м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
міста Києва у складі головуючої судді
Чинчин О.В., при секретарі судового
засідання Бігмі Я.В., розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама» до
Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1простягнення заборгованості в
розмірі 9 305 гривень 87 копійок
від Позивача: Терещенко О.І.
(представник за Довіреністю);
від Відповідача: не з'явились;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Комунальне підприємство виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» (надалі також -
«Позивач») звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (надалі також - «Відповідач») про
стягнення заборгованості в розмірі 9 305
Позовні вимоги вмотивовано тим, що 17
травня 2012 року між Комунальним
підприємством виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама»
(«Підприємство») та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(«Розповсюджувач») укладено Договір №
196/12 на право тимчасового користування
місцем (-ями) для розміщення рекламного
(-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у
комунальній власності територіальної
громади м. Києва. Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 свої
зобов'язання за Договором виконує
неналежним чином, внаслідок чого у
останнього виникла заборгованість у
розмірі 7 008 гривень 02 копійки. Таким
чином, оскільки Відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання,
Позивач просить Суд стягнути з
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» 7 008 гривень 02 копійки -
суму основної заборгованості, 431 гривню
80 копійок - пені, 91 гривню 13 копійок - 3%
річних, 723 гривні 72 копійки -
інфляційних нарахувань та 1 051 гривню 20
копійок - 15% штрафу.
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 14.07.2014 р. порушено провадження по
призначено на 30.07.2014 р.
30.07.2014 року в судове засідання з'явився
представник позивача та надав
документи на виконання вимог Ухвали
суду про порушення провадження у
справі. Представник відповідача в
судове засідання не з'явився, про
поважні причини неявки Суд не
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.07.2014 року відкладено
розгляд справи на 13.08.2014 року.
У зв'язку з перебуванням судді Чинчин
О.В. у відпустці, Розпорядженням Голови
Господарського суду м. Києва від 13.08.2014
розгляду судді Поляковій К.В.
Ухвалою Господарського суду м. Києва
прийнято до провадження суддею
Поляковою К.В., розгляд справи
призначено на 04.09.2014 рік.
У зв'язку з виходом судді Чинчин О.В. з
відпустки, Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
для розгляду судді Чинчин О.В.
Ухвалою Господарського суду м. Києва
прийнято до провадження суддею Чинчин
О.В., розгляд справи призначено на 04.09.2014
В судовому засіданні 04.09.2014 року
представник Позивача підтримав вимоги
та доводи позовної заяви. Представник
Відповідача в судове засідання не
з'явився, про поважні причини
нез'явлення суд не повідомив, про час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином, що
підтверджується відміткою про
відправлення на Ухвалі Господарського
суду м. Києва від 13.08.2014 року.
За таких обставин, незважаючи на те, що
представник Відповідача в судове
засідання 04.09.2014 року не з'явився, за
висновками суду, наявні у матеріалах
справи документи достатні для
прийняття повного та обґрунтованого
судового рішення, а неявка вказаного
учасника судового спору не перешкоджає
вирішенню справи по суті.
Відповідно до статті 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 04 вересня 2014 року,
на підставі статті 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України, в
судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

17 травня 2012 року між Комунальним
підприємством виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама»
(«Підприємство») та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(«Розповсюджувач») укладено Договір №
196/12 на право тимчасового користування
місцем (-ями) для розміщення рекламного
(-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у
комунальній власності територіальної
громади м. Києва (надалі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору визначено, що за
цим договором на підставі відповідного
наказу дозвільного органу про
встановлення пріоритету на місце (-я)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), дозволу (-ів) на розміщення
зовнішньої реклами н апевний строк та у
певному місці, наданого (-их) на
підставі розпорядження виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), Розповсюджувачеві
надається право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, його районів або повноваження
щодо розпорядження яким (-и) здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва, за умов повного дотримання
Розповсюджувачем договору та порядку
розміщення реклами в місті Києві,
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 22 вересня 2011 року №
37/6253, з наступними змінами та
доповненнями, а Розповсюджувач
зобов'язується користуватися наданим
йому Правом тимчасового користування,
своєчасно та згідно з умовами договору
перераховувати плату за право
тимчасового користування виключно на
поточний рахунок підприємства,
належним чином, своєчасно та у повному
обсязі виконувати свої обов'язки за
договором та не зловживати наданими
розповсюджувачу правами.

