ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р.
Справа № 911/2566/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПРИВАТБАНК»до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЦЕМИНИТ»про
стягнення 19 625,07 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:не з'явились;від
відповідача:не з'явились.секретар
судового засідання: Лаврікова О.В.

Обставини справи:

25.06.2014 Публічне акціонерне товариство
Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовною
заявою б/н від 18.06.2014 (вх. № 2682/14) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЦЕМИНИТ» (далі -
відповідач) про стягнення 19 625,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем свого
обов'язку щодо своєчасного повернення
кредиту та своєчасної сплати відсотків
за користування кредитом, пені і
своєчасної сплати комісії за
користування кредитом згідно договору
б/н банківського обслуговування від
08.05.2013, в зв'язку з чим позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість
в розмірі 19 625,07 грн., з яких 12 000,00 грн.
заборгованості за кредитом, 4 712,00 грн.
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 1562,51 грн. пеня за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань та 1350,56 грн. заборгованість
по комісії за користування кредитом.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.06.2014 порушено провадження
по справі та призначено її до розгляду
на 14.08.2014.

У судове засідання 14.08.2014 представники
сторін по справі №911/2566/14 не з'явилися,
вимоги ухвали суду від 25.06.2014 не
виконали.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.08.2014 було відкладено
розгляд справи на 08.09.2014.

У судове засідання від 08.09.2014
представники сторін по справі №911/2566/14,
які належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового засідання,
не з'явилися, вимоги ухвал суду від
25.06.2014 та 14.08.2014 не виконали.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника
позивача, належно повідомленого про
дату, час та місце судового засідання.

У судовому засіданні 08.09.2014 року
господарським судом на підставі ст. 85
ГПК України було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши наявні докази в
їх сукупності, суд встановив:

08.05.2013 між Публічним акціонерним
товариством Комерційний Банк
«ПРИВАТБАНК» (позивач у справі) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЦЕМИНИТ»
(відповідач у справі) було підписано
заяву про відкриття поточного рахунку
та картка зі зразками підписів та
відбитка печатки (далі-заява),
відповідно до якої відповідачем було
відкрито поточний та картковий
рахунки.

В заяві вказано, банк за наявності
вільних грошових ресурсів здійснює
обслуговування кредитного ліміту
клієнта за рахунок кредитних коштів у
межах ліміту про розмір якого банк
повідомляє клієнту на свій вибір або в
письмовій формі або через встановлені
засоби електронного зв'язку банку та
клієнта. Порядок встановлення, зміни
ліміту погашення заборгованості та
розмір відсоткової ставки за
користування кредитним лімітом
регламентуються Умовами та Правилами
надання банківських послуг і Тарифами
Банку, що розміщені у мережі Інтернет
на сайті www.privatbank.ua і разом з цією
анкетою (заявою( складають договір
банківського обслуговування.

Відповідно до довідки про розміри
встановлених кредитних лімітів Вих. №
08.7.0.0.0/105 від 18.06.2014 відповідачу
було встановлено кредитний ліміт на
поточний рахунок в національній
валюті.

Відповідно до ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 638
Цивільного кодексу України Стаття 638
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода (ч.
2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського
кодексу України при укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Пунктом 1 статті 207 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо воля
сторін виражена за допомогою
телетайпного, електронного або іншого
технічного засобу зв'язку (ст. 207
Цивільного кодексу України).

Відповідно до абзацу 2 п.п. 3.1. п.3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29.05.2013 року № 11 зазначено, що дво-
або багатосторонні правочини
(договори), які повинні укладатися в
письмовій формі, можуть укладатися,
зокрема, шляхом обміну листами,
телеграмами, телетайпограмами,
телефонограмами, радіограмами,
засобами електронного зв'язку тощо за
підписами сторін, які їх надсилають.

Згідно з п.3.18.1.16. Умов при укладанні
договорів та угод, або вчинення інших
дій, що свідчать про приєднання Клієнта
до «Умов та правил надання банківських
послуг» (або у формі «Заяви про
відкриття поточного рахунку та картки
із зразками підписів і відбитка
печатки» або у формі авторизації
кредитної угоди в системах
клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), Банк і Клієнт допускають
використання підписів Клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та/або підтвердження через пароль,
спрямований Банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі Клієнта з
правом «першого» підпису. Підписання
договорів та угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Таким чином, господарський суд
встановив, що заявою від 08.05.2013
відповідач приєднався і зобов'язався
виконувати умови, викладені в Умовах та
правилах надання банківських послуг,
Тарифах ПриватБанку - договорі
банківського обслуговування в цілому.

