ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Справа № 904/1487/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії:

головуючого:Кузьменка
М.В.,суддів:Васищака І.М., Студенця В.І.
(доповідач),за участю представників
сторін позивача - Овчинніков Б.С.;
відповідача - не з'явився; розглянувши
касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду
від07.07.2014та на рішенняГосподарського
суду Дніпропетровської
областівід26.05.2014у справі № 904/1487/14за
позовомДержавного підприємства
"Придніпровська
залізниця"доПублічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний
комбінат"простягнення 4 117, 56 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Придніпровська
залізниця" (далі - ДП "Придніпровська
залізниця") звернулось до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" (далі
- ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний
комбінат") про стягнення плати за
користування вагонами в сумі 3 513, 96 грн.
та збору за зберігання вантажу 603, 60 грн.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 13.03.2014
порушено провадження у справі № 904/1487/14
за позовом ДП "Придніпровська
залізниця" до ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" про
стягнення 4 117, 56 грн.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області (суддя
Загинайко Т.В.) від 26.05.2014 позов
задоволено. Суд стягнув з ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" на користь ДП "Придніпровська
залізниця" 3 513, 96 грн. плати за
користування вагонами та 603, 60 грн.
збору за зберігання вантажу.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Прудніков В.В., судді Орєшкіна
Е.В., Широбокова Л.П.) від 07.07.2014 рішення
Господарського суду Дніпропетровської
області від 26.05.2014 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 07.08.2014 та з
рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 26.05.2014,
ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" подало касаційну скаргу, в
якій просить рішення та постанову
судів попередніх інстанцій скасувати
та прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити повністю.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що
рішення судів попередніх інстанцій
прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається, зокрема на те, що
акти загальної форми ГУ-23, подані на
підтвердження зайнятості колій на ст.
Кривий Ріг на момент видачі спірних
наказів, складені з порушенням п. 8
Правил користування вагонами та
контейнерами, а саме не містять підпису
представника ПАТ "ПІВДГЗК".

Окрім того, ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
вказує, що судами попередніх інстанцій
порушено ст. 119 Статуту залізниць
України та п. 9 Правил користування
вагонами та контейнерами.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 14.08.2014 касаційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 27.08.2014.

ДП "Придніпровська залізниця" подало
відзив на касаційну скаргу, в якому
вказує на те, що до матеріалів справи
долучено саме ті акти загальної форми,
які в силу приписів п. 8 Правил
користування вагонами і контейнерами
містять і початок і кінець затримки.
Дані акти підписано з боку
вантажовласника без заперечень. При
цьому, чинним законодавством не
передбачено підписання актів
уповноваженими представниками лише за
довіреністю.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами
між ДП "Придніпровська залізниця" та
ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" 06.11.2008 укладено договір №
ПР/М-08-2/11-2476аНЮдч про експлуатацію
залізничної під'їзної колії відкритого
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат", яка
примикає до станції Кривий Ріг
Придніпровської залізниці".

Відповідно до п. 5 договору передача
(здача) вагонів для під'їзної колії
здійснюється для порожніх вагонів під
навантаження через інтервал часу - 1, 5
год.

На підставі даного договору за
відповідними накладними порожні
вагони, що належать ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" були
прийняті залізницею до перевезення на
адресу одержувача ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат". На
шляху прямування, відповідно до вимог
пунктів 9, 10 р. III Правил користування
вагонами і контейнерами, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України 25.02.1999 № 113 дані вагони були
затримані на підставі наказів № 490 від
10.09.2013 та № 495 від 13.09.2013, через
зайнятість колій на станції
призначення Кривий Ріг, у зв'язку з
неприйняттям вантажу одержувачем ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" на свою під'їзну колію.

За час затримки вагонів, залізницею
було нараховано плату за користування
спірними вагонами за відомостями ф.
ГУ-46 №№ №16099814, №19099827, №16099813, №17099819,
№17099816, №17099817, №18099821, №15099805, №15099806,
№15099807, №14099803, №24099841, №02109882, №10109856 та
накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 №23099184
на загальну суму 4 117 грн. 56 коп.(з ПДВ) .

Відомості плати за користування
вагонами та накопичувальна картка
працівниками ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
підписані із запереченням: "З
нарахованою сумою не згодні. ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" готовий був прийняти вагони
на під'їзну колію".

Предметом спору у даній справі є
матеріально-правова вимога ДП
"Придніпровська залізниця" до ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" про стягнення плати за
користування вагонами в сумі 3 513, 96 грн.
та збору за зберігання вантажу 603, 60 грн.

Відповідно до ст. 908 ЦК України
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно з п. 2 Статуту залізниць України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1998 № 457,
Статут визначає обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом. Статутом регламентуються
порядок укладання договорів,
організація та основні умови
перевезення вантажів, пасажирів,
багажу, вантажобагажу і пошти, основні
положення експлуатації залізничних
під'їзних колій, а також
взаємовідносини залізниць з іншими
видами транспорту.

