ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2014 р.
Справа №917/1595/14

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1,36008

до Приватного підприємства
"Амарант-Агро", вул.Лучанська,1Б, с.
Юсківці, Лохвицький район, Полтавська
область,37222

про стягнення 12 222,85 грн. заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. №436 від
04.07.2014р.

від відповідача: відсутні

У судовому засіданні 09.09.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення та повідомив дату
складання повного тексту рішення
згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості в сумі
12 222,85 грн. за договором на виконання
авіаційних робіт літаком АН-2 №22 від
14.07.2013 року, з яких: 9056,00 грн. - сума
основного боргу, 1811,20 грн. - штраф в
розмірі 20%, 1104,82 грн. - інфляційні, 250,83
грн. - 3% річних.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, хоча і
був належним чином повідомлений про
час та місце проведення судового
засідання (повідомлення про вручення
поштового відправлення в матеріалах
справи), відзив на позовну заяву не
подав, вимог ухвал суду від 06.08.2014 року
та від 26.08.2014 року не виконав.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю та наполягав на їх
задоволенні.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо,
господарський суд повідомляв належним
чином відповідача про дату, час і місце
судового розгляду, а неявка
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті, жодних клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило, то справа
розглядається без участі представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

14.08.2013 року між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (виконавець,
позивач) та Приватним підприємством
"Амарант-Агро" (замовник, відповідач)
було укладено договір на виконання
авіаційних робіт літаком АН -2 №22
(договір) (арк. с. 10). Згідно умов
вказаного договору замовник доручив, а
виконавець прийняв на себе
зобов'язання організувати виконання
авіаційно-хімічних робіт літаком АН-2.

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне :

- Здача - приймання виконаних
авіаційних робіт здійснюється на
підставі акту здачі-приймання
виконаних авіаційних робіт (п.4.1.
договору);

- Розрахунок за виконання авіаційних
робіт здійснюється шляхом 100%
попередньої оплати за весь обсяг
авіаційних робіт. Переліт літака АН - 2
до місця робіт з базового аеродрому та
назад, а також всі перельоти пов'язанні
з виконанням авіаційних робіт,
здійснюються за рахунок замовника (3.1.
договору);

- Назва авіаційних робіт : десикація с/г
культур на площі 1920 га по ціні 32,00 грн.
за гектар. Загальна вартість договору
складає: 61 440,00 грн. (п. п. 3.3. -3.4.
договору);

- Розрахунок за фактично виконані
авіаційні роботи, згідно акту здачі -
прийняття виконаних робіт,
здійснюється на протязі 3-х банківських
днів після закінчення авіаційних робіт
(п. 3.5. договору);

- Термін закінчення робіт - дата підпису
сторонами акту здачі - прийняття
виконаних авіаційно - хімічних робіт
(п.3.6. договору).

На виконання умов договору позивачем
були виконані роботи - десикація с/г
культур на площі 1920 га на загальну суму
61 440,00 грн., що підтверджується актами
здачі - прийняття виконаних авіаційно -
хімічних робіт від 23.08.2013 року на суму
30 720,00 грн. та від 24.08.2013 року на
суму 9 056,00 грн. підписаних сторонами та
скріпленими їх печатками (арк. с. 11-12).

Взяті на себе зобов'язання щодо оплати
наданих робіт відповідач виконав
частково на суму 30 720,00 грн.
(підтверджується випискою по рахунку
арк. с. 26-27). В частині оплати 9 056,00 грн.
наданих робіт за договором
зобов'язання відповідача не виконані,
що й стало підставою для звернення
позивача до суду із даним позовом.

Також позивачем на підставі п. 5.6.
договору та статті 625 ЦК України
нараховано відповідачу 20% штрафу в
сумі 1811,20 грн., 3% річних в сумі 250,83 грн.,
інфляційні в сумі 1104,82 грн., які позивач
також просить суд стягнути з
відповідача.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
підряду, згідно якого, в силу ст. 837 ЦК
України, одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Згідно з п. 1 ст. 854 ЦК України якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом
(ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент пред'явлення позову та розгляду
справи, відповідач свої зобов'язання за
договором на виконання авіаційних
робіт літаком АН-2 №22 від 14.07.2013 року
виконав не в повному обсязі.

