ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.08.2014 Справа № 5021/1163/12

Господарський суд Сумської області, у
складі головуючого судді Зайцевої І.В.,
суддів: Резніченко О.Ю. та Левченка П.І.,
при секретарі судового засідання
Тимченко О.О. розглянувши матеріали
справи № 5021/1163/12:

за позовом: Управління
майна комунальної власності Сумської
міської

ради, м. Суми,

до відповідача:
Українського державного підприємства
поштового зв'язку

«Укрпошта» в особі
Сумської дирекції УДППЗ

«Укрпошта», м. Суми,

про розірвання договору оренди,
виселення з нежитлового приміщення та
стягнення 67 180 грн. 99 коп., -

За участю представників сторін:

Від позивача - предст. Пейкова І.О.
(довіреність № 23.01-27/26 від 01.07.2014 року);

Від відповідача - представник Мєльнік
О.В. (довіреність б/н від 08.01.2014 року);

Суть спору: з врахуванням збільшених
позовних вимог позивач просить суд
стягнути з відповідача 67 180 грн. 99 коп., в
тому числі 63 544 грн. 90 коп. -
заборгованість з орендної плати, 3 636
грн. 09 коп. пені, нарахованих у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
умов укладеного між сторонами договору
оренди № ФМ-126 від 30 січня 1998 року та
викладеного в редакції зміни № 2 від 07
травня 2008 року; достроково розірвати
договір оренди № ФМ-367 від 30 січня 1998
року, викладений в редакції зміни № 2
від 02 червня 2008 року; виселити
відповідача з нежитлового приміщення,
площею 79,1 кв. м., розташованого по вул.
Супруна, 9 в м. Суми, а також судові
витрати по справі покласти на
відповідача.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 25.07.2013 року у справі
№ 5021/1163/12 позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.10.2013 року по
справі № 5021/1163/12 вищезазначене рішення
господарського суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.01.2014 року в цій же справі
рішення господарського суду Сумської
області від 25.07.2013 року та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 29.10.2013 року
скасовано повністю, а справу передано
на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 18.02.2014 року призначений
новий розгляд справи № 5021/1163/12.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що, на його думку, у
позивача відсутнє право на позов,
оскільки відсутнє право власності на
об'єкт нерухомого майна, який
орендується відповідачем за спірним
договором. Також він зазначає, що
правочин, за яким стягується сума
боргу, є нікчемний, так як відповідно до
договору оренди строк його дії складає
20 років, 02.06.2008 року договір оренди
викладено у новій редакції, зокрема
погоджені його істотні умови. У статті
654 Цивільного кодексу України
зазначено, що зміни до договору повинні
вчинятися у тій самій формі, яка
визначена для договорів певного виду
чинним на час погодження сторонами
умов правочину законодавством.
Відповідно до статті 793 Цивільного
кодексу України (в редакції, яка діяла
станом на день укладення Зміни №
2 від 07.05.2008 року до договору та Зміни № 3
до розрахунку орендної плати від 08.08.2011
року) договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) укладається у письмовій формі.
Договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) строком на три роки і більше
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 794 Цивільного кодексу
України договір найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини), укладений на строк не менше
ніж на три роки, підлягає державній
реєстрації.

Статтею 640 Цивільного кодексу України,
визначено, що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 210
Цивільного кодексу України правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації. За таких
обставин, відповідно до Перехідних
положень Цивільного кодексу України 2003
року, у разі внесення змін до Договору
оренди № ФМ -367 від 30.01.1998 року, який був
укладений за правилами Цивільного
кодексу Української РСР від 1963 року, та
у разі, якщо нові відносини містили
ознаки закріплені у ст. 793 та 794
Цивільного кодексу України, сторони
повинні були дотримуватися вимог щодо
обов'язкового нотаріального
посвідчення та державної реєстрації
договору.

Крім того, відповідач заперечує
правомірність здійсненого розрахунку
орендної плати, посилаючись на те, що
він суперечить Закону України «Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист
журналістів», відповідно до якого
державні та комунальні
телерадіоорганізації, редакції
державних і комунальних періодичних
видань та періодичних видань,
заснованих об'єднаннями громадян,
державними науково - дослідними
установами, навчальними закладами,
трудовими і журналістськими
колективами, підприємства зв'язку, що
їх розповсюджують, користуються
орендою та послугами поштового,
телеграфного і телефонного зв'язку в
порядку та за тарифами, встановленими
для бюджетних організацій.

