м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9539/14 14.08.14
За позовомТовариства з обмеженою
"Укрбізнесвіза"доТовариства з
обмеженою відповідальністю "Еліт
менеджмент груп"за участю третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні:позивача1.
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль"відповідача:2.
Приватного підприємства "Легіон-2004" 3.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акрополіс Реаліті
Груп"провитребування майна Суддя
Представники сторін:
від позивача:не з'явивсявід
відповідача:не з'явивсявід третьої
особи 1:Омельченко Д.О.від третьої особи
2:не з'явивсявід третьої особи 3:не
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрбізнесвіза"
(надалі - "ТОВ "Укрбізнесвіза")
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Еліт
менеджмент груп" (надалі - "ТОВ "Еліт
менеджмент груп") про витребування
Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю правових підстав для
володіння та користування
відповідачем нежилими приміщеннями, а
саме: з №1 по №22, вітрини (групи
приміщень №57), з №1 по №7, №9, №11, з №13 по
№20, з 323 по №34 (групи приміщень №58)
літера А, загальною площею 1 133 кв.м., що
знаходяться за адресою: м. Київ, бул.
Лепсе, 50, у зв'язку з чим позивач просить
витребувати у ТОВ "Еліт менеджмент
груп" вказане майно та визнати право
власності на нього за позивачем.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.05.2014 р. порушено провадження
у справі №910/9539/14, залучено до участі у
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні: позивача - Публічне
акціонерне товариство "Райффайзен Банк
Аваль" (надалі - "Банк"); відповідача:
Приватне підприємство "Легіон-2004"
(надалі - ПП "Легіон-2004"); Товариство з
обмеженою відповідальністю "Акрополіс
Реаліті Груп" (надалі - "ТОВ "Акрополіс
Реаліті Груп"), розгляд справи
призначено на 19.06.2014 р.
02.06.2014 р. через канцелярію суду
представником позивача було подано
заяву за змістом якої повідомив про
відмову від позову в повному обсязі та
просив припинити провадження у справі.
19.06.2014 р. через канцелярію суду
представником відповідача подано
заперечення на позовну заяву за
змістом якого в задоволенні позову
просив відмовити повністю, вказував на
те, що ТОВ "Еліт менеджмент груп" є
добросовісним набувачем спірного
Судом розгляд заяви представника
позивача про відмову від позову
відкладено на більш пізній строк
розгляду справи.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 19.06.2014 р. у зв'язку із неявкою
представників відповідача, третіх осіб
2, 3 розгляд справи відкладено до 26.06.2014
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 19.06.2014 р. накладено арешт на
26.06.2014 р. через канцелярію суду
представником позивача було подано
заяву за змістом якої повідомив про
відмову від позову в повному обсязі та
просив припинити провадження у справі.
26.06.2014 р. через канцелярію суду
представником третьої особи 1 подано
заперечення на заяву представника
позивача від позову за змістом якої
вказує, що подана останнім відмова від
позову порушує права і охоронювані
законом інтереси третьої особи 1, як
кредитора ТОВ "Укрбізнесвіза", а тому не
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.06.2014 р. у зв'язку із неявкою
представників відповідача 2, третіх
осіб 2, 3 розгляд справи відкладено до
При цьому, в мотивувальній частині
вказаної ухвали суд, розглянувши заяву
ліквідатора позивача про відмову від
позову дійшов висновку, що така відмова
порушує права і охоронювані законом
інтереси як ТОВ "Укрбізнесвіза", так і
його кредиторів, а тому в силу положень
ч. 6 ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України вона не підлягає
08.07.2014 р. через канцелярію суду
представником позивача подано
клопотання про проведення судової
будівельно-технічної експертизи за
змістом якого просив призначити у
справі судову будівельно-технічну
17.07.2014 р. через канцелярію суду
представником третьої особи 2 було
подано пояснення за змістом якого
просив відхили позовні вимоги ТОВ
"Укрбізнесвіза", вказував на те, що
майно вибуло із власності позивача на
підставі судового рішення, а не
відплатного договору, та те, що про
існування волевиявлення останнього на
відчуження спірного майна свідчить
укладений з ПП "Легіон-2004" договорів про
співробітництво та організацію
взаємовідносин від 17.10.2005 р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.07.2014 р. задоволено
клопотання ліквідатора позивача про
перенесення розгляду справи та
відкладено розгляд справи на 24.07.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 24.07.2014 р. у зв'язку
із перебуванням судді Бойка Р.В. у
відпустці справу №910/9539/14 передано для
розгляду судді Босому В.П.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.07.2014 р. суддею Босим В.П.