Судом встановлено, що актами здачі -
прийняття виконаних авіаційно -
хімічних робіт від 23.08.2013 року та від
24.08.2013 року, підписаних сторонами та
скріплених їхніми печатками
підтверджується факт виконання
позивачем відповідачу робіт на
загальну суму 39 776 грн.

Отже, відповідач підписавши договір на
виконання авіаційних робіт літаком АН-2
№22 від 14.07.2013 року, акти дачі -
прийняття виконаних авіаційно -
хімічних робіт , взяв на себе
зобов'язання з оплати виконаних робіт.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що відповідач не виконав
своїх зобов'язань за договором, а саме
не сплатив у повному обсязі вартість
виконаних робіт за актом від 24.08.2013
року, тому позовні вимоги про стягнення
9 056,00 грн. основного боргу підлягають
задоволенню.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

В пункті 5.6. договору сторони погодили,
що за невиконання або неналежне
виконання договірних зобов'язань,
винна сторона сплачує другій стороні,
за даним договором, штраф в розмірі 20%
вартості договору.

Позивачем нараховано відповідачу 20%
штрафу в сумі 1 811,20 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 1 811,20 грн. 20% штрафу, суд
визнає правомірними (розрахунок штрафу
перевірено судом).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Позивачем нараховано відповідачу 3%
річних за період з 29.08.2013 року по 31.07.2014
року в сумі 250,83 грн.

Однак при нарахуванні 3% річних
позивачем невірно визначено початок
перебігу строку прострочення.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. Частина 5 ст. 254 ЦК України якщо
останній день строку припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Так, згідно пунктів 3.5- 3.6. договору
замовник здійснює оплату протягом 3-х
банківських днів після закінчення
авіаційних робіт, термін закінчення
робіт дата підпису сторонами акту
здачі - прийняття виконаних авіаційно -
хімічних робіт.

Акт здачі - прийняття виконаних
авіаційно - хімічних робіт підписано
сторонами 24.08.2013 року. Позивач
помилково нараховує 3% річних за цим
актом з 29.08.2013 року.

Позивачем не враховані вище
перелічені приписи законодавства та
умови договору, а тому, враховуючи вище
викладене прострочення відповідача
почалося з 30.08.2013 року.

Судом здійснено перерахунок розміру 3%
річних, заявлених до стягнення, з
використанням калькулятора "ЛІГА:
ЗАКОН ЕЛІТ " та з урахуванням
вищенаведеного, сума 3% річних, що
підлягає стягненню становить 250,09 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення
1104,82 грн. інфляційних за період з
вересня 2013 року по червень 2014 року
включно.

Дані нарахування не суперечать вимогам
закону та наданому позивачем
розрахунку і підлягають задоволенню.
Розрахунок позивача перевірено судом.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 9056,00 грн. основного боргу,
1811,20 грн. штрафу в розмірі 20%, 1104,82 грн.
інфляційних, 250,09 грн. 3% річних
обґрунтовані, підтверджуються
наявними доказами ( в мат. справи),
відповідачем не заперечуються і
підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем,
відповідно до ст.49 ГПК України
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 33,43,49,75,82-85 ГПК України,
суд -

В И Р
І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Амарант-Агро" (вул.Лучанська,1Б, с.
Юсківці, Лохвицький район, Полтавська
область,37222, р/р 5983 в регіон. від.
"ОТП Банк" м. Полтава, МФО 300528,
ідентифікаційний код 36454236) на користь
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1,36008, р/р НОМЕР_2 в "Райффайзен
Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) 9056,00 грн.
основного боргу, 1811,20 грн. штрафу в
розмірі 20%, 1104,82 грн. інфляційних, 250,09
грн. 3% річних, 1826,89 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.09.2014 р.

Суддя
Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.