ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2014 року
Справа № 904/3734/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.-
доповідача,

суддів: Павловського П.П., Кузнецова В.О.

при секретарі: Назаренко С.Г.

за участю представників:

позивача: не явився

відповідача: Чабан В.А- предс.,
дов. № 14-01/10 від 10.01.2014р.

третьої особи: не явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Скелябудінвест» (м. Дніпропетровськ)
на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.07.2014р.
у справі №904/3734/14

за позовом: товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Скелябудінвест»
(м. Дніпропетровськ)

до: товариства з обмеженою
відповідальністю
«Спецбудконструкція» (м.
Дніпропетровськ)

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: публічне акціонерне
товариство «Авіаційна компанія
«Дніпроавіа» (м. Дніпропетровськ)

про: визнання недійсним пункту 4
додаткової угоди до договору підряду

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 29 липня
2014 року у справі №904/3734/14 (суддя Красота
О.І.) відмовлено в позові товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Скелябудінвест»
(м. Дніпропетровськ) до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спецбудконструкція» (м.
Дніпропетровськ), третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача: публічне
акціонерне товариство «Авіаційна
компанія «Дніпроавіа» (м.
Дніпропетровськ) про: визнання
недійсним пункту 4 додаткової угоди №2
від 20.03.2012р. до договору підряду від
29.04.2011р. №11-97П в частині доповнення
підпункту 2.1. пункту 2 зазначеного
договору умовою наступного змісту: «За
виконання функцій Генпідрядника
Субпідрядник, тобто ТОВ «Будівельна
компанія «Скелябудінвест»,
перераховує на рахунок Генпідрядника
грошові кошти у розмірі 1% від вартості
виконаних робіт Субпідрядником на
підставі підписаних Актів приймання
виконаних робіт за формою КБ-2в та
Довідок КБ-3».

Вважаючи зазначене рішення
господарського суду таким, що прийняте
з порушенням норм матеріального і
процесуального права та із неповним
з'ясуванням обставин, позивач -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Скелябудінвест» подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким задовольнити позовні
вимоги. Позивач наполягає, що
оскаржуваний пункт додаткової угоди
суперечить розумним та справедливим
умовам господарських правовідносин,
оскільки зобов'язує товариство
сплатити Генпідряднику за виконання
його функцій перед Замовником, що
суперечить ч.1 ст. 838 ЦК України. Саме на
цій підставі позивач просив визнати
недійсним пункт додаткової угоди, а не
на підставі, що оспорюваний правочин
(пункт) був вчинений під впливом
помилки або обману. На думку скаржника
суд зробив невірну оцінку обставинам
справи, коли послався на рішення
господарському суду від 03.12.2013 у справі
№904/8667/13 між цими ж сторонами про
стягнення 1883810,39 грн. за договором
підряду від 29.04.2011р. №11-97П. В рамках
вказаного спору не розглядались вимоги
про стягнення послуг Генпідрядника.

Відповідач - товариство з
обмеженою відповідальністю
«Спецбудконструкція», у відзиві на
апеляційну скаргу і представник
відповідача у судовому засіданні
зазначив, що правочин, вчинений під
впливом помилки, є оспорюваним
правочином. Посилаючись на п. 3.9
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013 року, відповідач зазначає, що
обов'язок доведення відповідних
обставин у цьому випадку покладається
на позивача. При цьому, не вважається
помилкою щодо якості продукції (товару,
іншого майна) неможливість її
використання або утруднення у її
використанні, які сталися після
виконання хоча б однією з сторін
зобов'язань, що виникли з правочину, і
не пов'язані з поведінкою іншої сторони
правочину. Аналогічна точка зору також
Верховного Суду України (постанова
пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9). З
позовних вимог позивача не зрозуміло, в
чому саме помилився позивач та яким
способом ТОВ «СБК» ввело в оману
останнього. Відповідач зазначає, що
позивачем не надано жодних доказів
стосовно зазначених обставин.

