ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.08.14р. Справа № 904/5720/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю Страхова компанія
"КРЕДО", м.Запоріжжя

до товариства з обмеженою
відповідальністю "ЄВА",
м.Дніпропетровськ

про стягнення 500 000,00 грн.

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

Від позивача: представник Малєєва О.М. -
довіреність № 566 від 19.08.14р.;

Від відповідача: директор Шаповалов
О.С. - наказ № б/н від 23.09.08р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Страхова компанія
„Кредо", м.Запоріжжя (далі по тексту -
позивач) звернулося до господарського
суду з позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю „Ева",
м.Дніпропетровськ (далі по тексту -
відповідач) про стягнення 500000,00грн.

Судові витрати по справі позивач
просить суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № б/н від 31.07.14р. ухвалою
суду від 04.08.14р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 26.08.14р.

26.08.14р. повноважний представник
позивача в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги
визнав в повному обсязі та проти їх
задоволення не заперечував.

В судовому засіданні оглянуто всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
26.08.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.12.08р. між приватним акціонерним
товариством комерційний банком
„Приватбанк" (далі по тексту - банк,
кредитор) та товариством з обмеженою
відповідальністю „Ева" (далі по тексту
- відповідач, позичальник) укладено
кредитний договір №Е008Г/С (далі по
тексту - кредитний договір).

На підставі кредитного договору банк
надав, а позичальник отримав строковий
кредит у розмірі 80012000,00грн. з метою
придбання цінних паперів.

Пунктом А3 кредитного договору
встановлено термін повернення кредиту
- 26.12.08р.

Пунктом А6 кредитного договору
визначено, що за користування кредитом
позичальник сплачує відсотки у розмірі
26% річних.

Пунктом А8 кредитного договору
визначено, що датою сплати відсотків є
26.12.08р., якщо інше не передбачене
пунктом 7.3. При несплаті відсотків у
вказаний строк вони вважаються
простроченими (крім випадків
розірвання договору відповідно до
пункту 2.3.2).

В результаті неналежного виконання
позичальником графіку погашення
кредиту 27.12.08р. виникла прострочена
заборгованість у розмірі 80647650,89грн.

19.12.08р. між приватним акціонерним
товариством комерційним банком
„Приватбанк" (далі по тексту - банк,
кредитор, страхувальник) та
товариством з додатковою
відповідальністю „Страхова компанія
„Кредо" (далі по тексту - позивач,
страховик) укладено договір
страхування кредитів №08/12/19-01К (далі по
тексту - договір страхування).

Пунктом 1.1 договору страхування
визначено, що предметом договору
страхування є майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням майном страхувальника.

Пунктом 1.2 договору страхування
визначено, що згідно з умовами цього
договору страховик зобов'язується у
разі настання страхового випадку
відшкодувати страхувальнику завдані
збитки у межах страхової суми в порядку
і на умовах, передбачених цим
договором, а страхувальник
зобов'язується своєчасно сплатити
страховий платіж та виконувати інші
умови цього договору.

Пунктом 2.1 договору страхування
визначено, що об'єктом страхування є
майнові інтереси страхувальника,
пов'язані зі збитками, які завдані
страхувальнику внаслідок невиконання
(або неналежного виконання)
позичальниками, вказаними в Додатку №1
до договору, своїх обов'язків,
передбачених кредитними договорами
між страхувальником та позичальниками
щодо своєчасного, повного повернення
ними кредитів та процентів за
кредитами. Зарахування по цьому
договору є кредитні договори згідно
Додатку №1 до Договору.

В Додатку №1 до договору страхування
визначено, що загальна страхова сума
складає 91155000,00грн. (Зазначене
кореспондується пунктом 4.1 договору
страхування). Строк страхування по
18.12.2009 року. Серед переліку кредитних
договорів виконання яких забезпечено
договорами страхування міститься
кредитний договір №Е008Г/С від 17.12.08р.
укладений між банком та відповідачем.

Пунктом 3.1 договору страхування
визначено, що страховим випадком за цим
договором є невиконання (неналежне
виконання) позичальниками своїх
обов'язків перед страхувальниками,
передбачених кредитними договорами, а
саме:

- неповернення або часткове
неповернення позичальниками кредитів
у встановлені кредитними договорами
строки;

- невиплата позичальником в
повному обсязі і в установлені
кредитним договором строки процентів
за користування кредитом.

При настанні страхового випадку
страховик сплачує страхувальнику
обумовлене договором страхування
страхове відшкодування.

Договір набирає чинності з моменту
внесення першого страхового платежу,
зазначеного у пункті 4.04 цього договору
або його частки на рахунок страховика і
діє по 18.12.09р. (пункт 7.1 договору
страхування).

