м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Компарекс
Україна»до про Державного
підприємства «Зовнішторгвидав»
стягнення 67 004,90 грн.
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача Вівсяник А.М. -
представник за дов.;
від відповідача: Львіна А.І. -
У судовому засіданні 01.09.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "КОМПАРЕКС УКРАЇНА"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Державного
підприємства "Зовнішторгвидав України"
про стягнення 67 004,90 грн. на підставі
Договору № 00052/13/1 від 22.04.2013.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.07.2014 порушено провадження у
справі №910/13157/14, розгляд справи
призначений на 28.07.2014.

Ухвалою від 28.07.2014, розгляд справи
відкладений на 20.08.2014.

В судовому засіданні 20.08.2014, оголошено
перерву на 01.09.2014.

У відзиві на позов відповідач
заперечив проти позовних вимог з
підстав недоведеності надання полсуг.

В судовому засіданні 01.09.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

В С Т А Н О В И В:

22.04.2013 між позивачем (виконавець) та
відповідачем (замовник) укладено
договір про надання послуг №00052/13/1
(далі -Договір), за умовами якого,
виконавець за завданням замовника та
за плату надає останньому послуги у
сфері інформатизації, що включають
консультування щодо типу та
конфігурації програмного
забезпечення, аналіз інформаційних
постреб користувачів та пошук
найоптимальніших рішень, підбір та
поставка (продаж) необхідної програми
(пакету програм), мупровід, а також
надання інших спеціалізованих послуг
згідно переліку та по вартості, а також
в строк, що погоджені сторонами в
додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору, замовник
зобовязується своєчасно проводить
оплату за цим Договором відповідно до
рахунків виставлених виконавцем.

У підтвердження факту надання
консультаційних послуг виконавцем
замовникові відповідно до цього
Договору, складається акт
прийому-передачі наданих послуг (п. 4.1).

Згідно п. 6.1 Договору, він набуває
чинності з моменту його підписання і
діє до 31 грудня 2013 року. Договір може
бути продовжений на новий строк за
окремою домовленістю сторін.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання по оплаті наданих послуг.

Договір за своєю юридичною природою є
договором надання послуг, а тому права
та обов'язки сторін визначаються в тому
числі положеннями глави 63 Цивільного
кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачем було надано, а відповідачем
прийнято послуги на суму 54 004,56 грн.,
згідно акту наданих послуг від 26.06.2013,
який підписаний сторонами Договору та
скріплено печатками.

Вказаний акт підписаний відповідачем
без зауважень, що свідчить про
підтвердження наданих послуг, що
включають консультування щодо типу та
конфігурації програмного
забезпечення, аналізу інформаційних
потреб користувачів та пошук
найоптимальніших рішень, підбір та
поставка (продаж) необхідної програми
(пакету програм), супровід а також
надання інших спеціалізваних послуг.

Отже, в порядку п. 4.1 Договору, акт від
26.06.2013 свідчить про підтвердження факту
надання вищезазначених послуг.

Згідно п. 4.2 Договору, плата за надання
послуг виконавцем за цим Договором
визначається згідно рахунків,
виставлених виконавцем на основі і в
повній відповідності з актами
прийому-передачі наданих послуг.

Як свідчать матеріали справи, належних
доказів на підтвердження виставлення
рахунків відповідачу на оплату не
містять, на що позивач пояснив, що разом
із актом відповідачу надавався рахунок
на оплату.

Враховуючи, що акт надання послуг
підписаний сторонами 26.06.2013, тому 27.06.2013
слід вважати першим днем виникнення
обов'язку з оплати послуг.

19.05.2014 позивач звернувся до відповідача
з претензією №1346/04-14, яка отримана
відповідачем 20.05.2014, згідно відмітки на
вимозі.

Однак, як свідчать матеріали справи,
відповідач у визначений строк оплату
наданих послуг за актом від 26.06.2013 не
провів, доказів протилежного суду не
надано.

При цьому, матеріали справи свідчать,
що позивач 14.10.2013 звернувся до
відповідача з вимогою №1110/10-13, у
відповідь на яку відповідач просив
позивача підтвердити належними
доказами надання послуг за Договором.

Судом встановлено та підтверджено
позивачем, що вказана сума (54 004,56 грн.)
відповідачем не сплачена за надані
послуги.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 1 553,56 грн. та інфляційних у
розмірі 11 394,99 грн. та пеню - 51,79 грн.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений строк свого обов'язку по
перерахуванню коштів виконав, однак
допустивши прострочення виконання
грошового зобов'язання, тому дії
відповідача є порушенням зобов'язання
(ст. 610 Цивільного кодексу України), і
він вважається таким, що прострочив (ст.
612 Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

За несвоєчасне виконання умов Договору
замовник зобов»язується сплатити пеню
у розмірі 0,1 % від вартості послуг за
кожен день такого прострочення.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
статтею 231 Господарського кодексу
України. Відповідно до частини 6 статті
231 Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Необхідно також мати на увазі, що умова
договору про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції (п. 5.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Суд здійснив перерахунок пені із
врахуванням п. 4.5 Договору, відповідно
до якого, розмір пені, є більшим ніж
заявлений позивачем, тому враховуючи п.
2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суд дійшов
висновку про задоволення пені у
розмірі заявленому позивачем - 51,79 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд перевірив та вважає за можливе
задовольнити вимогу позивача про
стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 1 553,56 грн.

За перерахунком суду розмір
інфляційних втрат підлягає
задоволенню - 5 832,49 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 321, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства
«Зовнішторгвидав України» (01601, м. Київ,
вул. Воровського, 22, код 02426097) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компарекс Україна»
(03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4-Б,
код 36273889) суму основного боргу - 54 004, 56
грн. (пятдесят чотири тисячі чотири
гривні 56 коп.), пеню - 51,79 грн. (п'ятдесят
одна гривня 79 коп.), 3 % річних - 1 553, 56 грн.
(одна тисяча п'ятсот п'ятдесят три
гривні 56 коп.), інфляційних втрат - 5 832,49
грн. (п'ясть тисяч вісімсот тридцять дві
гривні 49 коп.) та 1 675,33 грн. (одна тисяча
шістсот сімдесят п'ять гривень 33 коп.)
судового збору.

3.В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 03.09.2014

Суддя

М.Є. Літвінова