ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" серпня 2014 р.Справа № 916/2498/14

За позовом Приватного підприємства „
Альтермед Плюс"

до відповідача Одеської національної
морської академії

про визнання додаткової угоди
укладеною

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

Від позивача: Сікіда В.О. - довіреність;

Від відповідача: Дяговець Т.М. -
довіреність;

В судовому засіданні 19.08.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: Сікіда В.О. - довіреність;

Від відповідача: Дяговець Т.М. -
довіреність;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Приватне
підприємство „Альтермед Плюс"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Одеської національної морської
академії відповідно якої просить суд
визнати укладеною між Одеською
національною морською академією та
Приватним підприємством „Альтермед
Плюс" Додаткову угоду №2 до Договору №1
на постачання обладнання від 21.03.2013р. в
наступній редакції:

„Додаткова
угода №2

до Договору №1 на постачання
обкладення від 21.03.2013р.

Додаткова угода №1 до Договору №1 на
постачання обкладення від 21.03.2013року
укладена у місті Одесі, України 13
травня 2014року, між:

ОДЕСЬКА НАЦІОНЕЛЬНА МОРСЬКА АКАДЕМІЯ,
в особі ректора Мі юсова Михайла
Валентиновича, діючого на підставі
Статуту (далі по тексту „Замовник") з
однієї сторони, та ПРИВАТНЕ
ПІДПРИЄМСТВО „АЛЬТЕРМЕД ПЛЮС" , в особі
директора Головачової Тетяни
Володимирівни, яка діє на підставі
Статуту (далі по тексту „Виконавець").

Виконавець і Замовник далі разом
іменуються як „Сторони".

1. На підставі п. 2.2 Договору №1 на
постачання обладнання від 21.03.2013року
Сторони домовились змінити Ціну
Договору №1 на постачання обладнання
від 21.03.2013 року та викласти п.2.2 у
наступній редакції:

Ціна договору становить 444960 грн.81 коп.
(чотириста сорок чотири тисячі
дев'ятсот шістдесят гривень 81коп.) без
ПДВ. Ціна Договору підлягає зміні у
випадку зміни курсу євро,
встановленого Національним банком
України на дату оплати, по відношенню
до курсу євро, встановленого
Національним банком України на дату
укладання цього Договору, що повинно
бути відображено у Додатковій Угоді.

2. Всі інші умови Договору №1 на
постачання обкладення від 21.03.2013 року
залишаються незмінними і Сторони
підтверджують по них свої зобов'язання.

3. Ця додаткова угода складена у двох
примірниках, які мають однакову
юридичну силу, по одному для кожної із
Сторін.

Ця додаткова угода вступає в силу з
моменту її підписання Сторонами та
вважається невід'ємною частиною
Договору №1 на постачання обладнання
від 21.03.2013р."

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 26.06.2014р. було порушено
провадження по справі №916/2498/14.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, надав відзив на
позов відповідно якого позовні вимоги
не визнає вважає їх безпідставними,
необґрунтованим та просить суд в
задоволені позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 19.08.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

21.03.2013р. між Одеською національною
морською академією та Приватним
підприємством „Альтермед Плюс" було
укладено Договір на постачання
обладнання №1 (далі - договір).

Пунктом 1 договору передбачено, що у
порядку і на умовах, передбачених цим
Договором для здійснення дій,
передбачених у договорі на постачання
обкладення медичного призначення,
замовник доручає, а виконавець бере на
себе зобов'язання виконувати поставку
обкладення (код за ДК 016-2010-26.60.1 -
устаткування радіологічне,
електромедичне та електротерапевтичне
устаткування), яке береться на облік як
основні засоби, для Одеської
національної морської академії,
передати, встановити та обслуговувати
(супроводжувати) його у Замовника в
гарантійний та післягарантійний
період. Замовник бере на себе
відповідальність о здійсненню оплати
обладнання після його отримання,
забезпеченню можливостей без перешкод
виконувати монтаж обладнання та
провести навчання персоналу замовнику
на робочому місті.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що цей
договір вступає в силу з дати його
підписання та діє до 31.12.2013р., а в
частині зобов'язань до їх повного
виконання сторонами.

