ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2014 р.
Справа №917/1164/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шерон Груп",
просп.Повітрофлотський, 54, оф.710а,
м.Київ, 03151; адреса для кореспонденції:
вул.Мала Арнаутська,15, м.Одеса, 65012.

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Амарант", вул.Миру, 3,
м.Полтава, 36022

про стягнення 164325,11грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники сторін у судове засідання
не з"явилися

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення
відповідно до ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості за договором
транспортного експедирування №16/07-13
від 16.07.2014р. у розмірі 164325,11грн., у т.ч.
157078,00грн. - сума основного боргу,
6072,25грн. - пеня (за період з 21.02.2014р. по
22.05.2014р.) та 1174,86грн. - 3% річних (за
період з 21.02.2014р. по 22.05.2014р.).

Позивач надіслав до суду письмові
пояснення стосовно формування суми
заборгованості (вх.№ 10484 від 13.08.14р.),
якими повідомляє, що залишок
заборгованості відповідача перед
позивачем складає 157 078,00 грн. Суд подане
пояснення прийняв, розглянув по суті та
задовольнив, залучивши його до
матеріалів справи.

Відповідач у відзиві на позов від
02.07.2014р. вхід. №8510 проти розрахунку пені
та 3% річних заперечує.

Розглянувши матеріали справи,
всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши і оцінивши подані сторонами
докази, на які вони посилаються як на
підставу своїх вимог та заперечень,
суд, встановив:

16 липня 2013 року між ТОВ «Шерон груп»
(-«Позивач», «Експедитор») та ТОВ
«Амарант» («Відповідач», «Клієнт»)
укладено договір транспортного
експедирування №16/07-13 («Договір»),
відповідно до умов якого Позивач
зобов'язався «за плату та за рахунок
Клієнта організувати виконання
транспортно-експедиційних послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу
залізничним транспортом» (п.п. 1.1.
Договору), а Відповідач, згідно п.п.2.2.10.
Договору зобов'язаний «відшкодувати
Позивачу витрати, пов'язані з наданням
послуг, що є предметом цього Договору
та оплатити йому винагороду протягом 3
(трьох) банківських днів з дати
отримання (в тому числі, факсом)
рахунку-фактури від Експедитора».

Згідно п.п.7.1 Договору, строк Договору
був встановлений з моменту його
підписання, тобто з 16 липня 2013 року по 30
червня 2014 року.

Згідно п.п. 3.4 Договору, «загальна
договірна сума за Договором не є
фіксованою, її розмір в кожному
окремому випадку визначається видом та
обсягом наданих
транспортно-експедиторських послуг і
встановлюється у відповідних додатках
до цього Договору».

13 січня 2014 року між Позивачем та
Відповідачем укладено Додаток №1 до
Договору, згідно умов якого Позивач
приймає до перевезення вантаж Клієнта.
Загальна вартість послуг Позивача за
Додатком №1 до Договору становить 413840,00
гривень (чотириста тринадцять тисяч
вісімсот сорок гривень 00 копійок).

Згідно п.п.3.6 Договору «По закінченню
виконання робіт/надання послуг з
відправлення заявленого вантажу
здійснюється звірка виконаних
сторонами обов'язків, після чого
Експедитор надсилає Клієнтові Акт
звірки взаєморозрахунків, який є Актом
наданих послуг. У відповідності до
цього Акту здійснюються кінцеві
взаєморозрахунки сторін».

Згідно п.п.6.1 Договору «Вся
кореспонденція за даним Договором
направляється письмово на юридичні або
поштові адреси (у випадку, якщо вони не
співпадають з юридичними адресами)
сторін даного Договору, а також
засобами факсимільного зв'язку чи на
електронну адресу...».

Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав в повному обсязі, що
підтверджується Актом №1 виконаних
робіт по Договору згідно Додатку №1 від
13 січня 2014 року, складеного 13 лютого 2014
року - за Договором виконані роботи в
січні-лютому 2014 року по
транспортно-експедиторському
обслуговуванню на загальну суму 413 457,20
гривень (чотириста тринадцять тисяч
чотириста п'ятдесят сім гривень 20
копійок) у тому числі ПДВ - 45 498,90
гривень. Цей акт підписано
повноважними представниками Позивача
та Відповідача, що підтверджує згоду
обох сторін Договору щодо обсягу
наданих послуг та суми, що підлягає
сплаті на користь Позивача.

На виконання умов Договору, Позивач
надіслав 18 лютого 2014 року на адресу
Відповідача рахунок №1 від 13 лютого 2014
року, згідно якого Відповідач мав
сплатити на користь Позивача 413 457,20
гривень (чотириста тринадцять тисяч
чотириста п'ятдесят сім гривень 20
копійок) у тому числі ПДВ - 45 498,90
гривень.

Відповідно до п.3.2 Договору оплата
проводиться Клієнтом наступним чином:
70% передплати договірної ціни згідно
виставленого Експедитором рахунку
протягом 3 (трьох) банківських днів,
починаючи з дня виставлення
Експедитором рахунку; 30% оплачуються
протягом 3-х банківських днів після
підписання сторонами акту надання
послуг. При цьому, остаточний
розрахунок здійснюється за фактично
надані послуги.

Однак у встановлені п.п.3.2. Договору
строки Відповідач грошові кошти
Позивачу не сплатив у повному обсязі. У
зв'язку із чим у Відповідача перед
Позивачем виникла заборгованість.

