ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2014 р.
Справа № 914/1961/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

розглянув апеляційну скаргу
квартирно-експлуатаційного відділу
м.Львова від 18.08.2014р. №4049

на рішення господарського суду
Львівської області від 11.08.2014р.

у справі № 914/1961/14

за позовом квартирно-експлуатаційного
відділу м.Львова

до відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю "Кінопалац-Львів",
м.Львів

про застосування наслідків нікчемного
правочину та виселення

за участю представників сторін:

від позивача - Яценко А.В.,

від відповідача - Працьовитий А.В.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 11.08.2014р. (суддя
Синчук М.М.) відмовлено в задоволенні
позову квартирно-експлуатаційного
відділу м.Львова (надалі - КЕВ м.Львова)
до товариства з обмеженою
відповідальністю (надалі - ТзОВ)
"Кінопалац-Львів" про застосування
наслідків нікчемного правочину та
виселення з нерухомого військового
майна за адресою: м.Львів,
вул.Тетральна, 22.

При прийнятті рішення суд виходив з
того, що договір №1 оренди нежитлового
приміщення від 04.10.2001р. був укладений
відповідно до вимог чинного
законодавства, яке діяло на момент його
укладення, а тому не може вважатись
недійсним (нікчемним). Зважаючи на це
відсутні підстави для застосування
наслідків нікчемного правочину та
виселення відповідача з займаного
приміщення.

Дане рішення оскаржив позивач,
вважаючи його прийнятим без повного
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи, за
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи і з
порушенням норм матеріального права.
Зважаючи на це, просив рішення
скасувати та прийняти нове, яким позов
задоволити. На думку скаржника
продовження дії оспорюваного договору
повинно було відбуватись з врахуванням
ст.ст.626, 759, 763, 764 ЦК України, ст.ст. 17, 26
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна», ст.291 ГК
України, шляхом укладення нотаріально
посвідченого правочину. Через те, що
такого нотаріально посвідченого
правочину немає, скаржник вважає
договір №1 від 04.10.2001р. нікчемним.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, відповідач подав до суду
відзив, в якому заперечив доводи
апелянта та зазначив, що рішення суду
прийнято із врахуванням всіх фактичних
обставин справи та з відповідністю
правовим нормам, які регулюють спірні
правовідносини, у зв'язку з чим просив
оскаржуване рішення залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення. У
відзиві відповідач зазначив, що
договір №1 від 04.10.2001р. на момент
укладення відповідав вимогам чинного
законодавства, а оскільки в ньому було
передбачено механізм автоматичної
пролонгації, то жодного нотаріально
посвідченого правочину з цього приводу
бути не повинно. Вказані обставини
додатково підтверджуються рішенням
господарського суду Львівської
області від 21.11.2012р. у справі №5015/3725/12.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

04.10.2001р. між Будинком офіцерів
Західного оперативного командування
м.Львова (орендодавець) та ТзОВ
"Кінопалац-Львів" (орендар) було
укладено договір оренди нежитлового
приміщення (надалі - договір),
відповідно до якого орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування на весь термін дії
цього договору нежитлове приміщення -
вбудоване приміщення Будинку офіцерів,
що розташоване за адресою: м. Львів, вул.
Театральна, 22 для організації роботи
кінотеатру високоякісного світового
рівня (а.с.30-36, том 1).

Відповідно до п.10.3 договору строк його
дії становить 10 років до 04.10.2011р.

На підставі договору № 8/1/КЕВ від
28.12.2007р. (а.с. 21, том 1), у зв'язку з
переданням приміщення по
вул.Театральній, 22 у м.Львові позивачу,
сторони узгодили заміну орендодавця у
договорі оренди №1 від 04.10.2001р. на КЕВ
м.Львова. Інші умови договору оренди
залишились незмінними і сторони
підтвердили свої зобов'язання по них.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі: додатку від 25.11.2002р. (а.с 28, том
1), додатку від 01.05.2003р. (а.с. 27, том 1),
додатку від 11.11.2003р. (а.с. 24, том 1),
додатку від 01.12.2006р. (а.с. 22, том 1),
договору від 01.09.2010р. (а.с. 12-13, том 1),
додаткового договору №8-2/2011/КЕВ від
01.10.2011р. (а.с.73-75, том 1), додаткового
договору №8-3/2012/КЕВ від 06.12.2012р. (а.с.91-93,
том 1) сторонами спірного договору
неодноразово вносились зміни та
доповнення до нього, що стосувались
площі орендованих приміщень, ціни
оренди, порядку користування майном,
відповідальності сторін.

При цьому додатковий договір №8-3/2012/КЕВ
від 06.12.2012р. був укладений між сторонами
на виконання рішення господарського
суду Львівської області у справі
№5015/3725/12 від 21.11.2012 р. (а.с. 94-102, том 1).
Вказаним рішенням суду частково
задоволено позовні вимоги КЕВ м. Львова
до ТзОВ «Кінопалац-Львів», а також
зустрічний позов ТзОВ
«Кінопалац-Львів» до КЕВ м.Львова,
внесено зміни до договору оренди №1 від
04.10.2001р. щодо розміру орендної плати та
площі орендованих приміщень.

