номер провадження справи 32/64/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2014
Справа № 908/2602/14

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (69037, АДРЕСА_1)

до відповідача Концерну "Міські
теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул.
Гвардійський, буд. 137)

про стягнення 24491,73 грн.

Суддя Н.А.
Колодій

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3, довіреність № 471
від 11.08.2014 р.

Від відповідача: Оксещенко Ю.М.,
довіреність № 1201/20-19 від 04.03.2014 р.

Розглядається позовна заява Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Концерну
"Міські теплові мережі" про стягнення
24491,73 грн., які складаються з 21690,41 грн.
основного боргу за договором на
виконання послуг № 10/10 від 31.05.2010 р., 456,39
грн. - 3 % річних та 2344,93 грн. штрафу за
неналежне виконання умов договору.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 25.07.2014 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/2602/14,
присвоєно номер провадження справи
32/64/14, з призначенням судового
засідання на 13.08.2014 р. Ухвала
направлялась на адресу сторін в
установленому законом порядку.

В судових засіданнях, на підставі ст. 77
ГПК України, оголошувались перерви в
розгляді справи до 03.09.2014 р., до 10.09.2014 р.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує
ст. ст. 257, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 193, 218
Господарського кодексу України та
умовами договору на виконання послуг №
10/10 від 31.05.2010 р.

Представник відповідача в судовому
засіданні 10.09.2014 р. позовні вимоги
визнав частково, надав котрозрахунок
відповідно до якого стягненню підлягає
15714,72 грн. основного боргу за договором,
412,20 грн. - 3 % річних, 1441,83 грн. штрафу, але
проти стягнення штрафних санкцій
заперечив.

За клопотанням представників сторін
судове засідання велось без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

Судовий процес завершено 10.09.2014 р.
оголошенням вступної та резолютивної
частин рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини сторін по справі
врегульовані договором на виконання
робіт № 10/10, відповідно до умов якого
відповідач доручає, а позивач приймає
на себе виконання наступних робіт:
розробка (корегування) звітів про
інвентаризаційних газових викидів,
відходів, матеріалів ОВДС, розробка
проектів організації
санітарно-захисної зони, матеріалів в
яких обґрунтовуються об'ємами викидів,
а також актів контролю, ефективності і
паспортів ПГУУ філіалів концерну
"Міські теплові мережі" для отримання
дозволів на викиди, висновків
державної екологічної і
санітарно-епідеміологічної експертиз
і реєстрації паспортів ПГУУ. Розробка
інструкцій з радіаційної безпеки
проведення радіаційного контролю при
поводженні з металобрухтом, з
поводженням з відходами виробництва і
виробничого споживання, реєстрових
карт, розрахунок класу небезпечності
відходів, підготовка лімітів й
дозволів на розміщення відходів (п. 1.1.).

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу
України, виконавець повинен надати
послугу особисто. У випадках,
встановлених договором, виконавець
має право покласти виконання договору
про надання послуг на іншу особу,
залишаючись відповідальним в повному
обсязі перед замовником за порушення
договору.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що
приймання-передача всіх етапів роботи
здійснюється уповноваженими
представниками сторін і оформлюється
актом приймання-передачі виконаної
роботи.

Відповідно до п. 2.1 Договору орієнтовна
вартість робіт за договором становить
500 000,00 грн. (п'ятсот тисяч грн. 00 коп.), у
тому числі НДС 20 % - 83 333,33 грн.
(вісімдесят три тисячі триста тридцять
три грн. 33 коп.).

Згідно з п. 2.2 Договору вартість робіт
за кожним конкретним видом
визначається на підставі кошторису на
проведення робіт, який погоджений
обома сторонами і є невід'ємною
частиною договору.

На виконання умов Договору відповідач
замовляв у позивача роботи (послуги),
про що сторони складали кошторис на
проведення робіт (послуг): кошторис № 10
на проведення робіт (послуг), що є
Додатком № 18 до договору № 10/10 від
31.05.2010 р.; кошторис № 13 на проведення
робіт (послуг), що є Додатком № 24 до
договору № 10/10 від 31.05.2010 р.; кошторис №
17 на проведення робіт (послуг), що є
Додатком № 32 до договору № 10/10 від
31.05.2010 р., а також календарний план робіт
за договором (до локального кошторису):
календарний план робіт за договором (до
локального кошторису № 10), що є
Додатком № 19 до договору № 10/10 від
31.05.2010 р.; календарний план робіт за
договором (до локального кошторису №
13), що є Додатком № 25 до договору № 10/10
від 31.05.2010 р. і календарний план робіт за
договором (до локального кошторису №
17), що є Додатком до договору № 10/10 від
31.05.2010 р.

Позивач повністю виконав роботи
(послуги), передбачені Договором та
вищезазначеними кошторисами. Проте,
відповідачем не повністю було сплачено
вартість окремих етапів робіт,
приймання-передача яких засвідчується
актами:

актом № 4 здачі-приймання виконаних
робіт (послуг) за договором № 10/10 від
31.05.2010р. та кошторисом № 10 від 31.10.2013р. на
суму 3 990,81 грн.;

актом № 4 здачі-приймання виконаних
робіт (послуг) за договором № 10/10 від
31.05.2010р. та кошторисом № 13 від 31.10.2013 р.
на суму 9 646,83 грн.;

актом № 1 здачі-приймання виконаних
робіт (послуг) за договором № 10/10 від
31.05.2010р. та кошторисом № 17 від 31.10.2013р. на
суму 16 105,54 грн.