Третя особа - публічне
акціонерне товариство «Авіаційна
компанія «Дніпроавіа», відзив на
апеляційну скаргу не надала,
представник в судове засідання не
явився, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час і місце
проведення судового засідання, що
підтверджується довідкою офіційного
сайту поштового зв'язку «Укрпошта» від
27.08.2014р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Коваль Л.А.. від 27.08.2014 р. №592 у
зв'язку з перебуванням судді Кощеєва
І.М. - члена постійно діючої колегії
суддів, визначеної наказом голови суду
№24 від 17.06.2014р. у відрядженні, справа
передана на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя Євстигнеєв
О.С., судді Павловський П.П., Кузнецов
В.О.

Представник позивача в судове
засідання не явився, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час і
місце проведення судового засідання
(повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення №18933271).

Беручи до уваги, що неявка
представників позивача і третьої особи
не перешкоджає вирішенню спору по суті,
їх явка обов'язковою в судове засідання
не визнавалась, матеріали справи є
достатніми для прийняття рішення по
справі, справа переглядалася без
участі представників позивача і
третьої особи за наявними у справі
матеріалами.

27.08.2014 року від позивача надійшло
клопотання про витребування доказів і
відкладення розгляду справи. Зазначене
клопотання не задоволено, оскільки
докази, які просить витребувати
позивач, не вливають на судове рішення,
так як стосуються виконання договірних
відносин, а предметом позову є визнання
недійсним додаткової угоди з мотивів
помилки та обману.

У судовому засіданні була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Вислухавши представника
відповідача, переглянувши матеріали
справи, Дніпропетровський апеляційний
господарський суд встановив, що між
товариством з обмеженою
відповідальністю
«Спецбудконструкція» (Підрядник) і
товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Скелябудінвест» (Субпідрядник)
29.04.2011р. був укладений договір підряду
№11-97П. Відповідно до п.1.1. договору,
Підрядник доручив Субпідряднику, а
Субпідрядник виконує на свій ризик
власними силами та способами, методами
роботи по внутрішнім оздоблювальним
роботам на першому та другому поверхах
ангару для літаків на об'єкті Аеропорт
у м. Дніпропетровськ, далі по тексту
«роботи», передає Підряднику виконані
роботи, усуває на протязі гарантійного
строку недоробки, що зумовлені
неякісним виконанням робіт, а
Підрядник приймає і оплачує виконані
роботи відповідно до умов договору.

Договірна ціна робіт відповідно
до п.2.1. договору становила 2700000,00 грн.
Договірна ціна робіт може бути змінена
в залежності від фактично виконаного
обсягу робіт, що оформлюється
Додатковою угодою до договору.

Розділом 4 договору сторони
встановили права і обов'язки. Підрядник
зобов'язаний прийняти виконані
Субпідрядником роботи; провести оплати
за виконану прийняту роботу (п.4.1.
договору), а Субпідрядник - виконати
роботи у відведені договором та
додатками до нього строки; здати
виконану роботу Підряднику (п.4.2.
договору) Сторони мають також інші
права та обов'язки, що передбачені
договором та відповідними
нормативними актами з приводу
виконання договірних робіт.

За п. 5.1. договору Підрядник
оплачує вартість робіт поетапно…
Остаточний рахунок здійснюється
протягом 5 (п'яти) банківських днів з
моменту підписання Акту
приймання-передачі виконаних робіт.

Договір набрав сили з дати його
підписання сторонами і діє до 31 грудня
2011 року, до повного виконання сторонами
взятих на себе договірних
зобов'язань(п.11.1.договору).

18.08.2011р. сторони уклали до
договору підряду №11-97П від 29.04.2011р.
додаткову угоду, якою договірну ціну
робіт у п. 2.1 встановили 3186660,18 грн.

