
про її вилучення, оскільки такої
земельної ділянки, в розумінні ст. 79
Земельного кодексу України та ст.ст. 179,
181, 182 Цивільного кодексу України, - не
існує.

Проте, рішення Підгірцівської
сільської ради, яким вилучено земельну
ділянку, загальною площею 2,5472 га, із
постійного користування Київського
державного лісогосподарського
об'єднання «Київліс», прийняте з
порушенням ст.ст. 20, 50 Закону України
«Про землеустрій», ст. 149 Земельного
кодексу України та вказаним рішенням
сільської ради порушено право
законного користувача спірної
земельної ділянки, у зв'язку з чим
останнє підлягає визнанню недійсним на
підставі ст. 152 Земельного кодексу
України.

Відповідно до ч, 5 ст. 116 Земельного
кодексу України, земельні ділянки, які
перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного
кодексу України, суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Прокурором з Позивачами - 1, - 2 доведено
та Відповідачами - 1, - 2 не спростовано
те, що положення Земельного кодексу
України, Цивільного кодексу України та
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачають те,
що земельна ділянка вважається
вилученою після проведення державної
реєстрації припинення на неї прав
постійного користувача.

Зокрема, Земельний кодекс України в ст.
202 визначає основні організаційні
засади проведення державної
реєстрації прав на земельні ділянки,
згідно з якою державна реєстрація
земельних ділянок здійснюється у
складі державного реєстру земель.

Державний реєстр земель складається з
двох частин книги записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі із зазначенням кадастрових
номерів земельних ділянок та
Поземельної книги, яка містить
відомості про земельну ділянку.

Відповідно до ст.ст. 181, 182 Цивільного
кодексу України, до нерухомих речей
(нерухоме майно, нерухомість) належать
земельні ділянки.

Право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Згідно з п. 3.10. «Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі»,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 04.05.1999 року за № 43, у випадку
припинення права власності чи
користування земельною ділянкою
документ, який посвідчує це право,
повертається до архіву державного
органу земельних ресурсів, де
зберігається другий примірник цього
документа.

Проте, в ході проведення Прокурором
перевірки встановлено, що державна
реєстрація припинення права
постійного користування КДЛО
«Київліс» на спірну земельну ділянку, -
не проведена та зміни до
правовстановлюючих документів КДЛО
«Київліс» не вносились і нові
правовстановлюючі документи не
виготовлялись.

Прокурором за наслідками вказаної
перевірки вірно зроблено висновок, з
яким суд погоджується, що спірна
земельна ділянка, загальною площею 2,5472
га, юридично продовжує перебувати в
постійному користуванні Позивача, а
право останнього у встановленому
законодавством порядку не припинено.

Крім того, рішенням 19 сесії 24 скликання
Підгірцівської сільської ради від
20.01.2005 року, яким затверджено проект
землеустрою та передано у власність
громадян спірні земельні ділянки,
порушено порядок зміни їх цільового
призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Лісового кодексу
України (в редакції на момент існування
спірних відносин), переведення лісових
земель до інших категорій провадиться
за згодою відповідних державних
органів лісового господарства
Республіки Крим, областей, міст Києва і
Севастополя.

Однак, орган лісового господарства
згоди на передачу спірних земель до
земель сільськогосподарського
призначення не надавав.

Одночасно Прокурором доведено суду те,
що сільською радою рішення про
віднесення вилучених земель до земель
сільськогосподарського призначення не
приймалось.

Статтею 21 Земельного кодексу України
визначено наслідки порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель.

Зокрема, порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель є підставою для:
визнання недійсними рішень органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування про надання (передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам; визнання недійсними
угод щодо земельних ділянок; відмови в
державній реєстрації земельних
ділянок або визнання реєстрації
недійсною; притягнення до
відповідальності відповідно до
закону громадян та юридичних осіб,
винних у порушенні порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель.