Ціна обкладення зазначається у
Специфікації, яка додається до
договору і повинна включати усі
витрати на транспортування,
страхування, сплату мита, податків та
інших зборів і обов'язкових платежів
(п.2.1 договору). Ціна договору становить
330000,00грн. без ПДВ. Ціна договору
підлягає зміні у випадку зміни курсу
євро, встановленого Національним
банком України на дату оплати, по
відношенню до курсу євро,
встановленого Національним банком
України на дату укладання договору, що
повинно бути відображено у Додатковій
угоді (п. 2.2 договору).

Згідно п.4.1 договору, поставка
обкладення здійснюється без
передплати. Замовник перераховує
грошові кошти за обкладення у
відповідності з цим договором на
рахунок виконавця протягом 10 (десяти)
банківських днів від дати поставки на
підставі товарно-транспортної
накладної підписаних сторонами та
рахунку, наданого виконавцем. Усі
розрахунки за договором проводяться у
безготівковій формі за формою
платіжного доручення (п.4.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання умов договору
відповідно до Специфікації №1 до
договору, 15.08.2013р. здійснив поставку
відповідачу обладнання на суму 330000грн.,
що підтверджується підписаним
сторонами Актом приймання-передачі
товару від 15.08.2013р., видатковою
накладною №РН-2132від 15.08.2013р.,
податковою накладною №1 від 04.10.2013р. та
податковою накладною №1 від 11.11.2013р.

Умова договору щодо своєчасного
розрахунку за отриманий товар
відповідачем були виконані частково,
так станом на 13.05.2014р. було здійснено
оплату на суму 105000грн., заборгованість
склала 225000грн.

Позивач вказує, що станом на дату
постачання обладнання, а саме на
15.08.2013р. Національним банком України
було встановлено курс 1058,5130грн. за 100
євро. Станом на 13.05.3014р. Національним
банком України було встановлено курс
1599,3464грн. за 100 євро. Отже на його думку
ціна договору підлягає зміні та
повинна становити 444960,81грн. (105000грн. +
1599,3464/1058,5130*225000грн.= 444960,81грн.), що
відповідно п.2.2 договору повинно бути
відображено у Додатковій угоди.

14.05.2014р. позивач направив відповідачу
лист з пропозицією підписати додаткову
угоду №1 до договору №1 на постачання
обладнання від 21.03.2013р., якою змінюється
ціна договору та вона встановлюється у
сумі 444960грн., разом з листом було
направлено два екземпляра додаткової
угоди №1.

Листом №04/1091 від 20.05.2013р. відповідач
відмовився від підписання додаткової
угоди №1 та повернув її екземпляри без
оформлення.

Вважаючи дії Одеської національної
морської академії щодо відмови від
підписання Додаткової угоди
незаконним та такими що порушують
господарські інтереси Приватного
підприємства „Альтермед Плюс",
останній звернувся з відповідним
позовом до суду за захистом свого
порушеного права.

Так, проаналізувавши наявні в
матеріалах справи документи, подані
сторонами докази та викладену їх
правову позицію, суд, не вбачає підстав
для задоволення заявлених позивачем
позовних вимог з огляду на наступні
положення законодавства.

Відповідно до ст.1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст.2 Закону України
"Про судоустрій України" є, зокрема,
захист гарантованих Конституцією
України та законами, прав і законних
інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, а суд шляхом вчинення
провадження у справах здійснює захист
осіб, права і охоронювані законом
інтереси яких порушені або
оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорювання і відповідно ухвалює
рішення про захист порушеного права
або відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є
диспозитивною нормою цивільного
законодавства, яке полягає у наданні
особі, яка вважає свої права
порушеними, невизнаними або
оспорюваними, можливості застосувати
способи захисту, визначені законом або
договором.