Додатковою угодою №2 від 20.03.2012р.
до вищенаведеного договору сторони
дійшли згоди: «договір №11-97П
будівництва ангару для технічного
обслуговування літаків В-737,Е-145 в
аеропорту м. Дніпропетровськ від
29.04.2011р. укладається між: товариством з
обмеженою відповідальністю
«Спецбудконструкція», далі по тексту
«Генпідрядник»… та товариством з
обмеженою відповідальністю
«будівельна компанія
«Скелябудінвест», іменоване надалі
«Субпідрядник»… та відкритим
акціонерним товариством «Авіаційна
компанія «Дніпроавіа», іменоване
надалі «Замовник»…».

Викладено підпункт 1.1. пункту 1 в
наступній редакції: «Замовник
замовляє, а Генпідрядник залучає
Субпідрядника, а Субпідрядник виконує
на свій ризик власними силами,
способами та методами
будівельно-монтажні роботи: внутрішні
оздоблювальні роботи на першому та
другому поверхах на будівництві
об'єкта: Ангар для базового технічного
обслуговування літаків В-737, Е-145 ВАТ «АК
«Дніпроавіа», м. Дніпропетровськ,
Аеропорт для Замовника. Генпідрядник
організовує роботи та контролює
відповідність виконаних робіт
будівельним нормам, а Замовник сплачує
вартість виконаних робіт. За функції
Генпідрядника Субпідрядник сплачує
плату на умовах визначених цим
договором».

Підпункт 2.1. пункту 2 доповнено
наступним: «За виконання функцій
Генпідрядника, Субпідрядник
перераховує на рахунок Генпідрядника
грошові кошти у розмірі 1% від вартості
виконаних робіт Субпідрядником на
підставі підписаних Актів приймання
виконаних робіт за формою КБ-2в та
Довідок КБ-3».

Викладено підпункт 4.1. пункту 4 у
редакції: «Генпідрядник має наступні
обов'язки: здійснювати організацію
субпідрядних робіт та контролювати
відповідність виконаних робіт
будівельним нормам; Генпідрядник має
інші права та обов'язки, що передбачені
договором та відповідними
нормативними актами з приводу
виконання договірних робіт».

Додатковою угодою виключено також 4
абзац підпункту 5.1. пункту 5 та
викладено в наступній редакції:
«Остаточний розрахунок виконаних
Субпідрядником робіт проводиться
Замовником на підставі Акту приймання
виконаних робіт форма №КБ-2в і довідки
№КБ-3, підписаних Субпідрядником,
Замовником, за погодженням з
Генпідрядником….»

Відповідно до п. 7 цієї угоди
сторони виклали підпункт 5.3. пункту 5 у
такій редакції: «Оплата Генпідряднику
Субпідрядник проводить після кожного
підписаного Акту приймання виконаних
робіт за формою КБ-2в та Довідки КБ-3
впродовж п'яти банківських днів».

Позивач вважає, що п. 4 додаткової угоди
№2 від 20.03.2012р. до договору підряду від
29.04.2011р. №11-97П суперечить ст. ст. 203, 229, ч.
1 ст. 230, ч. 3 ст. 509 та ч. 1 ст. 838 ЦК України
та має бути визнаний недійсним.

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду щодо недоведеності позивачем
вчинення правочину (окремої його
частини) під впливом помилки або
обману.

За приписами ч.2 ст.11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 14 ЦК України
закріплено, що цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. При цьому, за змістом ч. 4
зазначеної норми, дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 6 ЦК України
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 627 ЦК України,
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Таким чином, свобода
договору проявляється у праві фізичних
і юридичних осіб укладати або
відмовитись від укладання правочину та
у визначені на свій розсуд умов
правочину.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України).

В силу частин 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування (ч. 1 ст. 230 ЦК України).