З метою проведення звірки
взаєморозрахунків, між Позивачем та
Відповідачем, 28 березня 2014 року
складено Акт звіряння взаємних
розрахунків за період: 01 жовтня 2013 року
- 28 березня 2014 року, згідно якого
Відповідач підтвердив заборгованість
перед Позивачем станом на 28 березня 2014
року складає 157 078,00 гривень (сто
п'ятдесят сім тисяч сімдесят вісім
гривень 00 копійок), що виникла на
підставі Додатку № 1 до Договору від 13
січня 2014 року.

На підставі Акту звіряння Позивач
направив на адресу Відповідача рахунок
№ 1-АЗ від 31 березня 2014 року, згідно
якого Відповідач мав сплатити на
користь Позивача 157 078,00 гривень (сто
п'ятдесят сім тисяч сімдесят вісім
гривень 00 копійок).

У встановлені п.п.3.2. Договору строки
Відповідач зобов'язаний на протязі 3
(трьох) банківських днів сплатити
рахунок шляхом перерахування грошових
коштів на рахунок Позивача.

Позивач посилається на те, що зазначену
заборгованість Відповідач, згідно
п.п.3.2. Договору та рахунку №1 від 13
лютого 2014 року, зобов'язаний повністю
сплатити не пізніше 20 лютого 2014 року.
Станом на 17 квітня 2014 року грошові
кошти Позивач не отримав, у зв'язку із
чим на виконання п.п.10.2. Договору
направив на електронну адресу
Відповідача претензію №14/05 від 17
квітня 2014 року (далі за текстом -
«Претензія») з вимогою добровільно
сплатити 157 078,00 гривень (сто п'ятдесят
сім тисяч сімдесят вісім гривень 00
копійок). В Претензії Відповідача
попереджено про наслідки не порушення
зобов'язання щодо сплати
заборгованості.

У встановлений п.1 ст. 7 Господарського
процесуального кодексу України
місячний строк, Відповідач грошові
кошти не сплатив та у порушення ст. 8
ГПКУ не повідомив Позивача про
результати розгляду претензії.

Відповідач, не виконавши зобов'язання
порушив умови Договору та чинне
законодавство України.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч.І ст.193 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов 'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься й у ст.526 ЦК
України: зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною першою ст. 530 ЦК України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов 'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч.7 ст.193 ГК України, не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також: відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов 'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

П.п. 4.2 Договору передбачає
відповідальність Відповідача «у
випадку несвоєчасного здійснення
Клієнтом платежів, останній виплачує
Експедиторові пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, від неоплаченої суми за кожен
день прострочення».

Так, Відповідачем заявлено до
стягнення з відповідача пеню у розмірі
6072,25грн за період з 21.02.2014р. по 22.05.2014р.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦКУ - Боржник, який
прострочив І виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Сума 3% річних, що
нарахована Відповідачу згідно ст.625
ЦКУ за період з 21.02.2014 року по 22.05.2014 року
становить 1174,86 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок позовних вимог щодо
стягнення з відповідача пені у розмірі
6072,25грн. та 1174,86грн. - 3% річних суд
приходить до висновку, що вони
обгрунтовані та підлягають
задоволенню, оскільки згідно п.3.2
Договору №16/07-13 від 16.07.2013р. кінцева
оплата послуг здійснюється протягом
трьох банківських днів з моменту
підписання сторонами акту наданих
послуг, а акт виконаних робіт підписай
сторонами 13.02.2014р.

Відповідно до статті 32 ГПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 34 ГПК України
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення
лише частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами, а також доказів, які
були витребувані господарським судом,
у нарадчій кімнаті.

Дослідивши та оцінивши матеріали
справи, а також подані представниками
сторін додаткові докази, заслухавши їх
пояснення, всебічно повно та об'єктивно
за своїм внутрішнім переконанням
оцінивши всі обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
задоволення позову.

Водночас, позивач 01.09.2014 року
подав заяву про забезпечення позову,
якою просить суд накласти арешт на
майно та грошові кошти, що належать
відповідачу в межах суми позову та
судових витрат..

Статтею 66 ГПК України, суд, за
заявою сторони, прокурора або з своєї
ініціативи, має право вжити
передбачених ст. 67 цього Кодексу
заходів до забезпечення позову на
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п. п. 1, 3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року, № 16 "Про
деякі питання практики застосування
заходів до забезпечення позову" особа,
яка подала заяву про забезпечення
позову, повинна обґрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову. З цією метою та з урахуванням
загальних вимог, передбачених статтею
33 ГПК, обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Враховуючи наведене та те, що
позивач не навів доводів і не подав
належних доказів на підтвердження
того, що відповідач має намір відчужити
своє майн чи вчинити інші дії, і
невжиття таких заходів може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення господарського суду, заява
позивача про вжиття заходів
забезпечення позову є необґрунтованою
та такою, що не підлягає до задоволення.

На підставі статті 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню понесені
позивачем судові витрати.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Амарант" ( вул.Миру, 3,
м.Полтава, 36022, кд ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шерон Груп",
просп.Повітрофлотський, 54, оф.710а,
м.Київ, 03151; адреса для кореспонденції:
вул.Мала Арнаутська,15, м.Одеса, 65012,
банківські реквізити: поточний рахунок
№3599 в ПАТ «КБ «Хрещатик» м. Київ,
МФО 300670) заборгованісті за Договором
транспортного експедирування №16/07-13
від 16.07.2014р. у розмірі 164325,11грн., у т.ч.
157078,00грн. - сума основного боргу,
6072,25грн. - пеня та 1174,86грн. - 3% річних, а
також судовий збір 3286,50грн.

Видати наказ з набранням цим рішенням
законної сили.

3. В задоволенні заяви про застосування
заходів забезпечення позову -
відмовити.

Повне рішення складено 03.09.2014р.

Суддя
Кльопов І.Г.