Відповідно до Адресної програми на
право тимчасового користування до
Договору № 196/12 на право тимчасового
користування місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, розповсюджувачу зовнішньої
реклами надано право на тимчасове
користування місцем за адресою:
АДРЕСА_2.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
Позивач зазначає, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 свої
зобов'язання за Договором виконує
неналежним чином, внаслідок чого у
останнього виникла заборгованість у
розмірі 7 008 гривень 02 копійки. Таким
чином, оскільки Відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання,
Позивач просить Суд стягнути з
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» 7 008 гривень 02 копійки -
суму основної заборгованості, 431 гривню
80 копійок - пені, 91 гривню 13 копійок - 3%
річних, 723 гривні 72 копійки -
інфляційних нарахувань та 1 051 гривню 20
копійок - 15% штрафу.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що
позовні вимоги Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама»
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору № 196/12 на
право тимчасового користування місцем
(-ями) для розміщення рекламного (-их)
засобу (-ів), що перебуває (-ють) у
комунальній власності територіальної
громади м. Києва між сторонами згідно з
пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України, виникли цивільні
права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (частина 7
статті 193 Господарського кодексу
України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Суд зазначає, що Відповідачем до
матеріалів справи не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
сплати заборгованості за Договором №
196/12 на право тимчасового користування
місцем (-ями) для розміщення рекламного
(-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у
комунальній власності територіальної
громади м. Києва.

Таким чином Відповідачем були
порушені зобов'язання щодо вжиття
заходів для забезпечення надходження
коштів за право тимчасового
користування місцем для розміщення
рекламного засобу, що призвело до
виникнення заборгованості перед
Позивачем.

За таких обставин, Суд приходить до
висновку, що до стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» підлягає 7 008 гривень 02
копійки - суму основної заборгованості.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд зазначає, що передбачене законом
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних в порядку статті 625
Цивільного кодексу України є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Таким чином, здійснивши перерахунок
нарахованих Позивачем розмірів 3%
річних та інфляційних нарахувань, Суд
приходить до висновку, що до стягнення
з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
користь Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама» підлягає 424 гривні 59
копійок - інфляційних нарахувань та 91
гривня 13 копійок - 3% річних.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
визначено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» визначено, що
пеня, за визначенням частини третьої
статті 549 ЦК України, - це вид неустойки,
що забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

За приписом статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.
Установлене статтею 3 названого Закону
обмеження розміру пені не стосується
неустойки, встановленої іншими
законодавчими актами (пункт 2.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Також, пунктом 7.3 Договору № 196/12 на
право тимчасового користування місцем
(-ями) для розміщення рекламного (-их)
засобу (-ів), що перебуває (-ють) у
комунальній власності територіальної
громади м. Києва визначено, що
підприємство має право додатково
нараховувати боржнику за прострочення
внесення платежів за право тимчасового
користування, що складає більше одного
місяця - штраф у розмірі 15 відсотків
простроченої суми.

З таких обставин, Суд приходить до
висновку, що до стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» підлягає 431 гривня 80
копійок - пені та 1 051 гривня 20 копійок -
15% штрафу.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторони відповідно до
заявлених позвоних вимоги.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (03058, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама» (04070,
м.Київ, БОРИЧІВ УЗВІЗ , будинок 8,
Ідентифікаційний код юридичної особи
26199714) 9 006 (дев'ять тисяч шість) гривень 74
копійки, з яких: 7 008 гривень 02 копійки -
суму основної заборгованості, 431 гривню
80 копійок - пені, 91 гривню 13 копійок - 3%
річних, 424 гривні 59 копійок -
інфляційних нарахувань та 1 051 гривню 20
копійок - 15% штрафу.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (03058, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама» (04070,
м.Київ, БОРИЧІВ УЗВІЗ , будинок 8,
Ідентифікаційний код юридичної особи
26199714) 1 768 (одну тисячу сімсот шістдесят
вісім) гривень 27 копійок судового
збору.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

5. Видати наказ після набрання
судовим рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання та підписання повного
тексту рішення: 05 вересня 2014 року.

Суддя
О.В. Чинчин