ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2014 р.
Справа № 911/2950/14

За позовом ОСОБА_1

до першого відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агроком»

та другого відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

про визнання недійсним договору

Суддя Горбасенко
П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_5 (дов. від 10.07.2014р.);

ОСОБА_6 (дов. № 5208 від 08.11.2013р.);

від першого відповідача Шапошніков І.Б.
(дов. б/н від 20.05.2014р.);

від другого відповідача ОСОБА_4

Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агроком» (далі -
перший відповідач) та Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 (далі - другий
відповідач) про визнання недійсним
договору про надання юридичних послуг
№ 12/13 від 27.12.2012р., укладеного між
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агроком».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
директор ТОВ «Агроком» при укладенні
від імені першого відповідача з другим
відповідачем договору про надання
юридичних послуг № 12/13 від 27.12.2012р. не
був повноважним на укладення спірного
договору, у зв'язку з чим було порушено
корпоративні права позивача, як
учасника ТОВ «Агроком», що є підставою
для визнання недійсним договору про
надання юридичних послуг № 12/13 від
27.12.2012р. на підставі ст.ст. 203, 215
Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 15.07.2014р. порушено
провадження у справі № 911/2950/14, розгляд
справи призначено на 01.08.2014р.

01.08.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника першого відповідача
надійшов відзив на позовну заяву від
01.08.2014р. (вх. № 15538/14 від 01.08.2014р.), згідно
якого останній визнав позовні вимоги
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню
судом, який прийнято судом.

01.08.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника першого відповідача
надійшло клопотання про фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
на підставі ст. 81-1 ГПК України від
01.08.2014р. (вх. № 15539/14 від 01.08.2014р.), яке
задоволено судом.

01.08.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від другого
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву від 01.08.2014р. (вх. № 15540/14 від
01.08.2014р.), згідно якого останній визнав
позовні вимоги безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню судом, який
прийнято судом.

У судовому засіданні 01.08.2014р. оголошено
перерву до 05.09.2014р.

У судовому засіданні 05.09.2014р.
представники позивача підтримали
позов повністю, представник першого
відповідача та другий відповідач
заперечили проти задоволення позову
повністю.

Заяв чи клопотань про застосування
позовної давності до вимог позивача
відповідачами не заявлено.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агроком» (Замовник)
та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4
(Виконавець) укладено договір про
надання юридичних послуг № 12/13, згідно
якого виконавець зобов'язується на
замовлення і за дорученням замовника
надавати останньому, а також його
клієнтам (замовникам), послуги у сфері
права, а саме надавати юридичні послуги
у сферах господарського, цивільного,
адміністративного та інших галузей
права, а також здійснювати
представництво інтересів в судах,
інших органах та у відносинах з третіми
особами, надалі (послуги), а замовник -
приймати такі послуги та оплачувати їх
на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 5.1. договору вартість
послуг за договором визначається,
виходячи з обсягу втраченого
виконавцем часу на надання послуг і
погодинної ставки, яку сторони за
взаємним погодженням визначають в
розмірі 400грн. за одну годину.

Згідно п. 5.4. договору остаточна
вартість послуг, що підлягає оплаті
замовником, визначається в актах
прийому-передачі виконаних робіт
(наданих послуг), які складаються та
підписуються сторонами щомісячно.
Оплата наданих виконавцем послуг
здійснюється замовником з 1-го по 5-те
число місяця, що йде за оплачуваним, але
допускається також здійснення
замовником дострокової оплати.

Договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
виконання сторонами договірних
зобов'язань в повному обсязі. Договір
укладений на невизначений строк (п. 10.1.
договору).

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агроком» здійснює
свою діяльність на підставі нової
редакції статуту, яка затверджена
протоколом зборів учасників ТОВ
«Агроком» № 16 від 21.04.2008р. та
зареєстрована державним реєстратором
Виконавчого комітету Білоцерківської
міської ради 23.04.2008р. зі змінами до
установчих документів,
зареєстрованими 15.12.2008р., 24.06.2009р.,
28.09.2009р. та 13.02.2013р.

Згідно п.п. 11.1. статуту ТОВ «Агроком» (в
редакції на момент укладення спірного
договору від 27.12.2012р.) розмір статутного
капіталу товариства становить 13 470
000грн. Учасниками товариства є
громадяни України: ОСОБА_9 - 6,9 %
статутного капіталу; ОСОБА_10 - 6,9 %
статутного капіталу; ОСОБА_11 - 6,9 %
статутного капіталу; ОСОБА_1 - 70 %
статутного капіталу; ОСОБА_12 - 9,3 %
статутного капіталу.