Так, предметом позову є
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, а підставою -посилання на
належне йому право, юридичні факти, що
призвели до порушення цього права, та
правове обґрунтування необхідності
його захисту.

Під захистом права розуміється
державно-примусова діяльність,
спрямована на відновлення порушеного
права суб'єкта правовідносин та
забезпечення виконання юридичного
обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб
захисту може бути визначений як
концентрований вираз змісту (суті) міри
державного примусу, за допомогою якого
відбувається досягнення бажаного для
особи, право чи інтерес якої порушені,
правового результату. Спосіб захисту
втілює безпосередню мету, якої прагне
досягнути суб'єкт захисту (позивач),
вважаючи, що таким чином буде припинене
порушення (чи оспорювання) його прав,
він компенсує витрати, що виникли у
зв'язку з порушенням його прав, або в
іншій спосіб нівелює негативні
наслідки порушення його прав.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
просить суд захистити його порушені
права, шляхом визнання додатковою
угоди №1 до договору №1 укладеною, при
чому порушення його права полягає в
тому що в зв'язку зі зміною курсу євро
та наявністю заборгованості за
поставлений товар, відповідач
відмовляється від підписання
додаткової угоди до договору, чим
порушує його умови.

Як встановлено судом та не заречуться
сторонами, між позивачем та
відповідачем був укладений договір №1
на постачання обкладення, зі строком
дії до 31.12.2013р. та ціною 330000грн.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав належним чином та в повному
обсязі поставив відповідачу товар на
суму яка складає ціну договору, а саме
330000грн., а відповідач свої зобов'язання
виконав частково на суму 105000грн. та не
заперечував про наявність у нього
заборгованість в розмірі 225000грн.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Позивач зазначає, що небажання
відповідача підписувати додаткову
угоду №1 до договору, є порушенням
істотної умови договору, а саме ціни
договору.

Згідно ч.2 ст. 189 ГК України ціна є
істотною умовою договору. Статтею 192 ЦК
України передбачено, що законним
платіжним засобом є грошова одиниця
України - гривня. Згідно ст. 533 ЦК
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок не
встановлений договором чи іншим
нормативно-правовим актом

При аналізі умов договору, вбачається
що між сторонами була досягнута згода
за ціною, яка була встановлена на рівні
330000грн.,

Крім того, як зазначалось вище істотним
є таке порушення стороною договору,
коли внаслідок завданої цим шкоди
друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Проте на дуку суду позивачем не
доведений зв'язок між небажання
відповідача підписувати додаткову
угоду та настанням у позивача шкоди в
зв'язку з чим він позбавився того, на що
розраховував при укладенні договору,
оскільки як вже зазначалось договір
був укладений з ціною 330000грн.

Частиною 1 ст. 632 ЦК України передбачено,
що строком договору є час, протягом
якого сторони можуть здійснити свої
права і виконати свої обов'язки
відповідно до договору.

Як вбачається, з договору строк його
дії сплив 31.12.2013р., а тому на думку суду
вносити будь які змін в договір який
припинив свою дію є неможливим, навіть
при наявності у відповідача
заборгованості, а позивач в цьому
випадку має право звернутись до суду за
захистом свого порушеного права шляхом
стягнення з відповідача відповідної
заборгованості та штрафних санкцій
передбачених чинним законодавством.

Отже, на думку суду правові підстави
для визнання укладеною між Одеською
національною морською академією та
Приватним підприємством „Альтермед
Плюс" Додаткової угоди №2 до Договору
№1 на постачання обладнання від 21.03.2013р.
відсутні.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

З огляду на вищевикладені обставини
справи, з урахуванням положень чинного
законодавства, пояснення учасників
судового процесу, суд прийшов до
висновку, про відмову у задоволені
позовних вимог Приватного
підприємства „Альтермед Плюс" з огляду
на їх необґрунтованість та
невідповідність нормам чинного
законодавства.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України судові
витрати позивача по сплаті судового
збору покладаються на позивача у
справі.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.08.2014р.

Суддя
Погребна К.Ф.