ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"08" вересня 2014 р.
Справа № 911/3441/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СКС», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
Бориспільський р-н., с. Гора

про стягнення 117 807,78 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - Зінов’єв Д.С. - предст. дов. №
170 від 05.02.2014р.

відповідач - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СКС» (позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(відповідач) про стягнення 117 807,78 грн.
заборгованості за Договором поставки
№ 3483 від 20.03.2013р., з яких 117 000,00 грн.
основного боргу, 721,23 грн. пені та 86,55
грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.08.2014 року було порушено
провадження у справі, розгляд
призначено на 08.09.2014 року.

Відповідач в судове засідання 08.09.2014р.
не з'явився, хоча про дату, час і місце
проведення судового засідання був
повідомлений, письмового відзиву на
позов та інших документів,
витребуваних ухвалою суду, не подав,
клопотання про відкладення до суду не
надсилав.

Відповідно до частини 1 статті 93
Цивільного кодексу України,
місцезнаходження юридичної особи
визначається місцем її державної
реєстрації, якщо інше не встановлено
законом.

До повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками «адресат вибув»,
«адресат відсутній» і т. п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій (п. 4 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році»).

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2010 р. № 01-08/140 «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві», особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Враховуючи те, що ухвала суду була
направлена за адресою, яка вказана у
позовній заяві та в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, суд дійшов висновку,
що відповідач про розгляд справи
повідомлений належним чином.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.2011 року №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, в разі,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України,
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

Враховуючи достатність в матеріалах
справи доказів для повного, всебічного
та об'єктивного розгляду спору по суті,
в судовому засіданні 08.09.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд, -

встановив:

20 березня 2013р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «СКС»
(Постачальник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець)
укладено договір поставки № 3483,
відповідно до цього Договору
Постачальник зобов'язується
передавати у власність Покупця товар, а
Покупець зобов'язується приймати та
оплачувати його в порядку та на умовах,
визначених Договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору, оплата
товару здійснюється протягом 500
календарних днів з моменту передачі
партії товару.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що
асортимент, кількість, ціна та загальна
вартість товару визначається в
товарно-транспортних накладних, які
оформлюються Постачальником згідно
отриманого від Покупця замовлення.

Як стверджує позивач та
підтверджується матеріалами справи,
він здійснив поставку товару. Факт
поставки товару та отримання його
відповідачем підтверджується належним
чином засвідченою з боку відповідача
та позивача товарно-транспортною
накладною №К00000788 від 20.03.2013р. на суму 117
000,00 грн.

Проте, відповідач, всупереч умовам
договору, не розрахувався за
поставлений товар, у зв'язку з чим за
ним рахується заборгованість у розмірі
117 000,00 грн.

Згідно частини першої та частини
сьомої статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Частиною другою статті 712 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов`язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов`язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, доказів оплати та
відзиву на позов відповідач до суду не
надав, розмір вказаної заборгованості
відповідає фактичним обставинам
справи, вимога про стягнення з
відповідача 117 000,00 грн. боргу за
поставлений товар підлягає
задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач
просить стягнути з відповідача 721,23 грн.
пені.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що при
порушення строку оплати, Покупець
сплачує на користь Постачальника пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період прострочення,
від вартості неоплаченого товару за
кожний день прострочення.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарський відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
дим Кодексом, іншими законами та
договором. Застосування господарських
санкцій повинно гарантувати захист
прав і законних інтересів громадян,
організацій та держави, в тому числі
відшкодування збитків учасникам
господарських відносин, завданих
внаслідок правопорушення, та
забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

Відповідно до ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правильність нарахування
пені, з врахуванням норм чинного
законодавства, умов договору,
застосовуючи подвійну облікову ставку
НБУ, суд встановив, що заявлена пеня в
розмірі 721,23 грн. підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Також позивач просить стягнути з
відповідача 86,55 грн. 3% річних.

Відповідно до частини другої ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних
встановив, що заявлена позивачем до
стягнення сума відповідає вимогам
законодавства та обставинам справи, а
тому вимога щодо стягнення 86,55 грн. 3%
річних підлягає задоволенню в повному
обсязі.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про з відповідача 117 000,00
грн. основного боргу, 721,23 грн. пені та
86,55 грн. 3% річних підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судом
покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 49, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичною
особою-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «СКС» (04073,
м. Київ, вул. Куренівська, 11-Б, ) - 117 000 (сто сімнадцять тисяч) грн. 00
коп. боргу, 721 (сімсот двадцять одну) грн.
23 коп. пені, 86 (вісімдесят шість) грн. 55
коп. 3% річних та 2 356 (дві тисячі триста
п'ятдесят шість) грн. 16 коп. судового
збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення
12.09.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.