Розмір річної орендної плати за оренду
нерухомого майна бюджетними
організаціями, підприємствам зв'язку,
що здійснюють розповсюдження
періодичних видань, становить 1 грн.
(пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів
України від 04.10.1995 року № 786 «Про
Методику розрахунку і порядок
використання плати за оренду
державного майна» ).

В судовому засіданні 27.08.2014 року
представник відповідача пояснила, що
суму боргу ним сплачена під час про
примусового виконанні наказу, виданого
на виконання рішення по даній справі
при її первісному розгляді.

Представник позивача зауважила, що це
не є підставою для припинення
провадження по справі в цій частині,
оскільки рішення на підставі якого
видано наказ, скасовано, є підстави для
повороту виконання цього наказу, спір
відносно правомірності стягнення
боргу по орендній платі триває, - тому
вважати, що відсутній предмет спору з
цього питання, підстав немає.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу та оцінивши надані
докази, суд встановив:

30 січня 1998 року між сторонами укладено
договір оренди № ФМ-367, відповідно до
умов якого позивач передає, а
відповідач приймає на умовах,
визначених Договором, в оренду
нежитлові приміщення за адресою: м.
Суми, вул. Супруна, 9, загальною площею
95,7 кв.м., для розміщення 11 - го
відділення зв'язку, право на оренду
яких відповідач одержав на підставі
рішення від 12.03.1997 року Сумської
міської ради «Про комунальну
власність».

28 серпня 2000 року цими ж сторонами була
підписана Зміна № 1 до Договору, якою
укладений раніше Договір у зв'язку з
реорганізацією Сумського поштамту
СДУДППЗ «Укрпошта» та необхідністю
приведення його у відповідність до
чинного законодавства був викладений в
новій редакції, відповідно до змісту
якої позивач передає, а відповідач
приймає на умовах, визначених
Договором, в оренду нежитлові
приміщення за адресою: м. Суми, вул.
Супруна, 9, загальною площею 84,2 кв.м., для
розміщення 11-го відділення зв'язку,
право на оренду яких відповідач
одержав на підставі рішення від 12.03.1997
р. Сумської міської ради «Про
комунальну власність м. Суми».

02 червня 2008 року між позивачем і
відповідачем була підписана Зміна № 2
до Договору, згідно якої Договір був
викладений в новій редакції, а згідно п.
1.1. позивач передає, а відповідач
приймає у строкове платне користування
(в оренду) на умовах, визначених
Договором, нежитлове приміщення за
адресою: м. Суми, вул. Супруна, 9, на І
поверсі, площею 79,1 кв.м. з цільовим
призначенням під розміщення
відділення поштового зв'язку.

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди №
ФМ-367 від 30.01.1998 року (в редакції Зміни №
2 від 02.06.2008 року) орендна плата за об'єкт
оренди розраховується на підставі
діючої Методики розрахунків і порядку
використання плати за оренду
комунального майна, затвердженої
відповідним рішенням Сумської міської
ради. Базова ставка орендної плати
встановлюється відповідним рішенням
Сумської міської ради.

Згідно розділу ІІ Зміни № 2 до
розрахунку орендної плати від 08.08.2011
року до договору оренди № ФМ-367 від
30.01.1998 року базова ставка орендної
плати за використання 1 кв.м. нерухомого
майна, встановлена рішенням Сумської
міської ради від 23.06.2010 року № 3964-МР і
становить 8 грн. 50 коп., а тому розмір
місячної орендної плати за січень 2012
року розраховано у розмірі 2 831 грн. 13
коп., який підлягає щомісячній
індексації та до нього додатково
нараховується і сплачується 20% ПДВ.
Розмір орендної плати за кожний
наступний місяць розраховується
шляхом коригування розміру місячної
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за поточний місяць.

Позивачем на виконання умов укладеного
між сторонами Договору була нарахована
орендна плата за період з 01.08.2011 року по
травень 2013 р. в розмірі 63 544
грн. 90 коп.

З матеріалів справи вбачається, що не
погоджуючись з розміром та підставами
нарахування позивачем орендної плати,
відповідач звернувся до
господарського суду Сумської області з
позовною заявою до Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради про визнання недійсним
частини договору оренди № ФМ-367 від
30.01.1998 року, а саме розділу ІІ зміни № 2
від 08.08.2011 року до розрахунку орендної
плати, на підставі якої господарським
судом Сумської області було порушено
провадження у справі № 5021/1328/12.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 12.11.2012 року у справі
№5021/1328/12 в позові Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» в особі Сумської
дирекції Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» відмовлено.