прийнято до провадження справу №910/9539/14
та призначено її до розгляду на 14.08.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 28.07.2014 р. справу
№910/9539/14 передано для розгляду судді
Бойку Р.В. у зв'язку із його поверненням
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 р. суддею Бойком Р.В.
прийнято до провадження справу
№910/9539/14.
Представник третьої особи 1 в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
Позивач, відповідач, треті особи 2, 3,
повідомлені про час і місце розгляду
справи належним чином, що
підтверджується відміткою на звороті
ухвали суду, своїх повноважних
представників в судове засідання не
направили, про поважні причини неявки
суд не повідомили.
Місцезнаходження позивача за адресою:
вул. А.Міцкевича, 5, кв. 31 - поштова адреса
ліквідатора позивача) та відповідача
21, на які було відправлено ухвалу суду,
підтверджується інформацією з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, яка
містить на офіційному веб-сайті
Державного підприємства
"Інформаційно-ресурсний центр" за
матеріалами справи та вказано в позові.
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції у разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач, відповідач та треті особи 2,
3 повідомлені про час і місце судового
розгляду належним чином.
Оскільки про час і місце судового
засідання позивач, відповідач та треті
особи 2, 3 були належним чином
повідомлені, пояснення ліквідатора
позивача стосовно суті спору були
заслухані в судових засіданнях та
викладені в позові, матеріали справи
містять достатні докази для її
розгляду по суті, то на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами, а необхідність у
відкладенні її розгляду відсутня.
Судом в задоволенні клопотання
представника позивача про призначення
у справі експертизи відмовлено,
оскільки останніми не доведено
існування обставин з якими приписи ст.
41 Господарського процесуального
кодексу України пов'язують можливість
призначення у даній справі проведення
судової експертизи (існування
необхідності вирішення питань, що
потребують спеціальних знань).
В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.
У судових засіданнях 19.06.2014 р. та 26.06.2014
р. складались протоколи згідно статті
811 Господарського процесуального
кодексу України, а в подальшому
фіксація судового процесу
здійснювалася за допомогою технічних
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
17.10.2005 р. між ТОВ "Укрбізнесвіза"
(сторона-1) та ПП "Легіон-2004" (сторона-2)
було укладено договір про
співробітництво та організацію
взаємовідносин відповідно до умов
якого сторони зобов'язалися шляхом
об'єднання своїх зусиль, фінансових
можливостей, майна, що належить
сторонам, спільно діяти без створення
юридичної особи для досягнення
наступних спільних цілей, як те:
співробітництво з метою придбання та в
подальшому використання в спільних
комерційних напрямках нежилих
приміщень з №1 по №22, вітрини (групи
приміщень №57), з №1 по №7, №№9, 11, з №13 по
№20, з №23 по №34 (групи приміщень №58) по
бул. Івана Лепсе, 50, (літера А) в м. Києві,
загальною площею 1 338,44 кв.м., які
належать територіальній громаді
Солом'янського району м. Києва на
підставі Свідоцтва про право власності
серії ЯЯЯ №734854.
На підставі договору купівлі-продажу
нежилих приміщень, укладеного 15.12.2005 р.
між Фондом приватизації комунального
майна Солом'янського району м. Києва та
ТОВ "Укрбізнесвіза", посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрованого в реєстрі за №1588,
ТОВ "Укрбізнесвіза" було набуто право
власності на нерухоме майно - нежилі
приміщення з №1 по №22, вітрини (групи
приміщень №57), з №1 по №7, №№9, 11, з №13 по
№20, з №23 по №34 (групи приміщень №58) по
бул. Івана Лепсе, 50, (літера А) в м. Києві,
загальною площею 1 133,00 кв.м., що
підтверджується актом передачі №250 від
08.02.2006 р. та реєстраційним посвідченням
№017576 від 15.02.2006 р.
Рішенням господарського суду міста
Києва від 15.02.2010 р. у справі №53/48 за
позовом ПП "Легіон-2004" до ТОВ
"Укрбізнесвіза" про визнання права
власності та зобов'язання вчинити дії
визнано за ПП "Легіон-2004" право
власності на 9/10 частин нежилих
приміщень з №1 по №22, вітрини (групи
приміщень №57), з №1 по №7, №№ 9, 11, з №13
по №20, що становить 544,90 кв.м., та з №23 по
№34 (групи приміщень №58), що становить
659,70 кв.м., які знаходяться по бульв.
Івана Лепсе, 50, (літера А) в м. Києві,
загальною площею 1204,60 кв. м., виділено в
натурі ПП "Легіон-2004 як окремі об'єкти
нерухомого майна 9/10 частин груп
нежилих приміщень №57 та №58, що
знаходяться за адресою: м. Київ, бульв.
Івана Лепсе, буд. 50, а саме: з групи
приміщень №57 - групу приміщень №59
загальною площею 544,9 кв.м. та з групи
приміщень №58 - групу приміщень №60
загальною площею - 659,7 кв.м.

