номер провадження справи 19/28/14-14/72/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2014
Справа № 908/1332/14

Суддя господарського суду
Запорізької області Сушко Л.М.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «РІФ СІЧ» (адреса -
69002, м. Запоріжжя, вул. Крива
бухта, 102)

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (адреса -
АДРЕСА_1)

про стягнення 70355,41 грн.

за участю уповноважених представників
сторін:

від позивача: Котенко О.Г.,
довіреність б/н від 01.07.2014 р.

Остапець Н.В.,
довіреність № 0407/4 від 04.07.2014р.

від відповідача: не з'явився

Суть спору:

17 квітня 2014 року Позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю «РІФ СІЧ»
(далі за текстом ТОВ «РІФ СІЧ»)
звернувся до господарського суду
Запорізької області з позовною заявою
до Відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (далі за текстом ФОП
ОСОБА_3) про стягнення заборгованості.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 22.04.2014р. (суддя
Давиденко І.В.) порушено
провадження у справі №908/1332/14, судове
засідання призначено на 22.05.2014р.

Розгляд справи відкладався до 05.06.2014р.
та до 17.06.2014р.

У зв'язку з хворобою судді Давиденко
І.В. системою документообігу
господарського суду здійснено
автоматичний перерозподіл справи для
розгляду між суддями та справу
призначено до розгляду головуючому
судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 16.06.2014р. справу
№908/1332/14 прийнято до провадження,
справі присвоєно номер провадження
19/28/14-14/72/14, судове засідання призначено
на 08.07.2014р.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 08.07.2014р. у
зв'язку з неявкою Відповідача розгляд
справи відкладено до 24.07.2014р.

В судовому засіданні 24.07.2014р. оголошено
перерву до 12.08.2014р.

В судове засідання 12.08.2014р. Відповідач
не з'явився, надіслав суду заяву про
розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні 12.08.2014р. справу
розглянуто, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК
України, за згодою представників
Позивача оголошено вступну та
резолютивну частини рішення,
повідомлено про час складання повного
рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
зазначив, що на підставі укладеного між
Сторонами Договору купівлі-продажу
№030212 від 28.01.2013р. Відповідачеві
поставлено товар на загальну суму 60 300,06
грн. Відповідач отриманий товар
оплатив частково на суму 10 190,00 грн.
Таким чином заборгованість становить 50
110,22 грн.

Відповідачем порушено строк оплати за
надані послуги, отже крім основної
заборгованості, відповідно до діючого
законодавства України та умов Договору
у Позивача виникає право на стягнення з
Відповідача пені, 3% річних та
інфляційних збитків.

Позивачем неодноразово уточнювалися
позовні вимоги в частині розрахунку
пені, відсотків річних та інфляційних
збитків.

Відповідно до розрахунку, який
надійшов на адресу суду 27.05.2014р.,
Позивач просить стягнути з Відповідача
1 669,35 грн. інфляційних збитків, 12 056,02
грн. 25% річних та 6 519,82 грн. пені.

Уточнення не суперечать ст. 22 ГПК
України, судом прийняті, розглядаються
уточнені позовні вимоги.

З урахуванням зазначених обставин,
Позивач просить стягнути з ФОП ОСОБА_3
на користь ТОВ «РІФ СІЧ» 50 110,22 грн. суми
основного боргу, 1 669,35 грн. інфляційних
збитків, 12 056,02 грн. 25% річних та 6 519,82 грн.
пені. та 1 827,00 грн. судового збору.

Відповідач проти позову заперечив з
підстав, що викладені у відзивах. В
обґрунтування заперечень посилається
на те, що за умовами Договору Позивач
зобов'язаний був надати Відповідачеві
бланки-дозволи на відпуск
нафтопродуктів. В накладних міститься
посилання на отримання лише палива, а
не бланків-дозволів, як то передбачено
Договором.