Згідно п.3.18.1.1 Умов та правил надання
банківських послуг, кредитний ліміт на
поточний рахунок (далі - «Кредит»)
надається на поповнення обігових
коштів і здійснення поточних платежів
Клієнта, в межах кредитного ліміту
(далі - «Ліміт»). Про розмір ліміту Банк
повідомляє Клієнта на свій вибір або в
письмовій формі, або через встановлені
засоби електронного зв'язку Банка та
Клієнта.

Відповідно до п.3.18.1.3 зазначених вище
Умов, кредит надається в обмін на
зобов'язання Клієнта з повернення
кредиту, сплаті відсотків та
винагороди.

Пунктом 3.18.1.8 Умов передбачено, що
проведення платежів Клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться Банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання Клієнта до «Умов і правил
надання банківських послуг» (або у
формі «Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки» або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовою або електронною
інформацією, чи у будь-якій іншій формі
- «Угода»).

Ліміт може бути змінений Банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами Банку.
Підписавши Угоду, Клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна ліміту
проводиться Банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення Клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (п. 3.18.1.6. Умов).

Пунктом 3.18.6.1 Умов визначено, що
обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку Клієнта
здійснюється з моменту подачі Клієнтом
до Банку заяви на приєднання до «Умов
та правил надання банківських послуг»
(або у формі «Заяви про відкриття
поточного рахунку та картки із
зразками підписів і відбитка печатки»
або у формі авторизації кредитної
угоди в системах клієнт-банк/інтернет
клієнт - банк, або у формі обміну
паперовою або електронною інформацією,
або у будь-якій іншій формі) та/або з
моменту надання Клієнтом
розрахункових документів на
використання коштів у рамках
кредитного ліміту в межах зазначених у
них сум, і діє в обсязі перерахованих
засобів до повного виконання
зобов'язань сторонами.

Як встановлено господарським судом, на
виконання умов договору позивачем
протягом періоду дії договору було
надано відповідачу розмір ліміту:
08.05.2013 суму 1 000,00 грн., 04.06.2013 суму 3 000,00
грн., 21.06.2013 суму 12 000,00 грн.

Вищезазначена інформація
підтверджується випискою з
банківського рахунку позивача за
період з 04.09.2013 по 04.06.2014 та довідкою про
розміри встановлених кредитних
лімітів Вих. № 08.7.0.0.0/05 від 18.06.2014.

Як встановлено господарським судом та
не заперечено відповідачем, відповідач
свої зобов'язання за договором від
08.05.2013 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у
повному обсязі не виконав. При цьому, у
відповідача утворилась перед
позивачем заборгованість за кредитом у
сумі 12 000,00 грн.

Регулювання відносин, що виникають у
зв'язку із наданням грошових коштів в
кредит здійснюється Господарським
кодексом України, Цивільним кодексом
України, іншими нормативно-правовими
актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Аналогічне положення міститься у ст. 526
Цивільного кодексу України, згідно
якої зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення договору про позику, якщо
інше не випливає із суті кредитного
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 Цивільного
кодексу України розмір процентів та
порядок їх сплати за договором
визначаються в договорі залежно від
кредитного ризику, наданого
забезпечення, попиту і пропозицій, які
склалися на кредитному ринку, строку
користування кредитом, розміру
облікової ставки та інших факторів.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу
України передбачено, що позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором (ст. 1049 ЦК
України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України закріплено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У встановлений договором строк і
станом на час розгляду справи
відповідач обов'язок щодо повернення
кредиту та оплати відсотків за
користування кредитом і оплати комісії
за користування кредитом у повному
обсязі не виконав.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, а за відсутності
таких вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

З огляду на зазначене, господарський
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в
частині стягнення з відповідача 12 000,00
грн. заборгованості за кредитом є
обґрунтованими підлягає задоволенню в
повному розмірі.

Також позивачем заявлено до стягнення
з відповідача 4712,00 грн. заборгованості
по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до п. 3.18.4.1 Умов за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку Клієнта при закритті
банківського дня Клієнт виплачує
відсотки, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від терміну
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

Згідно п. 3.18.4.1.1 Умов за період
користування кредитом з моменту
виникнення дебетового сальдо до дати
обнуління дебетового сальдо в одну з
дат з наступного 20-го до 25-го числа
місяця (далі - "період, в який дебетове
сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок
відсотків здійснюється за процентною
ставкою в розмірі 0% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
Клієнт виплачує Банку за користування
кредитом відсотки в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню (п. 3.18.4.1.2 Умов).

