ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014
Справа №917/1365/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автодистриб`юшн
Карго Партс", вул. Закревського, 16, м.
Київ, 02660

до Приватного підприємства "Ресурс
Трейд-Оіл", вул. Леваневського, 2, кв. 8, м.
Полтава, Полтавська область, 36000

про стягнення грошових коштів в сумі 7
805,00 грн.

Суддя Плотницька Н.Б.

Представники сторін:

від позивача: Будіянський О.С., дов. б/н
від 25.06.2014,

від відповідача: Колесніков В.О., дов.
б/н від 24.02.2014.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення згідно
статті 85 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення заборгованості за
договором поставки №572-17/2012 в розмірі 7
805,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. - сума
основного боргу, 805,00 грн. - пеня.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Відповідач, всупереч умовам укладеного
договору, взяті на себе зобов'язання
виконав не в повному обсязі, та не
повністю розрахувався за поставлений
Позивачем товар.

Відповідач письмових заперечень проти
позову не подав, в судовому засіданні
представник Відповідача позовні
вимоги визнав в повному обсязі, про що
зроблено запис в протоколі судового
засідання

Обставин, які б перешкоджали чи не
дозволяли розглянути спір у даному
судовому засіданні судом не було
встановлено.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив:

3 січня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Автодистриб`юшн Карго Партс" (надалі -
Позивач, Постачальник) та Приватним
підприємством "Ресурс Трейд-Оіл"
(надалі - Відповідач, Покупець) було
укладено договір поставки №572-17/2012
(надалі - Договір).

При цьому Сторони узгодили наступне:

- Постачальник зобов'язується в порядку
та на умовах, визначених цим Договором,
поставляти Покупцю визначені цим
Договором запчастини та
експлуатаційні матеріали (далі -
"Товар"), а Покупець зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених цим
Договором, приймати Товар та
оплачувати його (п. 1.1. Договору);

- номенклатура, найменування, одиниця
виміру, походження Товару, загальні
кількість, ціна за одиницю Товару, що
підлягає поставці за цим Договором,
термін та умови поставки визначаються
у рахунках-фактурах та товарних
накладних, або інших передбачених
чинним законодавством документах на
Товар, які є невід'ємною частиною
Договору та остаточно узгоджується
Сторонами на кожну окрему партію
Товару (п. 1.2. Договору);

- оплата згідно даного Договору
здійснюється Покупцем шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Постачальнику на
підставі рахунку-фактури та за умов
зазначених в п. 2 даного Договору (п. 3.1.
Договору);

- сторони домовились, що в разі
прострочення платежу з боку Покупця
Постачальник має право припинити
подальші відвантаження Покупцю до
отримання повної оплати за
відвантаженими, але не оплаченими в
строк партіями Товару, а також перейти
до роботи з Покупцем на умовах 100-%
попередньої оплати (п. 3.2. Договору);

- в разі прострочення платежу більше 3-х
календарних днів, Покупець сплачує
пеню у розмірі0,5% від суми
заборгованості за кожний день
прострочення платежу (п. 5.2 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту
підписання його Сторонами і діє до 31
грудня 2012 р. (п. 8.2 Договору).

На виконання умов даного Договору
Позивач в період з 29.11.2013 по 12.12.2013
поставив Відповідачу товар на загальну
суму 16 713,84 грн. Вказана обставина
Відповідачем не заперечувалась. В день
поставки Відповідачеві було
виставлено рахунки на оплату
відвантаженого товару.

Відповідач в супереч умов Договору у
період з 05.12.2013 по 04.06.2014 частково
погасив заборгованість в сумі 9 713,84
грн., в зв'язку з чим за ним утворилась
заборгованість в розмірі 7 000,00 грн., яка
до цього часу не погашена. Вказана
обставина Відповідачем не
заперечувалась.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. У
відповідності до вимог статей 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом. Статтею 530
Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином
(ст. 599 Цивільного кодексу України).

Таким чином, вимоги Позивача про
стягнення заборгованості у сумі 7 000, 00
грн. є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання
зобов'язань відповідно статей 546, 549
Цивільного кодексу України та статті 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України. Відповідно до
статті 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Пунктом 4
статті 231 Господарського кодексу
України визначено, що у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 статті 231
Господарського кодексу України).

Закон України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.
Суб'єктами зазначених правовідносин є
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності та
господарювання, а також фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності.
Статтею 3 цього Закону встановлено, що
розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Позивач в під час судового розгляду
наполягав на стягненні з Відповідача
штрафних санкцій у вигляді пені за
ставкою 0,5% від простроченого платежу,
встановленою в Договорі, що складає 805
грн. за період з 04.06.2014 по 26.06.2014.
Здійснивши перевірку наданого
Позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
Відповідача пені, суд дійшов висновку,
що останні підлягають частковому
задоволенню, а саме: в частині
стягнення з Відповідача 83,81 грн. пені за
період з 04.06.2014 по 26.06.2014 (період,
визначений Позивачем). В частині
стягнення з Відповідача 721,19 грн. пені
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з огляду на застосування
Позивачем відсотку обрахунку пені, що
не відповідає чинному законодавству.

Відповідно до статті 78 ГПК України у
разі визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують права і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб. Відповідач в судовому засіданні
позов визнав повністю.

За викладеного, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги щодо стягнення з
Відповідача 7 000,00 грн. основного боргу
та 83,81 грн. пені за період з 04.06.2014 по
26.06.2014 підтверджені документально та
нормами матеріального права,
Відповідачем не спростовані, а тому в
цій частині підлягають задоволенню. В
частині стягнення з Відповідача 721,19
грн. пені позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Відповідно до статті 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 43, 49, 78, 82-85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Ресурс Трейд-Оіл" (вул. Леваневського, 2,
кв. 8, м. Полтава, Полтавська область, 36000,
код 36120882) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Автодистриб`юшн Карго Партс" (вул.
Закревського, 16, м. Київ, 02660, код 37141112) 7
000,00 грн. основного боргу, 83,81 грн. пені
та 1658,18 грн. судового збору.

3. В частині позовних вимог щодо
стягнення з Відповідача 721,19 грн. пені
відмовити.

Видати наказ з набранням цим рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 31.07.2014.

Суддя
Плотницька Н.Б.