Таким чином, рішення 19 сесії 24
скликання Підгірцівської сільської
ради від 20.01.2005 року, яким затверджено
проект землеустрою та передано у
власність громадян спірні земельні
ділянки, прийняте з грубим порушенням
вимог ст. 21 Земельного кодексу України
та ст. 42 Лісового кодексу України, що
відповідно до ст.ст. 21, 152 Земельного
кодексу України є безумовною підставою
для визнання їх недійсними.

Аналогічна правова позиція визначена в
постановах Верховного Суду України від
14.05.2014 року по справі № 6-35цс14 та від
13.11.2013 року по справі № 6-123ц13, прийнятих
за результатами розгляду заяв про
перегляд судового рішення з підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Згідно із ст. 330 Цивільного кодексу
України, якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до ст. 388 цього
Кодексу майно не може бути витребуване
у нього.

Цивільний кодекс України в ст.ст. 387, 388
передбачає, що власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним. Якщо майно
було набуте безвідплатно в особи, яка
не мала права його відчужувати, власник
має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу
України, особа, яка має речове право на
чуже майно, має право на захист цього
права, у тому числі і від власника
майна, відповідно до положень глави 29
цього Кодексу.

З врахуванням викладеного суд
погоджується з позицією Прокурора з
приводу того, що права ДП «Київське
лісове господарство», як особи, яка має
речове право на спірне майно,
підлягають захисту в порядку ст.ст. 387,
388 Цивільного кодексу України, а спірні
земельні ділянки, які незаконно
перебувають у власності ТОВ «Сеторі
Консалтінг Груп», мають бути
витребувані на користь державного
підприємства.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який
існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Так, на підставі ст. 152 Земельного
кодексу України підлягають визнанню
недійсними державні акти на право
власності на земельні ділянки останніх
власників.

Згідно зі ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру», підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.

Виходячи із змісту рішення
Конституційного Суду України у справі
№ З-рп/99 від 08.04.1999 року, прокурор або
його заступник самостійно визначає і
обґрунтовує в позовній заяві, в чому
полягає порушення інтересів держави та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах.

Інтереси держави можуть збігатись
повністю, частково або не збігатись
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді. Проте
держава може вбачати свої інтереси не
тільки в їх діяльності, але й в
діяльності приватних підприємств,
товариств.

Статтею 13 Конституції України земля, її
надра, атмосферне повітря, водні та
інші природні ресурси, які знаходяться
в межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Згідно ст. 16 Конституції України
забезпечення безпеки і підтримання
екологічної рівноваги на території
України є обов'язком держави.

Суд вважає обґрунтованою позицію
Прокурора, що виходячи із змісту
рішення Конституційного Суду України у
справі № 3-рп/99 від 08.04.1999 року, прокурор
або його заступник самостійно визначає
і обґрунтовує в позовній заяві, в чому
полягає порушення інтересів держави та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах.

Одночасно, згідно із вказаним рішенням
Конституційного Суду України, поняття
«орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах» означає орган, на
який державою покладено обов'язок щодо
здійснення конкретної діяльності у
відповідних правовідносинах,
спрямованої на захист інтересів
держави. Таким органом, відповідно до
ст.ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України,
може виступати орган державної влади
чи місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади.

Державою у ст.ст. 13, 14 Конституції
України встановлено основні принципи
регулювання земельних відносин в
Україні, які деталізовано у ст. 5
Земельного кодексу України,

Відповідно до ст. 4 Земельного кодексу
України, одним із завдань земельного
законодавства є регулювання земельних
відносин з метою забезпечення
раціонального використання та охорони
земель.

Суд приходить до висновку щодо
обґрунтованості та доведеності
позиції Прокурора з приводу того, що
прийняття оспорюваних рішень
сільської ради та набуття
вищевказаними особами права власності
на спірні земельні ділянки грубо
порушує права та інтереси держави, як
власника лісогосподарських земель,
адже з державної власності протиправно
вибули землі вказаної категорії, у
зв'язку з чим державу в особі
компетентних органів позбавлено права
власності та права користування на
землю.