У ст. 42 Статуту закріплено, що залізниця
зобов'язана повідомити одержувача в
день прибуття вантажу або до 12-ої
години наступного дня. Порядок і
способи повідомлення встановлюються
начальником станції. Одержувач може
визначити спосіб повідомлення. Якщо
залізниця не повідомить про прибуття
вантажу, одержувач звільняється від
внесення плати за користування
вагонами (контейнерами) і за зберігання
вантажу до того часу, як буде надіслано
повідомлення. За угодою між
одержувачем і станцією вагони
(контейнери) можуть подаватися без
попереднього повідомлення.

Статтею 46 Статуту передбачено, що
одержувач зобов'язаний прийняти і
вивезти зі станції вантаж, що надійшов
на його адресу. Терміни вивезення і
порядок зберігання вантажів
установлюються Правилами. Вантажі, що
прибули, зберігаються на станції
безкоштовно протягом доби. Цей термін
обчислюється з 24-ої години дати
вивантаження вантажу (контейнера)
засобами залізниці або з 24-ої години
дати подачі вагонів під вивантаження
засобами одержувача. За зберігання
вантажу на станції понад зазначений
термін справляється плата, встановлена
тарифом.

За користування вагонами і
контейнерами залізниці
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами підприємницької
діяльності вноситься плата. Порядок
визначення плати за користування
вагонами (контейнерами) та звільнення
вантажовідправника від зазначеної
плати у разі затримки забирання
вагонів (контейнерів), що виникла з вини
залізниці, встановлюється Правилами
(ст. 119 Статуту).

Порядок та розмір нарахування плати за
перевезення власних приватних
порожніх вагонів встановлений у п. 14
розділу 2 Тарифного керівництва 1,
згідно з п. 14.1 якого плата за
перевезення в порожньому стані власних
або орендованих вагонів (після
вивантаження та під навантаження, у
ремонт або з ремонту, з провідниками)
визначається за тарифною схемою 14.

Пунктом 6.4 Правил реєстрації та
експлуатації власних вантажних
вагонів встановлено, що перевезення
власних вагонів у завантаженому і
порожньому стані у всіх випадках
(передислокація, ремонт тощо)
оформляється перевізним документом
(накладною) в електронному (із
накладенням електронного цифрового
підпису) або паперовому вигляді згідно
з правилами оформлення перевізних
документів.

Порожні власні приватні вагони, які
перевозяться залізницею за повними
перевізними документами зі сплатою
провізної плати, мають статус вантажу,
який залізниця зобов'язана доставити
на станцію призначення і видати їх
одержувачу, зазначеному в накладній.

Статтею 129 Статуту передбачено, що
обставини, що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Відповідно до п. 8 Правил користування
вагонами і контейнерами, затвердженими
наказом Міністерства транспорту
України від 25.02.1999 № 113, у разі затримки
вагонів на станції з причин, які
залежать від вантажовласника,
складається акт загальної форми, який
підписується представниками станції і
вантажовласника. В акті вказується час
(у годинах та хвилинах) початку та
закінчення затримки вагонів і їх
номери.

Згідно з п. 12 Правил користування
вагонами і контейнерами загальний час,
за який вноситься вантажовласником
плата залізниці за користування
вагонами, включає час затримки вагонів
з його вини та час перебування їх у
безпосередньому розпорядженні
вантажовласника. Час до 30 хвилин не
враховується, час 30 хвилин і більше
враховується як повна година. Причини,
які є підставою для нарахування плати
за користування вагонами в разі
затримки їх на підходах до припортових
станцій призначення, зазначаються в
актах про затримку вагонів.

У п. 5.10 роз'яснення Президії Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів, що
виникають з перевезення вантажів
залізницею" від 29.05.2002 № 04-5/6-1 зазначено,
що затримка вагонів і контейнерів з
вини вантажовласника на підходах до
станції призначення оформляється
наказом залізниці, актом про затримку
вагонів форми ГУ-23а, що складається
станцією затримки вагонів і
підписується особами, які беруть
участь у засвідченні обставин, що стали
підставою для складання актів, але не
менше як двома особами відповідно до
пункту 3 Правил складання актів. Усі
дані, вказані в цьому акті, передаються
станцією у "Повідомленні про затримку
вагонів" на станцію призначення, яка
повинна інформувати вантажовласника
про затримку вагонів з його вини шляхом
вручення копії такого "Повідомлення…"
не пізніше двох годин після його
отримання станцією призначення.