На підставі договорів купівлі-продажу
групи нежилих приміщень, укладених
09.12.2010 р. між ТОВ "Акрополіс Реаліті
Груп" та ТОВ "Еліт менеджмент груп",
останнім було придбано у власність
групу нежилих приміщень №60 (в літ. А),
загальною площею 659,70 кв.м., та групу
нежитлових приміщень №61 (в літ. А),
загальною площею 544,90 кв.м., що
знаходяться за адресою: м. Київ, бул.
Івана Лепсе, 50.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 26.09.2011 р. у
справі №53/48 рішення господарського
суду міста Києва від 15.02.2010 р. у справі
№53/48 скасовано та прийнято нове яким в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.09.2012 р. у справі №5011-73/8630-2012,
за позовом Банку до ПП "Легіон-2004" та ТОВ
"Акрополіс Реаліті Груп" про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2012 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 15.04.2013 р., позов задоволено:
визнано недійсним договір
купівлі-продажу групи нежилих
приміщень №61 (літ. А), що знаходиться за
адресою: м. Київ, бул. І. Лепсе, 50,
загальною площею 544,90 кв.м., укладений
03.11.2010 р. між ПП "Легіон-2004" та ТОВ
"Акрополіс Реаліті Груп"", посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований за № 3193; визнано
недійсним договір купівлі-продажу
групи нежилих приміщень №60 (літ. А), що
знаходиться за адресою: м. Київ, бул. І.
Лепсе, 50, загальною площею 659,70 кв.м.,
укладений 03.11.2010 р. між ПП "Легіон-2004" та
ТОВ "Акрополіс Реаліті Груп",
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований за №3196.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 26.09.2012 р. у справі №5011-55/8779-2012
за позовом Банку до ТОВ "Акрополіс
Реаліті Груп" до ТОВ "Еліт менеджмент
груп" про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу, залишеним
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
19.11.2012 р. та постановою Вищого
господарського суду України від 28.01.2013
р., позов задоволено: визнати недійсним
договір купівлі-продажу групи нежилих
приміщень №61 (літ. А), що знаходиться за
адресою: м. Київ, бул. І. Лепсе, 50,
загальною площею 544,90 кв.м., укладений
09.12.2010 р. між ТОВ "Акрополіс Реаліті
Груп" та ТОВ "Еліт Менеджмент Груп",
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований за № 3645;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу групи нежилих
приміщень №60 (літ. А), що знаходиться за
адресою: м. Київ, бул. І. Лепсе, 50,
загальною площею 659,70 кв.м., укладений
09.12.2010 р. між ТОВ "Акрополіс Реаліті
Груп" та ТОВ "Еліт Менеджмент Груп",
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований за № 3642.