У зв'язку з наведеним Прокурором вірно
обрано спосіб та метод захисту і
відновлення інтересів держави
відповідно до ст. 121 Конституції
України, ст. 29 Господарського
процесуального кодексу України, ст. 36-1
Закону України "Про прокуратуру" шляхом
пред'явлення відповідного позову в
порядку господарського судочинства.

Є доведеною та обґрунтованою позиція
Прокурора, що у сфері земельних
відносин загальносуспільні інтереси
переважають над приватними інтересами
окремих власників, у зв'язку з чим
порушення принципу законності не
допускається.

Цивільний кодекс України у ст. 386
передбачає, що на державу покладений
обов'язок забезпечувати рівний захист
прав усіх суб'єктів права власності.

Зазначені вище дії по незаконній
передачі Відповідачем - 1 в
користування належної державі
земельної ділянки лісового фонду
зачіпають інтереси держави.

Згідно зі ст. 387 Цивільного кодексу
України, власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 373 Цивільного
кодексу України, право власності на
землю гарантується Конституцією
України. Право власності на землю
(земельну ділянку) набувається і
здійснюється відповідно до закону.
Власник земельної ділянки має право
використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового
призначення.

Статтею 391 Цивільного кодексу України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Господарський кодекс України у ст. 5
передбачає, що правовий господарський
порядок в Україні формується на основі
оптимального поєднання ринкового
саморегулювання економічних відносин
суб'єктів господарювання та державного
регулювання макроекономічних
процесів, виходячи з конституційної
вимоги відповідальності держави перед
людиною за свою діяльність та
визначення України як суверенної і
незалежної, демократичної, соціальної,
правової держави. Конституційні основи
правового господарського порядку в
Україні становлять: право власності
Українського народу на землю, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони,
що здійснюється від імені Українського
народу органами державної влади і
органами місцевого самоврядування в
межах, визначених Конституцією
України; право кожного громадянина
користуватися природними об'єктами
права власності народу відповідно до
закону; забезпечення державою захисту
прав усіх суб'єктів права власності і
господарювання, соціальної
спрямованості економіки, недопущення
використання власності на шкоду людині
і суспільству; право кожного володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності;
визнання усіх суб'єктів права
власності рівними перед законом,
непорушності права приватної
власності, недопущення протиправного
позбавлення власності; економічна
багатоманітність, право кожного на
підприємницьку діяльність, не
заборонену законом, визначення
виключно законом правових засад і
гарантій підприємництва; забезпечення
державою захисту конкуренції у
підприємницькій діяльності,
недопущення зловживання монопольним
становищем на ринку, неправомірного
обмеження конкуренції та
недобросовісної конкуренції,
визначення правил конкуренції та норм
антимонопольного регулювання виключно
законом; забезпечення державою
екологічної безпеки та підтримання
екологічної рівноваги на території
України; забезпечення державою
належних, безпечних і здорових умов
праці, захист прав споживачів;
взаємовигідне співробітництво з
іншими країнами; визнання і дія в
Україні принципу верховенства права.
Суб'єкти господарювання та інші
учасники відносин у сфері
господарювання здійснюють свою
діяльність у межах встановленого
правового господарського порядку,
додержуючись вимог законодавства.

Згідно ст. 393 Цивільного кодексу
України, правовий акт органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.
Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища,
яке існувало до видання цього акта. У
разі неможливості відновлення
попереднього становища власник має
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Абзацом 1 п. 2 Роз'яснень Президії Вищого
арбітражного суду України «Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнання недійсними актів
державних чи інших органів» від 26.01.2000
року за N 02-5/35 з послідуючими змінами та
доповненням визначено, що підставами
для визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що вищевказані оспорюванні
рішення сільської ради та державний
акт в силу вимог ст.ст. 21, 202, 203, 215, 228
Цивільного кодексу України порушують
публічний порядок через те, що
спрямовані на протиправне вилучення з
користування держави земельної
ділянки, в зв'язку з чим позовні вимоги
Прокурора є обґрунтованими і
доведеними, внаслідок чого підлягають
задоволенню судом в повному обсязі
шляхом визнання недійсними рішень
місцевої ради, державного акту та
витребування земельної ділянки.

