ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 р.
Справа № 923/1063/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Гридасова Ю.В. при
секретарі Зуденко Є.С., розглянув у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Міського комунального
підприємства "Херсонтеплоенерго", м.
Херсон,

до Державного вищого навчального
закладу "Херсонський державний
аграрний університет", м. Херсон,

про стягнення 13 510 грн. 75 коп.,

за участю представників:

позивача - Сініцина В.Ю., представник,
дов. № 3357-15 від 20.12.13;

відповідача - Губа М.І., представник,
дов. № 65-05/188 від 31.07.14 р.; Довбенко О.В.,
дов. від 26.08.14 р.

Позивач звернувся до господарського
суду Херсонської області з позовною
заявою у якій просить стягнути з
відповідача 3 % річних - 569 грн. 10
коп., пені - 3 399 грн. 20 коп., з
урахуванням інфляційних - 5 175 грн. 95 коп.
та 7 % штрафу - 4 366 грн. 50 коп., відповідно
до умов договору № 344 Н від 19.03.2014 року
про закупівлю послуг з постачання
теплової енергії у вигляді гарячої
води.

Представник позивача в ході судового
засідання підтримав вимоги, викладені
у позовній заяві.

Крім того, 27.08.14 позивач звернувся до
господарського суду з письмовим
клопотанням у якому просив підставою
позову вважати Договір № 344 Н від 29
січня 2014 року та позовні вимоги в сумі 11
830 грн. 60 коп. Право позивача на зміну
предмета або підстави позову може бути
реалізоване лише до початку розгляду
господарським судом справи по суті та
лише у суді першої інстанції шляхом
подання до суду відповідної письмової
заяви, яка за формою і змістом має
узгоджуватися із статтею 54 ГПК з
доданням до неї документів, зазначених
у статті 57 названого Кодексу.
Невідповідність згаданої заяви
вимогам цих норм процесуального права
є підставою для її повернення з
підстав, передбачених частиною першою
статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета
або підстави позову, які відповідають
вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані
після початку розгляду господарським
судом справи по суті, залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи, про що суд зазначає в описовій
частині рішення, прийнятого по суті
спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи). Підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу. Вказане клопотання позивача
повернуто без розгляду з підстав,
передбачених п. 6 ч. 1 статті 63 ГПК,
оскільки позивачем не подано доказів
надсилання відповідачеві копії
клопотання і доданих до неї документів.
Крім того, вказане клопотання подане
після початку розгляду справи по суті.

Представники відповідача в ході
судового розгляду справи заперечували
проти позовних вимог, відповідно до
відзиву на позовну заяву, посилаючись
на те, що в обґрунтування позовних
вимог позивач посилається на п.7.8., п.7.9
Договору № 344Н від 19.03.2014 р. Однак,
вказані вимоги, на думку Відповідача, є
безпідставними, оскільки п. 10.1 Договору
№ 344Н від 19.03.2014 р. вказує, що всі умови
договору розповсюджують свою дію на
відносини, які виникли між сторонами з
01 квітня 2014 року. В свою чергу,
положення Договору № 344Н від 29.01.2014
року, умови якого розповсюджувалися на
відносини, що виникли з 1 січня 2014 року і
дія якого тривала до 31 березня 2014 року,
не передбачали такої відповідальності
Відповідача, яка була передбачена у п.
7.8, п. 7.9 Договору № 344Н від 19.03.2014 р. На
думку Відповідача, Позивачем
безпідставно взятий період обрахунку
простроченої заборгованості за
спожиту в березні теплову енергію - в
позовній заяві з 26 березня 2014 р., що, як
стверджує Відповідач, не відповідає
чинному законодавству та раніше
укладеному, але вже не діючому
договору. Також, на думку Відповідача,
розрахунок боргу Позивача - 62378,45 грн. не
відповідає заборгованості Відповідача
- 62441,33 грн., та документам які є у сторін
даної справи (підписані сторонами акти
за січень на суму 51973,14 грн., лютий - 116901,05
грн.,березень - 62441,33 грн., платіжне
доручення № 109 від 30 січня 2014 р. на 51973,14
грн.; платіжне доручення № 3266/266 від 27
березня 2014 р. на суму 116901,05грн.).

У судовому засіданні 28.08.14 оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
по справі.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, що прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

Як стверджує позивач у позовній заяві,
Договором № 344 Н від 19.03.2014 року,
укладеним сторонами, визначено порядок
виконання Відповідачем зобов'язань по
сплаті вартості отриманих послуг і
строк (момент) виникнення права вимоги
у позивача.

Факт поставки теплової енергії у
березні 2014 року підтверджується
підписаними Відповідачем актами
здачі-приймання робіт на суму 62 378 грн. 45
коп.

Разом з тим, правовою підставою
виникнення суми основного боргу
відповідача за отриману у березні 2014 р.
теплову енергію та на яку позивачем
нараховані суми позову, фактично був
інший договір, укладений сторонами, а
саме договір № 344Н від 29.01.2014 року,
оскільки, як вірно зазначено
відповідачем у відзиві на позовну
заяву, умови Договору № 344Н від 29.01.2014
року регулювали правовідносини сторін,
що виникли з 1 січня 2014 року і дія
вказаного договору тривала до 31
березня 2014 року. Натомість, відповідно
до умов п. 10.1 Договору № 344Н від 19.03.2014 р.
всі умови договору розповсюджують свою
дію на відносини, які виникли між
сторонами з 01 квітня 2014 року.

Таким чином, позивачем у позовній заяві
невірно зазначено підставу позову -
договір № 344 Н від 19.03.2014 року про
закупівлю послуг з постачання теплової
енергії у вигляді гарячої води.

Відповідно до положень ст. 526
Цивільного кодексу України (435-4)
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вказаних обставин, позовні вимоги не
підлягають задоволенню у зв'язку з
безпідставністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі зазначених вище норм
матеріального права, керуючись ст. ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України,

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити.

(Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом).

Повне рішення складено "01" вересня
2014 р.

Суддя
Ю.В. Гридасов