номер провадження справи 4/85/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2014
Справа № 908/2501/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "БРІГ" ЛТД, (71100,
Запорізька область, м. Бердянськ, вул.
Халтуріна, буд. 3)

до відповідача Товариства з обмежною
відповідальністю "Рибальське
підприємство "БРИЗ", (71107, Запорізька
область, м. Бердянськ, вул. Халтуріна,
буд. 3)

про стягнення 423256,06 грн. основного
боргу за договором поставки товару
№ 02/12/11-1 від 02.12.2011 р., 30699,13 грн.
пені, 49136,67 грн. інфляційного
нарахування на суму боргу та 25215,41 грн. 3
% річних

суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача - Торовець Р.О, довіреність
№4 від 22.01.2014 р.;

від відповідача - не з'явився.

16.07.2014 р. до господарського суду
Запорізької області звернулося
Товариство з обмеженою
відповідальністю "БРІГ" ЛТД, Запорізька
область, м. Бердянськ з позовною заявою
до Товариства з обмежною
відповідальністю "Рибальське
підприємство "БРИЗ", Запорізька
область, м. Бердянськ про 423256,06 грн.
основного боргу за договором поставки
товару № 02/12/11-1 від 02.12.2012 р., 30699,13 грн.
пені, 49136,67 грн. інфляційного
нарахування на суму боргу та 25215,41 грн. 3
% річних.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 16.07.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/2501/14,
справі присвоєно номер провадження
4/85/14, розгляд справи призначено на
09.09.2014 р., у сторін витребувані
документи і докази, необхідні для
вирішення спору.

В судовому засіданні 09.09.2014 р. справу
розглянуто, прийнято і оголошено, на
підставі ст. 85 ГПК України, вступну і
резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представника
позивача розгляд справи здійснювався
без застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються
на положеннях ст., ст. 525, 526, 625, 629 ЦК
України та полягають в тому, що 02.12.2011
року сторонами у справі був укладений
договір поставки товару № 02/12/11-1.
Згідно з умовами зазначеного Договору
Продавець прийняв на себе зобов'язання
продати, а Покупець прийняти та
оплатити рибну продукцію (Товар) в
асортименті, об'ємах, за ціною згідно
накладних на отримання товару. Згідно
видаткових накладних № РН-0000017 від
22.12.2011 р.; № РН-0000008 від 07.05.2012 р.; №
РН-0000795 від 17.08.2012 р.; № РН-0000003 від 30.03.2013
р.; № РН-0000004 від 30.03.2013р., позивач
здійснив постачання товару
відповідачу на загальну суму 428 142,06грн.
з урахуванням ПДВ. Товар прийнятий
відповідачем повністю, що
підтверджується вищевказаними
накладними. Відповідачем було
проведено часткову оплату
поставленого товару на загальну суму
4886,00грн. Порядок розрахунків між
Покупцем та Продавцем передбачений
пунктом 4.4. Договору,
відповідно до якого, Покупець здійснює
оплату за Товар протягом семи
календарних днів з дати фактичної
поставки, що зазначена у видатковій
накладній. Таким чином, заборгованість
відповідача складає 423 256,06 грн. Пунктом
6.2 договору сторони узгодили, що у
випадку порушення строку оплати товару
покупець сплачує продавцю пеню у
розмірі 0,01% від несплаченої суми за
кожен день прострочки. Враховуючи
викладене та норми чинного
законодавства, позивачем відповідачу
нарахована пеня в сумі 30699,13 грн. Крім
того, відповідно до ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом. На
підстав зазначених норм, позивачем
відповідачу нараховано 25 215,41 грн. 3 %
річних та 49136,67 грн. втрат від інфляції
грошових коштів. З урахуванням
викладеного, позивач просить суд позов
задовольнити повністю, стягнути з
Товариства з обмежною
відповідальністю "Рибальське
підприємство "БРИЗ", Запорізька
область, м. Бердянськ 423256,06 грн.
основного боргу за договором поставки
товару № 02/12/11-1 від 02.12.2012 р., 30699,13 грн.
пені, 49136,67 грн. інфляційного
нарахування на суму боргу та 25215,41 грн.
3% річних.