Відповідно до постанови Харківського
апеляційного господарського суду від
24.01.2013 року в цій же справі рішення
господарського суду Сумської області
від 12.11.2012 року залишене без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.04.2013 року у справі №
5021/1329/12 постанова Харківського
апеляційного господарського суду від
24.01.2013 року залишена без змін.

Даними судовими рішеннями встановлено,
що укладена між сторонами зміна
№ 2 до розрахунку орендної плати від
08.08.2011 року до договору оренди № ФМ-367
від 30.01.1998 року відповідає порядку і
розміру, що передбачені Методикою
розрахунку і порядку використання
плати за оренду комунального майна,
затвердженою рішенням Сумської
міської ради від 23.06.2010 року № 3964-МР, що
діяла на момент укладення таких змін.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України, ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей термін.

Пунктом 6.2.5 Договору (в редакції Зміни
№ 2 від 02.06.2008 року) передбачено
обов'язок відповідача сплачувати
позивачеві орендну плату у розмірі та
термін згідно з умовами такого
договору.

Враховуючи те, що відповідачем не
подано суду доказів добровільної
сплати боргу або аргументованих
заперечень проти вимог позивача, суд
дійшов висновку про те, що вимоги
позивача в частині стягнення 63 544 грн. 90
коп. заборгованості є обґрунтованими,
правомірними і підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги
щодо стягнення з відповідача на його
користь 3 636 грн. 09 коп. пені.

Відповідно до пункту 4.7 Договору
орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації і стягується
відповідно до законодавства України з
урахуванням пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Оскільки судом встановлено факт
порушення відповідачем строків
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 3 636
грн. 09 коп. пені також визнаються судом
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

Зі змісту частини 3 статті 26 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» вбачається, що
договір оренди може бути розірвано за
погодженням сторін. На вимогу однієї із
сторін договір оренди може бути
достроково розірвано за рішенням суду
у разі невиконання сторонами своїх
зобов'язань та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України.

Пунктом 7.1.2. Договору в редакції Зміни
№ 2 до Договору встановлено, що позивач
має право достроково розірвати Договір
в односторонньому порядку та вимагати
відшкодування збитків, якщо відповідач
не вносить орендну плату протягом
трьох місяців підряд.

Отже, суд дійшов висновку про те, що
письмові матеріали справи
підтверджують порушення відповідачем
зобов'язання щодо внесення протягом
періоду з 1 липня2011 року по даний час
орендної плати у розмірі,
встановленому договором, що є однією з
підстав для дострокового розірвання
договору в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 26 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна».

16 жовтня 2012 року та 19 червня 2013 року
позивачем було здійснено перевірку
виконання умов Договору оренди
спірного нежитлового приміщення, яке
перебуває в оренді у відповідача, про
що було складено відповідні акти, якими
встановлено численні порушення умов
Договору з боку відповідача, а саме
порушення:

- п.п. 6.2.1 - використання об'єкта
оренди за нецільовим призначенням,
оскільки, окрім розміщення відділення
поштового зв'язку, відповідачем також
здійснюється торгівля товарами
промислової групи (пральні порошки,
чистячи та миючі засобі, канцелярські
товари, поліграфічні вироби),
розповсюдження лотерей, авіа та ж/д
квитків, поповнень рахунків операторів
мобільного зв'язку, розміщення
рекламних носіїв вказаної продукції та
послуг.

- п.п. 6.2.2 - відповідачем не
здійснюється охорона об'єкта оренди;

- п.п. 6.2.3 - у відповідача відсутні
договори на оплату послуг з тепло-,
водопостачання та водовідведення,
електропостачання, експлуатаційне
обслуговування та вивіз твердих
побутових відходів;

- п.п. 6.2.6 - відповідач не здійснює
звірки розрахунків по сплаті орендної
плати;

- п.п. 6.2.7 - відповідачем не надані
документи, які б підтверджували
належний протипожежний та санітарний
стан орендованого приміщення.
Орендоване приміщення знаходиться у
занедбаному стані, поточний ремонт
відповідачем не проводиться.

- п.п. 6.2.9 - відповідачем не укладено
додаткову угоду про участь у
благоустрої населеного пункту;

- п.п. 6.2.12 - відповідач не допускає
позивача до перевірки всього об'єкту
оренди та не надає документи на
підтвердження належного виконання
умов договору оренди;

- п.п. 6.2.15 - відповідач не сплачує
податок за землю на якій розташовано
об'єкт оренди;

- п.п. 6.2.19 - відповідач не узгодив
використання об'єкта оренди з органами
пожежного, санітарного нагляду.