Пунктами 3.9. і 3.10 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» (із змінами і доповненнями)
роз'яснено, що під помилкою слід
розуміти таке неправильне сприйняття
стороною правочину предмета чи інших
істотних умов останнього, що вплинуло
на її волевиявлення, за відсутності
якого можна вважати, що правочин не
було б вчинено. Помилка повинна мати
істотне значення, зачіпати природу
правочину або такі якості його
предмета, які значно знижують
можливість його використання за
призначенням. При цьому істотною
вважається така помилка, наслідки якої
неможливо усунути або їх усунення
вимагає значних витрат від особи, що
помилилася, - з урахуванням її
майнового становища, характеру
діяльності тощо. Обставини, з приводу
яких помилилася особа, мають бути
наявними на час вчинення правочину.

Не вважається помилкою щодо якості
продукції (товару, іншого майна)
неможливість її використання або
утруднення в її використанні, які
сталися після виконання хоча б однією з
сторін зобов'язань, що виникли з
правочину, і не пов'язані з поведінкою
іншої сторони правочину. Не має
правового значення помилка у мотивах
правочину (тобто в обставинах, у зв'язку
з якими особа вчиняє правочин) або
незнання стороною правочину норм
законодавства.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом: повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності; заперечення наявності
обставин, які можуть перешкоджати
вчиненню правочину; замовчування
обставин, що мали істотне значення для
правочину (наприклад, у зв'язку з
ненаданням технічної чи іншої
документації, в якій описуються
властивості речі). При цьому особа, яка
діяла під впливом обману, повинна
довести не лише факт обману, а й
наявність умислу в діях відповідача та
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману. Обман щодо
мотивів правочину не має істотного
значення. Суб'єктом введення в оману є
сторона правочину, - як безпосередньо,
так і через інших осіб за домовленістю.

З роз'яснень, які викладені в
пунктах 19, 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009р.N9
«Про судову практику розгляду справ
про визнання правочинів недійсними»
(із змінами і доповненнями), убачається,
що правочин, вчинений під впливом
помилки, обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Щодо наголошення позивачем на
визнанні недійсним оспорюваного
пункту додаткової угоди №2 від 20.03.2012р.
на підставі ч. 1 ст. 838 ЦК України, то
норми цієї статті не є підставою для
визнання недійсним правочину (окремої
частини правочину). Приписи цієї норми
визначають можливість залучення до
підрядних робіт субпідрядника та
статус сторін по відношенню один до
одного у зв'язку з наведеною
обставиною.

Суд апеляційної інстанції
звертає увагу також на те, що
оспорюваний пункт є наслідком зміни
договору підряду №11-97П від 29.04.2011р., а
зміна або розірвання договору
відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Крім того, визнання недійсним п. 4
додаткової угоди щодо перерахування
Субпідрядником Генпідряднику
процентів за виконання функцій є
безпідставним, оскільки залишається
незмінним п. 3 додаткової угоди, яким
«за функції Генпідрядника
Субпідрядник сплачує плату на умовах
визначених цим договором» та п. 7, яким
передбачено порядок оплати
Генпідряднику Субпідрядником.

Недійсність окремої частини
правочину не має наслідком недійсності
інших його частин і правочину в цілому,
якщо можна припустити, що правочин був
би вчинений і без включення до нього
недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Оцінюючи умови додаткової угоди
договору та доводи, наведені в
апеляційній скарзі, господарський суд
Дніпропетровської області
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог, оскільки підстави для
визнання недійсним п. 4 додаткової
угоди №2 від 20.03.2012р. до договору
підряду від 29.04.2011р. №11-97П відсутні.

За таких обставин місцевий
господарський суд правомірно відмовив
в задоволенні позовних вимог і
підстави для скасування судового
рішення відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 103-105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Скелябудінвест»
(м. Дніпропетровськ) залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29 липня
2014 року у справі №904/3734/14 залишити без
зміни.

(постанова виготовлена у повному
обсязі 29.08.2014 року)

Головуючий
О.С.Євстигнеєв

Судді:
П.П.
Павловський

В.О.
Кузнецов