Спір у справі стосується наявності
правових підстав для витребування на
користь позивача спірного нерухомого
майна, а саме: нежилих приміщень з №1 по
№22, вітрини (групи приміщень №57), з №1
по №7, №№9, 11, з №13 по №20, з №23 по №34
(групи приміщень №58) по бул. Івана
Лепсе, 50, (літера А) в м. Києві, загальною
площею 1 133,00 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ч. 1 ст. 317 Цивільного
кодексу України власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного
кодексу України передбачено, що
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу
України власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Із наявних в матеріалах справи судових
рішень (постанови Київського
апеляційного господарського суду від
26.09.2011 р. у справі №53/48, рішення
господарського суду міста Києва від
18.09.2012 р. у справі №5011-73/8630-2012,
залишеного без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2012 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 15.04.2013 р., рішення
господарського суду міста Києва від
26.09.2012 р. у справі №5011-55/8779-2012,
залишеного без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 19.11.2012 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 28.01.2013 р.) вбачається
скасування підстави вибуття спірного
майна із власності позивача та
визнання недійсними послідуючих
правочинів купівлі-продажу такого
майна, на підставі яких відповідач
заволодів спірним майном.

Частиною 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про незалежність судової
влади" від 13.06.2007 р. №8 передбачено, що за
змістом частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються
законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку
або не переглянуті компетентним судом
в іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
встановлено, що суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду
з прав людини одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів (див.
рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v.
Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v.
Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року та
юрисдикцію Європейського суду з прав
людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення
Європейського суду з прав людини від
19.02.2009 р. у справі "Христов проти
України" одним з основоположних
аспектів верховенства права є принцип
юридичної визначеності, згідно з яким у
разі остаточного вирішення спору
судами їхнє рішення, що набрало
законної сили, не може ставитися під
сумнів (див. справу "Брумареску проти
Румунії", п. 61). Принцип юридичної
визначеності вимагає поваги до
принципу res judicata, тобто поваги до
остаточного рішення суду. Згідно з цим
принципом жодна сторона не має права
вимагати перегляду остаточного та
обов'язкового до виконання рішення
суду лише з однією метою - домогтися
повторного розгляду та винесення
нового рішення у справі.

З урахуванням викладеного у суду
відсутні підстави для повторного
доказування наведених обставин
(скасування підстави вибуття спірного
майна із власності позивача; визнання
недійсним правочину за яким
відповідачем було набуте таке майно),
адже існування даних обставин
підтверджують судові рішення, які не
можуть бути поставлені під сумнів.

Таким чином, враховуючи факт
скасування в судовому порядку
правочинів купівлі-продажу спірного
майна та з огляду на положення ч. 1 ст. 216
Цивільного кодексу України підстави
вважати, що відповідач, законно, на
відповідній правовій підставі
заволодів спірним майном відсутні.

Статтею 330 Цивільного кодексу України
визначено, що якщо майно відчужене
особою, яка не мала на це права,
добросовісний набувач набуває право
власності на нього, якщо відповідно до
статті 388 цього Кодексу майно не може
бути витребуване у нього.

Положеннями ст. 388 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; вибуло з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом. Майно не може бути
витребувано від добросовісного
набувача, якщо воно було продане у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень. Якщо майно було набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Тобто, за змістом вказаних положень
Цивільного кодексу України
законодавець встановлює випадки коли
майно може бути витребуване у
добросовісного набувача, що придбав
таке майно за відплатним правочином (ч.
1 ст. 388 Цивільного кодексу України), та
вказує на можливість витребування
такого майна в будь-якому випадку якщо
добросовісний набувач набув його
безоплатно (ч. 3 ст. 388 Цивільного
кодексу України).

В даному випадку відсутні відповідні
правочини (в т.ч. відплатні) на підставі
яких відповідач набув спірне майно та
які підтверджують його право власності
на таке майно, що з огляду на викладене
свідчить про відсутність підстав для
застосування положень ст. 388 Цивільного
кодексу України, адже правочини, за
яким відповідачем було набуто спірне
майно визнано в судовому порядку
недійсними (рішення господарського
суду міста Києва від 26.09.2012 р. у справі
№5011-55/8779-2012), а доказів передачі
(відчуження) позивачем у як власність
третіх осіб 2, 3, так і у власність
відповідача спірного майна матеріали
справи не містять, тобто, взагалі
відсутні правові підстави набуття та
володіння відповідачем спірним майном.