Крім того, встановлено, що зазначене в
акті від 16 жовтня 2013 року позивачем
порушення п.п. 6.2.4 Договору оренди №
ФМ-126 від 30.01.1998 року (в редакції Зміни №
2 від 07.05.2008 року), яким передбачено
обов'язок відповідача застрахувати
орендоване приміщення протягом 10 діб з
моменту укладення договору оренди,
усунуто останнім лише 24 грудня 2012 року,
що підтверджується договором
добровільного страхування майна №
2011/225/001750 від 24 грудня 2012 року.

З приводу виконання інших умов
договору, відповідачем не надано
доказів, які б спростовували відомості,
зазначені позивачем в актах перевірки
виконання умов договору оренди
нежитлового приміщення від 16.10.2013 року
та від 19.06.2013 року.

Таким чином, судом встановлено, що
порушення відповідачем умов Договору
мають тривалий та систематичний
характер, оскільки не усунуті останнім
протягом значного періоду часу.

Згідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу
України договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Отже, враховуючи те, що письмовими
матеріалами справи підтверджується
наявність перелічених порушень умов
договору оренди з боку відповідача, суд
дійшов до висновку про те, що позовні
вимоги в частині дострокового
розірвання договору оренди №ФМ-367 від 30
січня 1998 року, викладений в редакції
зміни № 2 від 02 червня 2008 року є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1. ст. 27 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» правовим наслідком розірвання
договору оренди є зобов'язання
орендаря повернути орендодавцеві
об'єкт оренди на умовах, зазначених у
договорі оренди.

Що ж стосується доводів відповідача, -
слід зазначити наступне.

Так, щодо права власності на об'єкт
оренди, - згідно п. 1 та додатку № 1
рішення Виконкому Ковпаківської
районної ради народних депутатів від
17.06.1986 року № 164 «Про оформлення
права власності на житлові будинки»
оформлено право власності міської
Ради, в т.ч. на 56 - ти квартирний
п'ятиповерховий житловий будинок, що
розташований за адресою: м. Суми, вул.
Супруна, 9.

Приналежність спірного приміщення до
зазначеного житлового будинку
підтверджується, як технічним
паспортом, так і описом об'єкту оренди,
який зазначено в п. 2.1. спірного
договору, де безпосередньо зазначено,
що спірне приміщення знаходиться на
першому поверсі житлового будинку за
вказаною адресою.

На виконання зазначеного рішення,
Сумське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації виконало
технічну інвентаризацію вказаного
будинку та підготувало технічний
паспорт на будівлю, а також
зареєструвало право власності на цілий
будинок з приналежними до нього
будовами та спорудами, про що видало
реєстраційне посвідчення від 10.07.1986
року, що відповідає вимогам діючої на
той час Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства Української РСР від 31
січня 1966 року.

В подальшому, у зв'язку із прийняттям
КМУ Постанови від 5 листопада 1991 р.
№ 311 «Про розмежування державного
майна України між загальнодержавною
(республіканською) власністю і
власністю
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальною власністю),
затверджено перелік державного майна
України, яке передається до власності
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальної власності), де в
розділі «Житлове господарство»
передачі підлягає житловий та
нежитловий фонд Рад народних
депутатів, житлово-експлуатаційні,
житлово-комунальні,
ремонтно-будівельні та інші
організації, пов'язані з
обслуговуванням та експлуатацією
цього житлового фонду.

На виконання вказаної Постанови,
рішенням Сумської міської ради
народних депутатів від 14.11.1991 року «Про
передачу у комунальну власність
міської ради народних депутатів
підприємств та організацій,
розташованих у місті Суми» затверджено
перелік майна та підприємств, що
підлягають включенню до комунальної
власності, серед яких п. 80 значаться
ЖЕО.

Згідно до рішення Обласної ради
народних депутатів від 23.01.1992 року «Про
розмежування державного майна
комунальної власності між власністю
обласної, районної та місцевої (міст
обласного підпорядкування) рад
народних депутатів» затверджено
розмежувальний перелік майна
комунальної власності.

На виконання вказаних рішень,
відповідним актом передачі Сумським
облвиконкомом підприємств, об'єктів та
організацій житлово - комунального
господарства в комунальну власність
Сумському міськвиконкому, було
передано в т.ч. ЖЕО.