За виконання вищезазначених робіт
відповідач сплатив на рахунок позивача
лише суму у розмірі 8052,77 грн. (вісім
тисяч п'ятдесят дві грн. 77 коп.) - за
актом № 1 здачі-приймання виконаних
робіт (послуг) за договором № 10/10 від
31.05.2010 р. та кошторисом № 17 від 31.10.2013 р.

18 жовтня 2013 року позивач виставив
відповідачеві рахунок № 30/13 на суму
З 990,81 грн. за роботи, виконання
яких засвідчується актом № 4
здачі-приймання виконаних робіт
(послуг) за договором № 10/10 від 31.05.2010 р.
та кошторисом № 10 від 31.10.2013 р.

11 жовтня 2013 року позивач виставив
відповідачеві рахунок № 27/13 на суму
9646,83 грн. за роботи, виконання яких
засвідчується актом № 4
здачі-приймання виконаних робіт
(послуг) за договором № 10/10 від 31.05.2010 р.
та кошторисом № 13 від 31.10.2013 р. на суму 9
646,83 грн.

18 жовтня 2013 року Позивач виставив
Відповідачеві рахунок № 31/13 на суму
8052,77 грн. за роботи, виконання яких
засвідчується актом № 1
здачі-приймання виконаних робіт
(послуг) за договором № 10/10 від 31.05.2010 р.
та кошторисом № 17 від 31.10.2013 р. на суму 16
105,54 грн.

Положеннями пункту 2.5 Договору було
передбачено, що розрахунки за виконані
роботи проводяться відповідно до
виставленого Виконавцем рахунку: не
пізніше 7-ми днів після підписання
двостороннього акту
приймання-передачі робіт.

Проте, в порушення умов договору,
відповідач у строк, передбачений п. 2.5
Договору, саме до 07.11.2013 року вартість
робіт (послуг) за договором № 10/10 на
виконання робіт (посередницьких
послуг) від 31 травня 2010 року та
кошторисом № 10 на проведення робіт
(послуг), що є Додатком № 18 до договору
№ 10/10 від 31.05.2010 р., кошторисом № 13 на
проведення робіт (послуг), що є Додатком
№ 24 до договору № 10/10 від 31.05.2010 р.,
кошторисом № 17 на проведення робіт
(послуг), що є Додатком № 32 до договору
№ 10/10 від 31.05.2010 р. не сплатив.

Статтею 903 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Статтею 174 ГК України передбачено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст., ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших правових актів, а
за відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Обставини, якими відповідач заперечує
проти позовних вимог, суд визнав
такими, що не підтверджені належними
доказами та суперечать фактичним
обставинам справи.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст., ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Зокрема, суд не приймає до уваги
заперечення відповідача про те, що
22.04.2014 р. відповідачем перерахована
сума в розмірі 5975,69 грн., яку позивач не
врахував в суму погашення
заборгованості. Суд оцінивши надані
докази та перевіривши акт звірки
взаємних сторін та встановив, що
відповідач перерахував позивачу 5975,69
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 14699 від 16.12.2013 р. на оплату
робіт відповідно до кошторису № 14.
Оплата за виконані роботи відповідно
до за кошторис № 14 не є предметом
розгляду в даній справі, тому доводи
відповідача суд визнав
необґрунтованими та безпідставними.

Оскільки відповідач не надав суду
доказів погашення позивачу
заборгованості в сумі 21690,41 грн., судом
вимога позивача про стягнення з
відповідача 21690,41 грн. основного боргу
визнається обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивач просить стягнути з відповідача
3 % річних в сумі 456,39 грн.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд
вважає його правомірним та
обґрунтованим, тому з відповідача
підлягає стягненню 456,39 грн. - 3% річних.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача на його користь 2344,93 грн.
пені за неналежне виконання умов
договору.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Штраф відрізняється від пені як
підставами, так і засобами визначення
розміру, а також порядком його
нарахування. Підставою штрафу може
бути не лише прострочення, а й будь-яке
інше правопорушення. Його розмір
встановлюється або у вигляді відсотка
від суми порушеного зобов'язання, або в
твердій сумі. Головна відмінність пені
та штрафу полягає в тому, що розмір пені
безперервно збільшується, а штраф -
сума, що стягується одноразово.

Як вбачається з пункту 4.3 Договору у
випадку порушення замовником термінів,
встановлених п. 2.5 даного договору,
останній сплачує виконавцю штраф у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості виконаних, але не
оплачених у строк робіт за кожен день
прострочення виконання зобов'язань за
договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, в пункті 4.3. Договору йдеться
про сплату пені, а не штрафу у разі
прострочки оплати за надані послуги. До
того ж, з наданого позивачем розрахунку
штрафу вбачається, що фактично позивач
просить стягнути не штраф, а пеню (за 256
днів), що суперечить вимогам ст. 232
Господарського кодексу України та
умовам договору.

Таким чином, вимога позивача про
стягнення 2344,93 грн. штрафу заявлена
необґрунтовано і не підлягає
задоволенню.

Таким чином позов слід
задовольнити частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України, судові витрати, в частині
задоволених вимог, слід покласти на
відповідача, поскільки спір доведений
до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Концерну "Міські
теплові мережі" про стягнення 24491,73 грн.
задовольнити частково.

2. Стягнути з Концерну "Міські
теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул.
Гвардійський, буд. 137, )
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (69037, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 21690
(двадцять одна тисяча шістсот
дев'яносто) грн. 41 коп. основного боргу,
456 (чотириста п'ятдесят шість) грн. 39 коп.
- 3% річних, 1652 (одна тисяча шістсот
п'ятдесят дві) грн. 08 коп. судового
збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у
відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК
України "12" серпня 2014 р.

Суддя
Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.