Суд встановив, що ОСОБА_1, станом на 27
грудня 2012 року (на момент укладання
спірного договору) був учасником
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроком", частка
якого у статутному капіталі товариства
становила - 70 %.

Станом на 27 грудня 2012 року директором
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроком" був ОСОБА_11,
яким підписано договір про надання
юридичних послуг № 12/13 від 27.12.2012р.

До виключної компетенції зборів
учасників належить укладання угод на
відчуження, а також угод про здачу в
найм, оренду, заставу майна, кредитних
договорів (п. 17.9.19. статуту товариства).

Пунктом 18.5.7. статуту товариства
передбачено, що директор уповноважений
розпоряджатись майном товариства
(включаючи грошові кошти), основні
фонди при погодженні з загальним
зборами учасників.

Відповідно до рішень загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю „Агроком" від
23.01.2013р., оформлених протоколом № 21
вирішено виключити ОСОБА_1 зі складу
учасників товариства.

Рішенням господарського суду
Київської області від 14.06.2013р. (з
урахуванням ухвали від 01.07.2013р. про
виправлення описки в рішенні),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 09.07.2014р. у
справі № 911/1975/13 позов задоволено
повністю, визнано недійсним та
скасовано рішення зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Агроком", оформлені
протоколами № 21 від 23.01.2013р, № 23 від
03.04.2013р. та № 24 від 12.04.2013р., зобов'язано
Державного реєстратора Виконавчого
комітету Білоцерківської міської
внести до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців запис щодо скасування
державної реєстрації змін до
установчих документів Товариства з
обмеженою відповідальністю „Агроком",
здійснених на підставі рішень зборів
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю „Агроком",
оформлених протоколом № 21 від 23.01.2013р.
та протоколом № 23 від 03.04.2013р., шляхом
внесення до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців записів щодо скасування
наступних реєстраційних дій: - дата:
13.02.2013, номер запису: 4000539; - дата:
05.04.2013, номер запису: 5000530.,
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Агроком" на користь
ОСОБА_1 5 735 (п'ять тисяч сімсот тридцять
п'ять гривень) 00 коп. судового збору.

Судом встановлено, що спірний
договір про надання юридичних послуг №
12/13 від 27.12.2012р. від імені ТОВ «Агроком»
підписано директором ОСОБА_11

Предметом позову є вимоги про визнання
недійсним договору про надання
юридичних послуг № 12/13 від 27.12.2012р.,
укладеного між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_8 та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Агроком».

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною першої статті 215 Цивільного
кодексу України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначено загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, а саме: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства; 2)
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Згідно ст. 207 ГК України господарське
зобов'язання, може бути визнано
недійсним повністю або в частині якщо
таке не відповідає вимогам закону,
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави або
суспільства, укладено учасниками
господарських правовідносин з
порушенням хоча б одним з них
спеціальної компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

Частиною 2 ст. 207 ГК України передбачено,
що правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами)
особами, уповноваженими на це її
установчими документами юридичної
особи, довіреністю, законом або іншими
актами цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно приписів ст. ст. 140-145 ЦК України,
ст. ст. 50, 58 Закону України "Про
господарські товариства" товариством з
обмеженою відповідальністю є
засноване одним або кількома особами
товариство, статутний капітал якого
поділений на частки, розмір яких
встановлюється Статутом. Статут
товариства є установчим документом,
який має містити відомості про розмір
статутного капіталу, з визначенням
частки кожного учасника, склад та
компетенцію органів управління,
порядок прийняття ними рішень. Вищим
органом товариства є загальні збори
учасників.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 145 ЦК
України у товаристві з обмеженою
відповідальністю створюється
виконавчий орган (колегіальний або
одноособовий), який здійснює поточне
керівництво його діяльністю і є
підзвітним загальним зборам його
учасників, компетенція виконавчого
органу товариства з обмеженою
відповідальністю, порядок ухвалення
ним рішень і порядок вчинення дій від
імені товариства встановлюються ЦК,
Законом України "Про господарські
товариства", іншими законами і статутом
товариства.