Пунктом 3.18.4.1.3 зазначених Умов
встановлено, що у разі непогашення
кредиту впродовж 90 днів з дати
закінчення періоду, в якому дебетове
сальдо підлягало обнулінню, починаючи
з 91-го дня після дати закінчення
періоду, в якому дебетове сальдо
підлягало обнулінню, кредит вважається
простроченим, а грошові зобов'язання
Клієнта з погашення заборгованості
вважаються порушеними.

Цим же пунктом Умов передбачено, що при
порушенні Клієнтом будь-якого
грошового зобов'язання, Клієнт сплачує
Банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 48% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості. У
разі порушення Клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права Банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання банківських послуг, Клієнт
сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4
Умов).

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається (п. 3.18.4.9 Умов).

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов та Правил
надання банківських послуг банк має
право при порушенні клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами та Правилами
надання банківських послуг - змінити
умови кредитування - вимагати від
клієнта дострокового повернення
кредиту сплати відсотків за його
користування, виконання інших
зобов'язань за кредитом в повному
обсязі.

Господарський суд здійснив власний
розрахунок заборгованості по
відсоткам встановив, що розрахунок
виконаний позивачем, є обґрунтованим
та вірним та таким, що не спростовано
відповідачем.

Таким чином позовна вимога про
стягнення з відповідача
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом підлягає
задоволенню в розмірі заявленому
позивачем, а саме 4 712,00 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення
з відповідача 1 562,51 грн. пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 3.18.5.1. Умов та Правил надання
банківських послуг передбачено, що при
порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
Умовами п.п. 3.18.2.2.2., 3.18.4.1., 3.18.4.2., 3.18.4.3.,
термінів повернення кредиту,
передбачених п., п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4.,
винагороди, передбаченого п., п. 3.18.2.2.5.,
3.18.4.4., 3.18.4.5., 3.18.4.6. клієнт сплачує банку
за кожний випадок порушення пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня, (у % річних) від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Пунктом 3.18.5.4. Умов та Правил надання
банківських послуг передбачено, що
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбаченої п. 3.18.0.5.1., 3.18.5.2., 3.18.5.3,
здійснюється протягом 3 років з дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконано клієнтом.

Перевіривши нарахований позивачем
розмір пені господарський суд дійшов
висновку, що він є вірним та підлягає
задоволенню в розмірі заявленому
позивачем, а саме 1 562,51 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 1
350,56 грн. заборгованості по комісії за
користування кредитом.

Господарський суд дослідивши витяг із
«Умов і правил надання банківських
послуг», витяг із «Тарифів банку» та
позовну заяву дійшов висновку про
відмову в частині стягнення з
відповідача комісії за користування
кредитом у розмірі 1 350,56 грн., як
необґрунтованого.

Так, позовна заява не містить жодного
нормативно-правового обґрунтування
щодо стягнення комісії за користування
кредитом.

Крім того, витяг із «Умов та правил
надання банківських послуг» та витяг
із «Тарифів банку» також не містять
положень щодо стягнення банком комісії
за користування кредитом.

Статтями 33, 34 ГПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладене, господарський
суд дійшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково у сумі 18
274,51 грн., з яких 12 000,00 грн.
заборгованість за кредитом, 4 712,00 грн.
заборгованість по відсотках за
користування кредитом та 1562,51 грн. пеня.

В іншій частині позову суд відмовляє, а
саме в стягненні 1 350,56 грн. комісії за
користування кредитом.

З огляду на викладене та враховуючи, що
судовий збір відповідно до ч.1 ст.49 ГПК
України у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЦЕМИНИТ» (09600,
Київська область, Рокитнянський район,
селище міського типу Рокитне, вулиця
Ентузіастів, будинок 8,
ідентифікаційний код: 37223085) на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код:
14360570) 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп.
заборгованість за кредитом, 4 712 (чотири
тисячі сімсот дванадцять) грн. 00 коп.
відсотки за користування кредитом, 1562
(одну тисячі п'ятсот шістдесят дві) грн.
51 коп. пені та 1 700 (одну тисячу сімсот)
грн. 94 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду Київської
області набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
В. М. Антонова

Повне рішення складено 10.09.2014 року