Відповідач в судове засідання 09.09.2014р.
не з'явився, однак 09.09.2014р. на адресу
суду від ТОВ "Рибальське підприємство
"БРИЗ" надійшли письмові пояснення, в
яких відповідач зазначив, що позовні
вимоги про стягнення 423256,06 грн.
основного боргу за договором поставки
товару № 02/12/11-1 від 02.12.2012 р., 30699,13 грн.
пені, 49136,67 грн. інфляційного
нарахування на суму боргу та 25215,41 грн. 3
% річних визнає в повному обсязі. Крім
того, просить розглянути справу
№908/2501/14 без участі уповноваженого
представника ТОВ "Рибальське
підприємство "БРИЗ", у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
уповноваженого представника
відповідача.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи у їх сукупності,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

02.12.2011 р. Товариством з обмеженою
відповідальністю "БРІГ" ЛТД (позивачем
у справі) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Рибальське
підприємство "БРИЗ" (відповідачем у
справі) був укладений Договір поставки
товару № 02/12/11-1 (далі за текстом -
Договір).

За умовами Договору позивач (Продавець)
прийняв на себе зобов'язання продати, а
відповідач (Покупець) прийняти та
оплатити рибну продукцію (Товар) в
асортименті, об'ємах, за ціною згідно
накладних на отримання товару. (пункт 1.1
Договору).

Згідно з п. 4.4 Договору Покупець
здійснює оплату за Товар протягом
7 (семи) календарних днів з
дати фактичної поставки, що зазначена у
видатковій накладній.

Відповідно до п. 9.1 Договору договір
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами та діє до 31.12.2013р.,
але в будь-якому випадку до повного
виконання своїх зобов'язань зо
договором.

Як встановлено судом в ході судового
вирішення спору, на виконання умов
Договору позивачем поставлено
відповідачу товар, передбачений
умовами договору, що підтверджується
видатковими накладними за цей період, а
саме:

- видаткова накладна № РН-0000017 від 22.12.2011
р. на суму 34 311,60 грн.;

- видаткова накладна № РН-0000008 від 07.05.2012
р. на суму 188 903,49 грн.;

- видаткова накладна № РН-0000795 від 17.08.2012
р. на суму 143 910,00 грн.;

- видаткова накладна № РН-0000003 від 30.03.2013
р. на суму 33 000,00 грн.;

- видаткова накладна № РН-0000004 від
30.03.2013р. на суму 28 016,97 грн.,

а всього на загальну суму 428 142,06грн.

Вище зазначені видаткові накладні за
спірний період підписані
уповноваженими особами позивача та
відповідача і скріплені відбитками
печаток підприємств.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, факт поставки позивачем
відповідачу товару згідно умов
Договору поставки товару № 02/12/11-1 від
02.12.2011р. доведений відповідними
видатковими накладними, які узгоджені
сторонами та підтверджують факт
прийняття відповідачем товару без
жодних зауважень та претензій, про що
свідчать підписи скріплені печатками
сторін на вказаних видаткових
накладних. (Оригінали зазначених
документів досліджувалися судом в
судовому засіданні, належним чином
посвідчені копії - залучені до
матеріалів справи).

Таким чином, позивач взяті на себе
зобов'язання згідно умов Договору
виконав у повному обсязі та належним
чином.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України
встановлено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати. Покупець зобов'язаний
сплатити повну ціну переданого товару.

Якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором - у
строк, визначений відповідно до статті
530 ЦК України. (частина 1 статті 693 ЦК
України).

Матеріали справи свідчать, що в
порушення умов Договору відповідач у
встановлені строки та в повному обсязі
з позивачем не розрахувався. Оплату за
поставлений товар, що поставлявся
позивачем за умовами Договору поставки
товару № 02/12/11-1 від 02.12.2011 р., відповідач
здійснив частково в сумі 4 886, 00 грн.
Решту суми боргу відповідач не сплатив.

