ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" вересня 2014 р.
Справа №
918/1137/14

за позовом Приватного підприємства
"ГЛОБУС - ТРАНС"

до Фізичної особи - підприємця "ОСОБА_1"

третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, Приватне акціонерне
товариство "Агро-Союз"

про стягнення заборгованості в сумі 27
711 грн. 57 коп.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20
ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

У серпні 2014 року Приватне підприємство
"ГЛОБУС - ТРАНС" (надалі-позивач)
звернулося до господарського суду
Рівненської області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(надалі-відповідач) про стягнення
заборгованості в сумі 27 711,57 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані
тим, що:

19.11.2013 року між позивачем та
відповідачем укладено договір - заявку
№ 19/11 (надалі-заявка), згідно з яким
позивач зобов'язався здійснити
перевезення вантажу, а відповідач
зобов'язався оплатити вартість наданих
послуг.

Відповідно до договору-заявки позивач
взяті на себе зобов'язання по
перевезенню обладнання у міжнародному
автомобільному сполученні за
маршрутом: Німеччина - Україна: Witte Lastrup
GmbH, Schnelter Str. 42, 49688 Lastrup - Україна, с.
Майське, Синельниковий район,
Дніпропетровська область, ПрАТ
"Агро-Союз", виконав. Вартість наданих
послуг склала 27 711,57 грн.

Оплата за надані послуги мала бути
здійснена на рахунок позивача протягом
10 - ти банківських днів після отримання
відповідачем оригіналів документів,
однак відповідач своїх зобов'язань з
оплати наданих послуг не виконав.

Відтак, за ним рахується
заборгованість у розмірі 27 711,57 грн.

В матеріально-правове обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на
ч. 1 ст. 32 Конвенції КДПВ, ст. ст. 901, 903, 625
ЦК України, ч. 1 ст. 307 ГК України.

Ухвалою суду від 05.08.2014 року порушено
провадження, справу призначено до
судового розгляду на 11.08.2014 року.

Ухвалою суду від 11.08.2014 року розгляд
справи відкладено на 01.09.2014 року, в
якості третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
залучено Приватне акціонерне
товариство "Агро-Союз".

Ухвалою суду від 01.09.2014 року розгляд
справи відкладено на 08.09.2014 року.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, відзиву на позовну заяву не
надав, вимог не заперечив. Про дату, час
та місце розгляду справи повідомлений
судом належним чином, що
підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення
рекомендованої кореспонденції
адресату.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у п.п. 3.9.1.,
3.9.2. Постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин справа розглядається
за наявними в ній матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши копії документів на їх
відповідність оригіналам, заслухавши
пояснення присутніх представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.11.2013 року між позивачем від
відповідачем укладено договір - заявку
№ 19/11.

Згідно з договором-заявкою позивач
взяв на себе зобов'язання по
перевезенню у міжнародному
автомобільному сполученні: вантаж -
обладнання, маса - до 21 тони, об'єм - 86
м.куб., дата завантаження - 20.11.2013 року,
адреса завантаження: Німеччина, Witte
Lastrup GmbH, Schnelter Str. 42, 49688 Lastrup; адреса
вивантаження: Україна, с. Майське,
Синельниковий район, Дніпропетровська
область, ПрАТ "Агро-Союз", строк
доставки вантажу - 25 - 27.11.2013 року,
розрахунок - 2 500 євро по курсу НБУ,
безготівковий розрахунок до 10
банківських днів після отримання
оригіналів документів.

Статтею 908 ЦК України передбачено, що
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і
багажу окремими видами транспорту, а
також відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Частиною 1 ст. 909 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 307
ГК України передбачено, що за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами). Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору перевезення
вантажу.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів від 19.05.1956 року
(надалі-Конвенція) договір перевезення
підтверджується складанням вантажної
накладної. Відсутність, неправильність
чи утрата вантажної накладної не
впливають на існування та чинність
договору перевезення, до якого й у
цьому випадку застосовуються
положення цієї Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конвенції вантажна
накладна є первинним доказом укладання
договору перевезення, умов цього
договору і прийняття вантажу
перевізником.

Судом за наявними матеріалами справи
встановлено, що підтвердження факту
виконання позивачем своїх зобов'язань
з надання послуг по перевезення
вантажу є CMR, з якої вбачається маршрут
перевезення, обумовлений сторонами в
договорі-заявці, а також факт отримання
вантажу третьою особою, про що свідчить
відтиск її печатки.

З пояснень позивача та наявних
матеріалів справи судом встановлено,
що позивачем на адресу відповідача
направлено рахунок - фактуру № СФ -
0000078 від 28.11.2013 року на суму 27 711,57 грн.,
два примірники акту № ОУ - 0000078
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 28.11.2013 року, міжнародну
товарно-транспортну накладну (CMR) та
податкову накладну № 23 від 28.11.2013 року,
що підтверджується фіскальними чеками
№ 8252 від 04.12.2013 року та № 8514 від 31.01.2014
року.

Відповідач підписаного примірника
акта № ОУ - 0000078 здачі-прийняття робіт
(надання послуг) від 28.11.2013 року не
повернув, оплати за надані послуги не
провів.

Оскільки ні відповідачем, ні третьою
особою не надано належних доказів в
спростування обставин перевезення
вантажу та його отримання особою,
визначеною в договорі-заявці, відтак у
суду немає підстав для висновку про
невиконання взятих на себе позивачем
зобов'язань.

Статтею 311 ГК України передбачено, що
плата за перевезення вантажів та
виконання інших робіт, пов'язаних з
перевезенням, визначається за цінами,
встановленими відповідно до
законодавства.

За перевезення вантажу, пасажирів,
багажу, пошти стягується провізна
плата у розмірі, що визначається за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено законом або іншими
нормативно-правовими актами. Якщо
розмір провізної плати не визначений,
стягується розумна плата (ч. 1 ст. 916 ЦК
України).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193
ГК України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем становить
27 711,57 грн.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановляє наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги та
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що
позивач належними та достатніми
доказами, як того вимагають приписи
ст.ст. 33, 34 ГПК України, довів факт
перевезення та заборгованості, а
відповідач вказаних обставин не
спростував, суд дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 49,75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь Приватного
підприємства "ГЛОБУС - ТРАНС" (вул.
Захарова, 7-В, м. Луцьк, 43020, ) 27 711 (двадцять сім тисяч сімсот
одинадцять ) грн. 57 коп. боргу та 1 827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім )
грн. 00 коп. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 08.09.2014 року.

Суддя
Андрійчук О.В.