У зв'язку із створенням єдиної
інформаційної системи - Державного
реєстру прав на нерухоме майно та їх
обмежень, після вступу в дію ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»,
управління майна комунальної
власності поступово здійснює заміну
паперових реєстраційних посвідчень на
нерухоме майно, що належить до
комунальної власності на свідоцтва про
право власності, які занесені до єдиної
інформаційної системи - Державного
реєстру прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що у даному випадку
підтверджується Свідоцтвом про право
власності, виданим Виконкомом Сумської
міської ради від 23.12.2012 року на підставі
рішення Сумської міської ради від
22.06.2011 року.

Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Спірний договір укладався відповідно
до рішення Сумської міської ради від
12.03.1997 року «Про комунальну власність»,
про що безпосередньо зазначено в
тексті договору.

До укладення зазначеного договору,
вказане приміщення відповідач
орендував згідно договору оренди № ФМ -
367 від 10.01.1997 року, орендодавцем якого
був Відділ комунального майна
виконавчого комітету Сумської міської
ради народних депутатів, а
балансоутримувачем - ВЖРЕУ - 5, що
підтверджується актом приймання -
передачі вказаного приміщення, який є
додатком № 2 до зазначеного договору.

Вказаний договір укладено на підставі
рішення Виконкому Сумської міської
ради народних депутатів від 16.07.1996 року
№ 341, про що зазначено в тексті договору
оренди.

Всі вище перелічені рішення органів
місцевого є чинними.

Враховуючи викладене, твердження
відповідача про відсутність у позивача
прав на укладення зазначених договорів
оренди та відсутність права
комунальної власності на вищевказаний
об'єкт нерухомого майна спростовуються
вищенаведеними обставинами та
доказами, що їх підтверджують.

Відповідно до статті 35 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Доводи відповідача щодо наявності
факту неукладеності спірного договору
та правомірності нарахування
відповідачеві орендної плати за
спірним у даній справі договором було
вже перевірено судовими інстанціями
під час розгляду пов'язаної з даною
справою справи № 5021/1328/12 за участю тих
самих сторін, що і у даній справі.

Так, під час ухвалення судового рішення
у справі № 5021/1328/12 позивачеві -УДППЗ
«Укрпошта», було відмовлено у позові
про визнання недійсним вказаного
договору оренди у зв'язку із тим, що
позивачем не було доведено
невідповідність спірного договору як в
цілому, так і в оскаржуваній частині,
вимогам ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу
України (абз. 9 стор. 6. копії постанови
ХАГС у справі № 5021/1328/12).

Ухвалюючи судове рішення у пов'язаній
справі суди встановили, що посилання
позивача у тій справі на неможливість
нарахування йому орендної плати згідно
до розрахунку орендної плати,
викладеного в зміні № 2 від 08.08.2011 року у
зв'язку з невідповідністю його діючому
законодавству є необґрунтованими,
оскільки зі змісту даного розрахунку
вбачається, що він відповідає порядку
нарахування орендної плати,
визначеному Методикою розрахунку і
порядку використання плати за оренду
комунального майна, затвердженою
рішенням Сумської міської ради від
23.06.2010 року № 3964 - МР, що діяла на момент
укладення таких змін, не визнаний судом
недійсним, є додатком до діючого
договору оренди № ФМ - 367 від 30.01.1998 року,
а тому - позивачеві у пов'язаній справі
правомірно здійснюється нарахування
орендної плати.

Слід зазначити, що підстави для
застосування до спірних правовідносин
положень статті 6 Закону України «Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист
журналістів», відсутні, оскільки з боку
відповідача не було доведено
використання спірного нежитлового
приміщення у періоді, за який йому
нараховано оренду плату за вказаним
договором, тільки в цілях, передбачених
вказаним законом, як цього вимагають
положення статті 2 зазначеного закону.
Тому, доводи відповідача щодо
необхідності перерахунку йому
орендної плати у новому розмірі (1
гривня на рік) як це передбачено
пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів
України «Про Методику розрахунку і
порядку використання плати за оренду
державного майн», на думку позивача,
також не заслуговують на увагу,
оскільки у відповідності до положень
статті 19 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна» дана
методика до правовідносин оренди
комунального майна не застосовується у
зв'язку з тим, що до повноважень органів
місцевого самоврядування віднесено
встановлення відповідних методик щодо
нарахування орендної плати відносно
майна, яке належить до комунальної
власності.