Посилання відповідача на існування
волі позивача щодо відчуження спірного
майна, що, на його думку,
підтверджується змістом укладеного
між ТОВ "Укрбізнесвіза" та ПП "Легіон-2004"
договору про співробітництво та
організацію взаємовідносин від 17.10.2005
р., судом відхиляється, адже в даному
випадку питання існування волі
власника майна на його відчуження не
стосується підстав витребування
спірного майна із власності
відповідача, що обумовлено відсутністю
правових підстав володіння ним
(визнання недійсними в судовому
порядку правочинів за якими таке майно
було придбано відповідачем).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212
Цивільного кодексу України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Пунктом 2 частини 3 статті 1212 Цивільного
кодексу України встановлено, що
положення цієї глави застосовуються
також до вимог про витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу
України власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Отже, встановлена в судовому порядку
відсутність правових підстав
володіння відповідачем спірним майно
(визнання недійсними в судовому
порядку правочинів за якими таке майно
було придбано відповідачем) свідчить
про існування підстав з якими
положення ст.ст. 387, 1212 Цивільного
кодексу України передбачають
можливість витребування такого майна
(незаконність володіння).

Таким чином, вимога про витребування
від ТОВ "Еліт менеджмент груп" спірного
майна у власність позивача є
правомірною.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватись і розпоряджатись своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Згідно із ст. 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним;
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні; особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

У відповідності до ст. 391 Цивільного
кодексу України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Статтею 392 Цивільного кодексу України
передбачено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Встановленні в судовому порядку факти
незаконності вибуття спірного майна із
власності позивача свідчать про
невизнання відповідачем права
власності позивача на спірне майно,
порушення його прав та законних
інтересів відносно такого майна.

Згідно із правовою позицією Верховного
Суду України, що міститься в постанові
від 18.12.2013 р. у справі №6-104цс13, вимога
титульного володільця про визнання
права власності є додатковою до вимоги
про витребування майна із чужого
незаконного володіння і є такою, що
супроводжує віндикаційний позов.

Отже, вимога позивача про визнання за
ним права власності на спірне майно є
такою, що спрямована на реальне
відновлення прав і інтересів власника
такого майна, а тому визнається судом
правомірною.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ
"Укрбізнесвіза" є правомірними та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України: судовий збір за звернення з
даним позовом до суду підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, а судовий збір за вжиті
заходи до забезпечення позову з
відповідача в дохід Державного бюджету
України.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрбізнесвіза"
задовольнити повністю.

2. Витребувати у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еліт менеджмент
груп" (04119, м. Київ, вул. Білоруська, 21;
ідентифікаційний код 36798955) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрбізнесвіза" (03126,
м. Київ, бул. І.Лепсе, 50;
ідентифікаційний код 19124621) нежилі
приміщення з №1 по №22, вітрини (групи
приміщень №57), з №1 по №7, №№9, 11, з №13 по
№20, з №23 по №34 (групи приміщень №58),
літера А, загальною площею 1 133,00 кв.м., що
розташовані за адресою: м. Київ, бул.
Івана Лепсе, 50. Видати наказ.

3. Визнати за Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрбізнесвіза" (03126,
м. Київ, бул. І.Лепсе, 50;
ідентифікаційний код 19124621) право
власності на нежилі приміщення з №1 по
№22, вітрини (групи приміщень №57), з №1
по №7, №№9, 11, з №13 по №20, з №23 по №34
(групи приміщень №58), літера А,
загальною площею 1 133,00 кв.м., що
розташовані за адресою: м. Київ, бул.
Івана Лепсе, 50.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еліт менеджмент
груп" (04119, м. Київ, вул. Білоруська, 21;
ідентифікаційний код 36798955) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрбізнесвіза" (03126,
м. Київ, бул. І.Лепсе, 50;
ідентифікаційний код 19124621) судовий
збір у розмірі 16 228 (шістнадцять тисяч
двісті двадцять вісім) грн. 77 коп.
Видати наказ.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еліт менеджмент
груп" (04119, м. Київ, вул. Білоруська, 21;
ідентифікаційний код 36798955) в дохід
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 27.08.2014 р.

Суддя
Р.В. Бойко