Таким чином, відповідач порушив взяті
на себе за умовами Договору поставки
товару № 02/12/11-1 від 02.12.2011 р.
зобов'язання та вимоги чинного
законодавства, у зв'язку із чим станом
на час вирішення справи в судовому
засіданні за ним рахується
заборгованість за поставлений товар в
сумі 423 256,06 грн.

До матеріалів справи позивачем надано
оригінал Акту звіряння взаємних
розрахунків, станом на 08.09.2014р. яким
сторони підтвердили, що заборгованість
ТОВ "Рибальське підприємство "БРИЗ"
перед ТОВ "БРІГ" ЛТД за поставлений
товар становить 423256,06грн.

Глава 50 ЦК України передбачає
підстави та умови припинення
зобов'язання, зокрема, статтею 599 ЦК
України встановлено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Отже, зобов'язання відповідача
оплатити поставлений товар не
припинено.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України
закони України підлягають
обов'язковому виконанню на всій
території України всіма юридичними та
фізичними особами.

Відповідач позовні вимоги про
стягнення 423256,06 грн. основного боргу за
договором поставки товару № 02/12/11-1 від
02.12.2011 р., визнав, про що подав
відповідні пояснення по справі
№908/2501/14.

Згідно з ст. 22 ГПК України відповідач
має право визнати позов повністю або
частково. Господарський суд не приймає
визнання позову відповідачем, якщо це
суперечить законодавству або порушує
чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що
уразі визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову, за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Визнання відповідачем позову не
суперечить законодавству, не порушує
права та інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, суд
вважає за можливе прийняти визнання
відповідачем позову, у зв'язку з чим
прийняти рішення про задоволення
позовних вимог про стягнення з
Товариства з обмежною
відповідальністю "Рибальське
підприємство "БРИЗ" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БРІГ" ЛТД 423256,06 грн.
основного боргу за договором поставки
товару № 02/12/11-1 від 02.12.2011 р.

Відповідно до ст., ст. 610, 611 ЦК України
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), є його
порушенням, у разі якого настають
правові наслідки, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з вимогами Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Вимоги щодо стягнення пені позивач
обґрунтовує п. 6.2 договору сторони
узгодили, що у випадку порушення строку
оплати товару покупець сплачує
продавцю пеню у розмірі 0,01% від
несплаченої суми за кожен день
прострочки.

За невиконання грошових зобов'язання
за Договором поставки товару № 02/12/11-1
від 02.12.2011 р. позивачем пред'явлена до
стягнення пеня в розмірі 30699,13 грн.

Приписами статті 223 ГК України
передбачено, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
Цивільним кодексом України.

Статтею 258 ЦК України встановлено, що до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Частинами 3 і 4 статті 267 ЦК України
встановлено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Оскільки відповідач не надав заяву про
застосування наслідків спливу
позовної давності до вимог в частині
стягнення пені, у суду немає підстав
для її застосування.

З огляду на вищенаведені норми
законодавства, суд вважає, що вимога
про стягнення з відповідача пені за
неналежне виконання грошових
зобов'язань за договором № 02/12/11-1 від
02.12.2011 р. є обґрунтованою, але
розрахунок пені позивачем виконаний не
вірно, а саме не вірно визначений
період нарахування пені по видатковій
накладній № РН-0000017 від 22.12.2011 р., за
період з 30.12.2011 р. по 22.04.2013 р. і за період
з 25.07.2013р. по 15.07.2014р.; по видатковій
накладній № РН-0000008 від 07.05.2012 р.: за
період з 15.05.2012 р. по 15.07.2014р.;по
видатковій накладній № РН-0000795 від
17.08.2012 р. за період з 25.08.2012 р. по 15.07.2014р.,
по видатковій накладній № РН-0000003 від
30.03.2013 р. за період з 07.04.2012 р. по 15.07.2014р.,
по видатковій накладній № РН-0000004 від
30.03.2013р. за період з 07.04.2013 р. по 15.07.2014р.