Крім того, видаткова накладна не
містить жодного посилання на будь-який
господарський договір та не містить
строку оплати товару. Оскільки Позивач
не звертався до Відповідача з вимогою
про сплату за зазначеною накладною,
відтак у нього відсутні підстави для
звернення до суду за цією накладною. За
викладених обставин Відповідач
просить відмовити в задоволенні
позову.

Запис розгляду справи 24.07.2014р.
здійснювався за допомогою технічних
засобів, а саме: програмно-апаратного
комплексу «Оберіг».

За клопотанням представників Позивача
розгляд справи 12.08.2014р. здійснювався
без застосування технічних засобів
фіксування судового процесу.

Судом у відповідності з вимогами
статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників
Сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, суд встановив наступне.

28.01.2013р. між ТОВ «РІФ СІЧ» - Продавець та
ФОП ОСОБА_3 - Покупець укладено Договір
купівлі-продажу нафтопродуктів №030213
(далі Договір).

За умовами п. 1.1. Договору, Продавець
зобов'язався організувати та
забезпечити заправку нафтопродуктами
далі по тексту Паливо) автотранспорту
Покупця, а Покупець прийняти та
оплатити Паливо на умовах, викладених у
Договорі, найменування, кількість, ціна
яких зазначена в накладних документах
на Паливо, які оформлюються на кожну
окрему партію палива.

Згідно п. 1.3. Договору, Продавець в
підтвердження свого зобов'язання, що
витікає з даного Договору, видає
Покупцю «універсальні бланки-дозволи
на відпуск нафтопродуктів».

Відповідно до п. 3.2. Договору, Покупець
зобов'язується заплатити повну
вартість Товару (в розмірі 100%, в т.ч.
ПДВ), відображену в рахунках-фактурах
на накладних документах на Товар
(видаткові накладні та/або акти
приймання-передачі), протягом 3 робочих
днів, з моменту здійснення поставки
Товару.

Право власності на Товар переходить до
Покупця з моменту поставки Товару, що
зазначена у видаткових накладних
та/або актах приймання-передачі (п. 3.4.
Договору).

Договір набирає чинності з моменту
підписання і діє до 31.12.2013р., а стосовно
умов про розрахунки та про
відповідальність - до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
(п.71.1 Договору)

Відповідно до п. 7.2. Договору , цей
Договір автоматично пролонговується
на кожний наступний календарний рік,
якщо жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про його розірвання
офіційним листом з повідомленням про
вручення не менш як за 30 календарних
днів до закінчення дати його дії.

На виконання своїх зобов'язань по
Договору Позивач на підставі
видаткових накладних № від
25.02.2014р. на суму 3896,56 грн. та № 3В310306 від
31.03.2013р. на суму 56 403,50 грн. поставив
Відповідачеві Товар на загальну суму 60
300,06 грн.

Відповідач отримав Товар на підставі
довіреностей №2502/1 від 25.02.2014р. та №3103
від 31.03.2013р. Про отримання Товару
Відповідачем свідчить його підпис на
накладних.

Відповідач в порушення умов Договору
отриманий Товар оплатив частково на
суму 10 190,00 грн., про що свідчить
платіжне доручення №82 від 22.03.2013р.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань
щодо оплати за Товар, Позивач надіслав
Відповідачеві Вимогу №0208/3 від 02.08.2013р.
щодо сплати заборгованості.

Вимога Відповідачем отримана, проте
заборгованість до теперішнього часу не
погашена.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, ст. 525 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законні інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Посилання Відповідача на те, що
поставка Товару за накладною №
від 25.02.2014р. на суму 3896,56 грн.
здійснювалася не в рамках Договору
купівлі-продажу нафтопродуктів №030213
від 28.01.2013р., оскільки в якості підстави
поставки зазначено рахунок-фактуру
№ від 25.02.2014р., а не Договір, а
також про те, що за зазначеною
накладною вимога про сплату боргу не
пред'являлася, тобто строк оплати не
наступив спростовується наступним.

Пунктом 7.2.8. Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997р.
№ 168/97-ВР визначено порядок обліку
товарів у місцях зберігання.