29.12.08р. банк направив на адресу позивача
заяву про страхову подію в якій
зазначив розмір простроченої
заборгованості за кредитом та ту
обставину, що відповідач не має
можливості погасити заборгованість у
зв'язку з браком коштів.

На виконання договору страхування та у
зв'язку з настанням страхового випадку
(26.12.08р.) позивач 29.12.08р. повністю погасив
заборгованість за кредитом та
нарахованими відсотками. Доказом
сплати заборгованості є платіжні
доручення (а.с.25).

Враховуючи погашення позивачем
заборгованості відповідача за
кредитним договором, у позивача
виникло право в порядку регресу
звернутися до відповідача з даною
позовною заявою.

Позивач вчинив дії спрямовані на
досудове врегулювання спору, а саме:

Позивач направив на адресу відповідача
повідомлення за вих. №30/12-01 від 30.12.08р.
про здійснення погашення
заборгованості за кредитним договором
та наявність вимог з погашення
заборгованості.

Відповідач листом за вих.№31/12-1 від
31.12.08р. повідомив позивача про
відсутність можливості погасити
заборгованість, у зв'язку з чим
запропонував укласти угоду про
відстрочку платежу за регресною
вимогою.

31.12.08р. між позивачем (кредитором) та
відповідачем (боржником) укладено
угоду про добровільне погашення
заборгованості (угода від 31.12.08р.). В
пункті 1 угоди боржник визнав, що його
заборгованість перед кредитором на
момент укладання даної угоди становить
80647650,89грн.

В пункті 2 угоди від 31.12.08р. боржник
гарантує, що протягом трьох років з
моменту укладання цієї угоди до 01.01.12р.,
заборгованість перед кредитором
вказана в п.1 цієї угоди буде погашена
шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок кредитора.

29.12.11р. між позивачем та відповідачем
укладено додаткову угоду №1 до угоди
про добровільне погашення
заборгованості від 31.12.11р., якою сторони
внесли зміни до угоди від 31.12.08р.,
зокрема пункт 2 угоди від 31.12.11р. виклали
в наступній редакції „Боржник
гарантує, що до 01.01.15р., заборгованість
перед кредитором, вказана в п.1 цієї
угоди, буде погашена шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок кредитора".

21.01.14р. між позивачем та відповідачем
укладено додаткову угоду №1 до угоди
про добровільне погашення
заборгованості від 31.12.11р., якою сторони
внесли зміни до угоди від 31.12.08р.,
зокрема пункт 2 угоди від 31.12.11р. виклали
в наступній редакції: „Боржник
гарантує, що до 01.01.15р., заборгованість
перед кредитором, вказана у п.1 цієї
угоди, буде погашена шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок кредитора відповідно до
графіку. Зокрема в період до 21.07.14р.
позивач відповідачу повинен сплатити
500000,00грн.".

Враховуючи, що позивач не виконав умови
укладеного між сторонами договору
належним чином позивач звернувся до
господарського суду з позовною заявою.

Відповідач надав відзив на позов в
якому визнав факти, на яких ґрунтуються
позовні вимоги позивача та визнав
позовні вимоги позивача.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 78 Господарського
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем та
відповідачем на вимогу суду в судове
засідання та заслухавши повноважних
представників позивача та відповідача
в судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги, слід
визнати обґрунтованими, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що підлягають задоволенню.

Господарський суд визнав, що визнання
позову відповідачем не суперечить
законодавству та не порушує прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

В якості додаткового доказу
заборгованості відповідача перед
позивачем, останній надав підписаний
повноважними представниками сторін та
скріплений печатками акт звірки
взаєморозрахунків сторін.

Доказів оплати заборгованості в сумі
500000,00грн. відповідач не надав, доводи
позивача, наведені в обґрунтування
позову, не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір при задоволенні позову
покладається на відповідача.

З урахуванням положень ст.49
Господарського процесуального кодексу
України стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір у
розмірі 10000,00грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 509, 530, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193 Господарського кодексу України,
ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю „ЕВА" (49000,
м.Дніпропетровськ, вул..Набережна
Перемоги, 32; ідентифікаційний код 31825124)
на користь товариства з додатковою
відповідальністю „Страхова компанія
„Кредо" (69068, м.Запоріжжя,
пр.Машинобудівників, 34;
ідентифікаційний код 13622789) 500000,00грн.
(п'ятсот тисяч грн. 00 коп.) - основна
заборгованість; 10000,00грн. (десять тисяч
грн.. 00 коп.) - судовий збір, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

01.09.14р.

Суддя І.В. Петренко