Крім того, суд приходить до висновку, що
Відповідачі та 3-ї особа не намагалися
вживати заходів щодо усунення
виявлених в ході проведеної органами
прокуратури перевірки вищевказаних
порушень вимог земельного
законодавства.

У судовому засіданні, надані
Прокурором та Позивачами - 1, - 2 докази,
спростовані не були та заперечувались
Відповідачами - 1 в ході розгляду
справи.

На момент судового засідання
Відповідачами -1, -2 не подано належних і
допустимих письмових доказів, які
підтверджують усунення порушень, які
допущенні Відповідачем-1 при вилученні
з законного користування земельної
ділянки лісового фонду та її подальшої
передачі у власність.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались Прокурором та Позивачами - 1,
- 2 суду в якості доказів, є належними та
допустимими письмовими доказами, які
стосуються предмету спору.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 49 Господарського
кодексу України, якщо спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

В зв'язку з викладеним, витрати по
сплаті судового збору покладаються на
Відповідача-1, як сторону, внаслідок
неправильних дій якої виник спір.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 124 Конституції України, ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов заступника прокурора
Київської області в інтересах держави
в особі Державного підприємства
«Київське лісове господарство» та
Київського обласного та по місту Києву
управління лісового та мисливського
господарства до Підгірцівської
сільської ради Обухівського району,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сеторі Консалтінг
Груп», про вигнання недійсними рішень,
витребування земельної ділянки та
визнання недійсним державних акту на
право власності на землю, -
задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними рішення
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області
«Про вилучення земельної ділянки та
передачі її до земель запасу
Підгірцівської сільської ради» від
20.01.2005 року.

3. Визнати недійсними рішення
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області
від 20.01.2005 року, якими затверджено
наступні проекти землеустрою та
передано у власність:

- ОСОБА_4, ідентифікаційний номер:
НОМЕР_1, земельної ділянки, загальною
площею 0,409 га, для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_6

- ОСОБА_6, ідентифікаційний номер:
НОМЕР_3, земельної ділянки, загальною
площею 0,3018 га, для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_7

- ОСОБА_5, ідентифікаційний номер:
НОМЕР_2, земельної ділянки, загальною
площею 0,5016 га, для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_7

- ОСОБА_7, ідентифікаційний номер:
НОМЕР_4, земельної ділянки, загальною
площею 0,4373 га, для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_7

- ОСОБА_8, ідентифікаційний номер:
НОМЕР_5, земельної ділянки, загальною
площею 0,4371 га, для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_7

4. Витребувати з незаконного володіння
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сеторі Консалтінг
Груп», ідентифікаційний код: 34414474,
місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул.
Кіквідзе, 13, на користь Державного
підприємства «Київське лісове
господарство», ідентифікаційний код:
00991373, місцезнаходження: 08114, Київська
область, Києво-Святошинський район,
село Стоянка, вул. Лісна, 15, земельну
ділянку із кадастровим номером
:01:020:0068, загальною площею 2,0868 га,
що розташована за адресою: Київська
обл., Обухівський район, с. Підгірці,
вул. Київська, експертна грошова оцінка
якої станом на 27.12.2006 року складає 1275200,00
грн. (один мільйон двісті сімдесят п'ять
тисяч двісті гривень 00 коп.).

5. Визнати недійсним державний акт
серії ЯЕ № 006869 від 02.07.2007 року на право
власності товариства з обмеженою
відповідальністю «Сеторі Консалтінг
Груп», ідентифікаційний код: 34414474,
місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул.
Кіквідзе, 13, на земельну ділянку із
кадастровим номером :01:020:0068,
загальною площею 2,0868 га, для ведення
особистого селянського господарства.

6. Стягнути з Підгірцівської сільської
ради Обухівського району,
ідентифікаційний код: 04361574,
місцезнаходження: 08710, Київська
область, Обухівський район, с. Підгірцї,
вул. Васильківська, 39, в доход
державного бюджету України судовий
збір у сумі 34030,00 грн. (тридцять чотири
тисячі тридцять гривень 00 коп.).

7. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 08 вересня 2014 року