Наданий розрахунок судом перевірений
та встановлено, що стягненню з
відповідача підлягає пеня в розмірі 8
622,98 грн., яка розрахована по видатковій
накладній № РН-0000017 від 22.12.2011 р., за
період з 30.12.2011 р. по 28.06.2012 р. і за період
з 25.07.2013р. по 22.01.2014р.; по видатковій
накладній № РН-0000008 від 07.05.2012 р. за
період з 15.05.2012 р. по 12.11.2012р.; по
видатковій накладній № РН-0000795 від
17.08.2012 р. за період з 25.08.2012 р. по 22.02.2013р.;
по видатковій накладній № РН-0000003 від
30.03.2013 р. за період з 07.04.2013 р. по 05.10.2014р.;
по видатковій накладній № РН-0000004 від
30.03.2013р. за період з 07.04.2013 р. по 05.10.2014р.

Таким чином, за договором поставки
товару № 02/12/11-1 від 02.12.2011 р. стягненню
підлягає пеня в розмірі 8 622,98 грн.

У відповідності до положень чинного
законодавства захист цивільних прав
здійснюється, зокрема, шляхом
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках
передбачених законодавством або
договором, неустойки (штрафу, пені), а
також інших засобів передбачених
законодавством.

До інших засобів захисту цивільних
прав, у відповідності до ст. 625 ЦК
України, відносяться втрати від
інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та 3% річних, якщо інший
розмір відсотків не встановлений
договором або законом.

Сума втрат від інфляції грошових
коштів за прострочення виконання
грошового зобов'язання, згідно
розрахунку позивача, становить 49136,67
грн., а сума 3 % річних, згідно розрахунку
позивача, становить 25215,41 грн.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Зазначені розрахунки судом перевірені
та встановлено, що розрахунок 3 % річних
позивачем виконано вірно.

Таким чином, вимога про стягнення з
відповідача 3 % річних є обґрунтованою
та підлягає задоволенню в заявленій
позивачем сумі 25215,41 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат, судом
встановлено, що розрахунок позивачем
виконані не вірно, оскільки ним не
дотриманні рекомендації, викладені в
листі Верховного Суду України № 62-97р
від 03.04.1997 р. «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», п. 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/928/2012
від 17.07.2012 р. «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» та п. 3.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань».
Зокрема, при застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. Також сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляції, а дефляція).

Як вбачається з розрахунку позивача
ним виключені періоди, в яких індекс
інфляції був менше одиниці, що
суперечить вище викладеним при псам
законодавства.

З урахуванням викладеного, вимога про
стягнення з відповідача інфляційних
витрат за порушення строків оплати за
Договором поставки товару № 02/12/11-1 від
02.12.2011 р. підлягає задоволенню в сумі
49070,88 грн. В іншій частині інфляційних
витрат в задоволенні відмовити.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в
обґрунтування позовних вимог.

На підставі викладеного, в цілому
позов задовольняється частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
враховуючи міру та ступінь вини кожної
із сторін у доведені спору до суду, суд
вважає за необхідне судові витрати
покласти на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 22, 33, 34, 44, 49,75,78, 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "БРІГ" ЛТД, Запорізька
область, м. Бердянськ до
Товариства з обмежною
відповідальністю "Рибальське
підприємство "БРИЗ", Запорізька
область, м. Бердянськ задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмежною
відповідальністю "Рибальське
підприємство "БРИЗ", (71107, Запорізька
область, м. Бердянськ, вул. Халтуріна,
буд. 3, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БРІГ" ЛТД, (71100,
Запорізька область, м. Бердянськ, вул.
Халтуріна, буд. 3, ) 423 256
(чотириста двадцять три тисячі двісті
п'ятдесят шість) грн. 06 коп. основного
боргу, 8 622 (вісім тисяч шістсот
двадцять дві) грн. 98 коп. пені, 49 070
(сорок дев'ять тисяч сімдесят) грн. 88
коп. втрат від інфляції грошових
коштів, 25 215 (двадцять п'ять тисяч двісті
п'ятнадцять) 41 коп. річних відсотків та
10 124 (десять тисяч сто двадцять чотири)
грн. 12 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Повне рішення оформлено і
підписано у відповідності до вимог ст.,
ст. 84, 85 ГПК України "11" вересня 2014 р.

Суддя
Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.