Згідно цього Закону Платники податку
зобов'язані вести окремий облік
операцій з поставки та придбання
товарів (послуг), які підлягають
оподаткуванню цим податком, а також які
не є об'єктами оподаткування згідно із
статтею 3 та звільнених від
оподаткування згідно із статтею 5 цього
Закону. Зведені результати такого
обліку відображаються у податкових
деклараціях, форма і порядок
заповнення яких визначаються
відповідно до закону.

Позивачем надано Податкову накладну
№250202 від 25.02.2014р., в якій зазначено, що
поставка товару на суму 3 896,56 грн.
відбувалася саме за Договором
купівлі-продажу №030213.

Крім того, в рахунку-фактурі № від
25.02.2014р. (а.с. 92) зазначено, що рахунок
дійсний до сплати до 25.02.2014р., тобто
Постачальником чітко визначено строк
оплати Товару, а відтак пред'явлення
Вимоги в порядку ст. 530 ЦК України не є
обов'язковим.

Крім того, посилання Відповідача на те,
що в накладних зазначено лише
нафтопродукти, а не бланки-дозволи на
відпуск нафтопродуктів спростовується
умовами Договору, в якому зазначено, що
предметом Договору є саме організація
та забезпечення заправки
нафтопродуктами, а бланки-дозволи на
відпуск нафтопродуктів є лише
підтвердженням зобов'язань
Постачальника по Договору.

Враховуючи викладені обставини, вимога
ТОВ «РІФ СІЧ» про стягнення з ФОП
ОСОБА_3 боргу за Товар в сумі 50 110,22 грн.
підлягає частковому задоволенню на
суму 50 110,06 грн.

Крім того, Позивач, посилаючись на
прострочення виконання Відповідачем
зобов'язання за Договором, просить
стягнути з останнього 1 669,35 грн.
інфляційних збитків, 12 056,02 грн. 25%
річних та 6 519,82 грн. пені.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором, ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За умовами п. 4.1. Договору, в разі
порушення Покупцем строків виконання
грошових зобов'язань, пов'язаних з
розрахунками за поставлений Товар,
Покупець сплачує Продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діє в період несвоєчасної
оплати (неоплати), за кожен день
прострочки, від суми невиконаного
грошового зобов'язання за весь період
прострочки.

Згідно п.3.3 Договору, за порушення
строків оплати, передбачених п. 3.2.
Договору, Покупець на вимогу Продавця
крім штрафних санкцій (оплати пені
згідно п. 4.1. Договору), зобов'язується
сплатити суму боргу з врахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також згідно ст. 625
ЦК України - 25% річних від суми боргу.

Перевіривши за допомогою юридичної
інформаційно-пошукової системи
«Законодавство» правильність
нарахування пені, 25% річних та
інфляційних збитків судом встановлено,
що стягненню з Відповідача на користь
Позивача підлягає 3 324,12 грн. пені, 12 055,98
грн. 25% річних та 1 669,34 грн. інфляційних
збитків.

За приписами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів віднесено на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відтак, Сторонами надано всі належні та
допустимі докази на підтвердження
своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що позовні вимоги ТОВ «РІФ СІЧ»
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
судові витрати покладаються на
Відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «РІФ СІЧ» до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «РІФ СІЧ» (69002 м.
Запоріжжя, вул. Крива Бухта, 102, ) 50 110 (п'ятдесят тисяч сто
десять) грн. 06 коп. основного боргу, 3 324
(три тисячі триста двадцять чотири) грн.
12 коп. пені, 12 055 (дванадцять тисяч
п'ятдесят п'ять) грн. 98 коп. 25% річних, 1 669
(одну тисячу шістсот шістдесят дев'ять)
грн. 34 коп. інфляційних збитків, 1 744
(одну тисячу сімсот сорок чотири) грн. 00
коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя
Л.М. Сушко

Рішення суду оформлено та підписано
відповідно до вимог ст. 84
Господарського процесуального кодексу
України 15.08.2014р.