Вважаючи, що договір оренди №1 від
04.10.2001 р. не був нотаріально посвідчений
при продовженні строку дії цього
договору, що суперечить вимогам ст. 793
ЦК України, позивач звернувся до суду з
вимогою про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину та
виселення відповідача з займаного
приміщення, що розташоване за адресою:
м. Львів, вул. Театральна, 22.

Судова колегія, заслухавши пояснення
представників сторін, оцінивши подані
сторонами докази на відповідність їх
фактичним обставинам і матеріалам
справи, вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та,
відповідно, скасування оскаржуваного
рішення - відсутні, з огляду на
наступне:

Відповідно до ст.ст. 759, 763 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язаний передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Відповідно до вимог ст.26 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" договір оренди припиняється,
зокрема, в разі закінчення строку, на
який його було укладено.

Згідно ч.2 ст.17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", у разі відсутності заяви однієї
із сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором. Аналогічна
норма міститься в ст.764 ЦК України.

Відповідно до пунктів 10.3, 10.5 договору,
строк його дії становить 10 років, а саме
- до 04.10.2011р. Якщо від жодної із сторін за
45 днів до моменту закінчення строку дії
договору не надійде письмового
повідомлення до другої сторони про
бажання припинити дію договору,
договір вважається автоматично
пролонгованим на той самий строк, на
який був підписаний.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, рішенням господарського
суду Львівської області від 21.11.2012р.у
справі №5015/3725/12 між тими ж самими
сторонами встановлено, що в матеріалах
справи відсутні, а сторонами не
наведені доводи та не подані докази
письмового повідомлення однієї із
сторін договору оренди №1 від 04.10.2001р.
про припинення дії договору до
закінчення строку його дії чи протягом
місяця після закінчення строку дії
договору. Крім того, відповідно до
письмових пояснень КЕВ м.Львова,
останнім не заперечувалась дійсність
договору. Наведене також
підтверджується фактом подачі
останнім позову саме з наведеним
предметом та скерування проекту
додаткового договору про внесення змін
до діючого договору оренди. На підставі
наведеного суд зробив висновок про
продовження строку дії договору оренди
№1 від 04.10.2001р. на той самий строк і на
тих самих умовах - до 04.10.2021р.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з
матеріалів даної справи №914/1961/14 також
не вбачається наявності доказів
письмового повідомлення однієї із
сторін про припинення дії договору
оренди в порядку п.10.5 договору.

Зважаючи на наведене, беручи до уваги
положення ч.2 ст.17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", п.10.5 договору та ч. 2 ст. 35 ГПК
України, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що договір
оренди №1 від 04.10.2001р. є продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах.

Договір оренди №1 від 04.10.2001р. був
укладений між сторонами в звичайній
письмовій формі без нотаріального
посвідчення. На момент його укладення,
відносини щодо такого роду договорів
врегульовувались Цивільним кодексом
Української РСР та Законом України "Про
оренду державного та комунального
майна", які не встановлювали
обов'язкового нотаріального
посвідчення.

Відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. №12, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК
України, частини другої статті 291 ГК
України, частини другої статті 17 та
частини другої статті 26 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" вбачається, що після закінчення
строку договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець.

Згідно п. 2.9. цієї ж постанови, якщо із
закінченням строку договору найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) його дію було
продовжено і наведене призвело до
збільшення загального строку
користування орендованим майном, який
складає понад три роки, це не може бути
підставою для визнання такого договору
нікчемним у зв'язку з відсутністю його
нотаріального посвідчення та
державної реєстрації, якщо на момент
укладення такого договору він
відповідно до частини другої статті 215
ЦК України відповідав вимогам частини
другої статті 793 та статті 794 ЦК України.

Відповідно до п.п. 8, 13 постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.2009р.,
відповідно до частини першої статті
215 ЦК підставою недійсності правочину
є недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину. У
зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). З
підстав недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
нікчемними є тільки правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню. При
розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його
посвідчення та чи втрачена така
можливість, а також чи немає інших
підстав нікчемності правочину.

Таким чином, договір №1 оренди
нежитлового приміщення, розташованого
на території військового містечка №55 в
Львівському гарнізоні за адресою: м.
Львів, вул. Театральна, 22 від 04.10.2001р. був
укладений у відповідності до вимог
чинного законодавства, яке діяло на
момент укладення цього договору, а
положеннями законодавства та договору
не передбачено укладення додаткових
правочинів між сторонами щодо
продовження строку його дії.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 11.08.2014р. у справі
№914/1961/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу квартирно-експлуатаційного
відділу м.Львова - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
15.09.2013р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

Желік М.Б.