Пунктом 3 Правил складання актів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 28.05.2002 № 334,
передбачено, що акти загальної форми
складаються для засвідчення обставин,
що виникли в процесі перевезення
вантажу, багажу та вантажобагажу і
можуть бути підставою для матеріальної
відповідальності, зокрема затримки
вагонів на станції призначення в
очікуванні подачі під вивантаження
(перевантаження) з причин, що залежать
від одержувача, власника залізничної
під'їзної колії, порту, підприємства.

Акт загальної форми підписується
особами, які беруть участь у
засвідченні обставин, що стали
підставою для складання акта, але не
менше як двома особами.

Господарськими судами встановлено, що
через наявність на коліях станції
призначення Кривий Ріг неприйнятих ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" вагонів, що надійшли на його
адресу були видані накази про затримку
спірних вагонів на підході до станції
призначення. За цим фактом станціями
затримки Кривий Ріг-Західний та Кривий
Ріг-Головний Придніпровської
залізниці у порядку передбаченому п.9,10
р. III Правил, складено акти про затримку
вагонів форми ГУ-23а №№68 від 10.09.2013, № 40
від 13.09.2013 та акти загальної форми ГУ-23
№№147 від 10.09.2013, 3134 від 13.09.2013.

Повідомлення про затримку вагонів
станцією призначення Кривий Ріг
представникам комбінату вручено в
порядку і строки, визначені, абз. 4 п. 10 р.
III Правил користування вагонами та
контейнерами.

Акти загальної форми ГУ-23 підписані як
представниками залізниці, так і
представниками власника вантажу, як це
передбачено п. 8 Правил користування
вагонами та контейнерами.

Судом апеляційної інстанції
обґрунтовано відхилено доводи ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" стосовно того, що акти
підписані з його боку не
уповноваженими особами з огляду на
довіреність від 29.12.2012 № 52-16/140, згідно з
якою право підпису актів загальної
форми ГУ-23 надано ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, оскільки акти №№7625-7626, 7498
підписані з боку відповідача -
ОСОБА_6, яка мала на те повноваження,
згідно з довіреністю, а акти загальної
форми ГУ-23 №№ 7480-7486, №№7504, №№7514-7529,
№№7550-7573, №7569, №№7574-7580, №№7608-7612,
№№7605-7606 підписані з боку відповідача
особами, які брали участь у
засвідченні обставин, що стали
підставою для складання актів, а саме:
черговими по залізничній станції
Агалаковою, Корицькою, оператором
Шевченко, диспетчером служби
експлуатації зовнішнього транспорту
Буряк.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДП "Придніпровська
залізниця" надано докази повідомлення
про прибуття власних вагонів на адресу
ПАТ "Південний ГЗК", які зареєстровані у
книзі повідомлень фГУ-2, ксерокопії
витягів з яких додані до матеріалів
справи.

ПАТ "Південний ГЗК" надано суду довідку
про наявність вільних колій на станції
Допоміжна на підтвердження можливості
прийняти спірні вагони зі станції
Кривий Ріг. Але відповідачем не
представлено суду доказів в
підтвердження факту прийняття ним
заходів по реагуванню на повідомлення
позивача про подавання вагонів, у тому
числі доказів повідомлення позивача
про готовність вагонів до забирання,
виконання ним вимог Інструкції "Про
порядок користування пристроями
маршрутно-релейної централізації
станції Кривий Ріг Придніпровської
залізниці".

Визначення можливості або
неможливості доставити на станцію
призначення затримані вагони у певний
інтервал часу відноситься до
технологічної роботи залізниці, для
чого необхідні спеціальні знання
диспетчера з руху поїздів.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

На підставі викладеного, суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
дійшли висновку, що затримка вагонів на
станціях Кривий Ріг-Західний та Кривий
Ріг-Головний Придніпровської
залізниці мала місце з вини
вантажоодержувача, яким в порушення
вимог ст. 46 Статуту, несвоєчасно
забиралися вагони на свою під'їзну
колію, що призвело до скупченості
вагонів на станції призначення Кривий
Ріг. Тому вимоги позивача про стягнення
з відповідача плати за користування
вагонами та збору за зберігання
вантажу за час їх затримки з вини
останнього були визнані судами
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат",
викладені у касаційній скарзі, колегія
суддів вважає необґрунтованими та
такими, що не спростовують висновків
судів попередніх інстанцій та
передусім зводяться до переоцінки
доказів, а суд касаційної інстанції в
силу положення ч. 2 ст. 1117 ГПК України не
має права додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
судами попередніх інстанцій на
підставі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів в їх сукупності, висновки судів
відповідають цим обставинам і їм дана
належна юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, а тому відсутні
підстави для зміни чи скасування
оскаржуваних рішень суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 07.07.2014 та
рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 26.05.2014 у
справі № 904/1487/14 - без змін.

Головуючий - суддя
Кузьменко М.В.

Судді:
Васищак І.М.

Студенець В.І.