Нормативне встановлення нового
фіксованого розміру (ставки) орендної
плати щодо певного кола орендарів не
означає автоматичного внесення змін у
цій частині до вже чинного договору. До
того ж, процедура внесення таких змін, у
тому числі з метою приведення умов
договору у відповідність з чинним
законодавством, вичерпно врегульована
статтею 21 названого Закону, згідно з
якою спори з питань зміни орендної
плати вирішуються у судовому порядку.

Крім того, докази, які містяться в
матеріалах справи, а саме: акти
перевірки виконання умов договору від
16.10.2012 року та 19.06.2013 року підтверджують
відсутність у відповідача прав на
застосування до нього норм ст. 6 Закону
України «Про державну підтримку
засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів»,
оскільки підтверджують факти
нецільового використання орендованого
приміщення, факти систематичних й
тривалих порушень інших істотних умов
договору оренди (недопущення
орендодавця до перевірки всього
об'єкту оренди, порушення
протипожежних та санітарних норм,
порушення строків та порядку сплати
орендної плати, охорони приміщення та
його страхування, несплата плати за
землю тощо), які не усунуті
відповідачем протягом тривалого
періоду часу та не спростовані
належними доказами під час розгляду
даної справи.

Відповідно до статті 654 Цивільного
кодексу України, зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Оскільки спірний договір у 1998 році було
укладено в простій письмовій формі, а
всі послідуючі зміни не змінювали
такої суттєвої умови, як строк дії
договору, то правомірно укладались в
такій самій формі, що й основний
договір, тобто у простій письмовій
формі.

Таким чином, доводи відповідача про
обов'язкову нотаріальну форму спірного
договору спростовуються наведеним,
оскільки між сторонами не укладався
новий договір, а продовжував існувати
правочин, укладений у 1998 році, в який
вносились різні зміни, але які не
зачіпали змін строку його дії.

Враховуючи все вищевикладене, суд
дійшов висновку, що всі позовні вимоги
є правомірними, обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

Слід також зазначити, що факт
добросовісної сплати боргу відсутній,
цей борг сплачений шляхом примусового
виконання рішення і, оскільки рішення
скасовано, має відбутись поворот
виконання рішення або вже здійснене
стягнення боргу має бути враховано при
виконанні даного рішення.

Відповідно до п. 2.1. ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до господарського суду позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору становить 2 відсотки ціни позову,
але не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат,
виходячи з грошової оцінки будівлі на
яку визнається право власності, а за
подання позовної заяви немайнового
характеру ставка судового збору
становить 1 розмір мінімальної
заробітної плати.

Враховуючи, що позивачем при поданні
позовної заяви не повністю сплачено
суму судового збору, а саме замість 4 014
грн. 50 коп. позивачем сплачено 1 609 грн. 50
коп. (платіжне доручення № 231 від 21.11.2012
року), з позивача стягується в доход
державного бюджету України 2 405 грн. 00
коп.

Проте виходячи з фактичних обставин
даної справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, суд
дійшов висновку про відшкодування
позивачеві суми сплаченого судового
збору в розмірі 4 014 грн. 50
коп. за рахунок відповідача відповідно
до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» в особі Сумської
дирекції (40000, м. Суми, вул. Привокзальна,
5, код 22981300) на користь Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради (40000, м. Суми, вул. Садова, 33,
код 33525906) 63 544 грн. 90 коп. -
заборгованість з орендної плати, 3 636
грн. 09 коп. пені та 4 014 грн. 50 коп.
судового збору.

3. Достроково розірвати договір
оренди № ФМ-367 від 30 січня 1998 року,
викладеного в редакції зміни № 2 від 02
червня 2008 року, укладений між
Управлінням майна комунальної
власності Сумської міської ради (40000, м.
Суми, вул. Садова, 33, код 33525906) і
Українським державним підприємством
поштового зв'язку «Укрпошта» в особі
Сумської дирекції (40000, м. Суми, вул.
Привокзальна, 5, код 22981300).

4. Виселити Українське державне
підприємство поштового зв'язку
«Укрпошта» в особі Сумської дирекції
(40000, м. Суми, вул. Привокзальна, 5, код
22981300) з нежитлового приміщення, площею
79,1 кв. м., розташованого по вул. Супруна,
9 в місті Суми.

5. Стягнути з Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради (40000, м. Суми, вул. Садова, 33,
код 33525906) в доход державного бюджету
України (рахунок 3002, МФО 837013,
, отримувач - УДКС у м. Суми
(м. Суми), 22030001) 2 405 грн. 00 коп. судового
збору.

6. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.08.2014 року.

Головуючий суддя
І.В. Зайцева

Судді
О.Ю. Резніченко

П.І. Левченко