Згідно ст. 4 Закону України "Про
господарські товариства", ст. 82 ГК
України, ст. 143 ЦК України товариство з
обмеженою відповідальністю
створюється і діє на підставі статуту.

Відповідно ст. 92 ЦК України юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону. Орган
або особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень.

Згідно п. 16.1. Статуту ТОВ «Агроком»
вищим керівним органом товариства є
збори учасників.

Пунктом 17.9. Статуту товариства
визначена виключна компетенції зборів
учасників товариства, до якої належить,
зокрема, укладення угод на відчуження,
а також угод про здачу в найм, оренду,
заставу майна, кредитних договорів
(пункт 17.9.19 Статуту).

Відповідно до п. 18.5.7 Статуту товариства
директор є виконавчим органом
товариства, обирається зборами
учасників, здійснює керівництво
поточною діяльністю товариства в межах
своїх повноважень, визначених
установчими документами, в тому числі
уповноважений розпоряджатись майном
товариства (включаючи грошові кошти),
основні фонди при погодженні із
загальними зборами учасників. Такого
погодження учасниками товариства при
укладанні спірного договору директор
товариства не отримав. Першим
відповідачем не представлено суду та в
матеріалах справи відсутні належні
докази того, що на збори учасників ТОВ
«Агроком» виносилося питання щодо
укладення з Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_8 договору про
надання юридичних послуг № 12/13 від
27.12.2012р., у спосіб встановлений чинним
законодавством та Статутом товариства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що оскаржуваним договором
про надання юридичних послуг № 12/13 від
27.12.2012р. фактично здійснено реалізацію
функції розпорядження майном
товариства (грошовими коштами в якості
оплати за надані юридичні послуги у
розмірі 400грн. за одну годину) без
належного погодження зборами
учасників товариства; спірний договір
вчинено директором ОСОБА_11 з
порушенням основних принципів
цивільних відносин, закріплених
статтею 3 Цивільного кодексу України,
які полягають у справедливості,
добросовісності та розумності
вчинених дій по відношенню до
інтересів юридичної особи, яку він
представляє, та відповідно до
корпоративних прав учасників цього
товариства; директор ОСОБА_11 укладаючи
від імені ТОВ «Агроком» договір про
надання юридичних послуг № 12/13 від
27.12.2012р. діяв з перевищенням
повноважень, наданих йому Статутом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агроком» та чинним
законодавством України, що є підставою
визнання правочину недійсним.

За приписами статті 10 Закону України
«Про господарські товариства»
учасники товариства мають право брати
участь в управлінні справами
товариства в порядку, визначеному в
установчих документах, за винятком
випадків, передбачених цим законом;
брати участь у розподілі прибутку
товариства та одержувати його частку
(дивіденди); вийти в установленому
порядку з товариства; одержувати
інформацію про діяльність товариства;
мати інші права, передбачені
законодавством і установчими
документами товариства.

Згідно статті 167 Господарського
кодексу України корпоративні права - це
права особи, частка якої визначається у
статутному фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

На переконання суду твердження першого
відповідача на те, що на час укладення
спірного договору положення Статуту не
містили обмежень повноважень
директора спростовуються положеннями
Статуту товариства, копія якого наявна
в матеріалах справи (п. 18.5.7 Статуту).

Спірним договором ТОВ «Агроком»
прийняло на себе зобов'язання оплатити
надані другим відповідачем юридичні
послуги за рахунок майна товариства.
Отже, суд дійшов, що оскаржуваним
договором про надання юридичних послуг
фактично здійснено розпорядження
майном товариства без попереднього
погодження зборів учасників, чим
порушено приписи Статуту товариства.

Пунктом 51 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами корпоративних спорів» № 13 від 24
жовтня 2008 року встановлено, що законом
не передбачено право акціонера
(учасника) господарського товариства
звертатися до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва. На цій підставі
господарським судам належить
відмовляти акціонерам (учасникам)
господарського товариства в
задоволенні позову про укладення,
зміну, розірвання чи визнання
недійсними договорів та інших
правочинів, вчинених господарським
товариством. Однак, спори цієї
категорії є підвідомчими (підсудними)
господарським судам незалежно від їх
суб'єктного складу на підставі пункту 4
частини першої статті 12 ГПК України,
якщо акціонер (учасник) господарського
товариства обґрунтовує відповідні
позовні вимоги порушенням його
корпоративних прав.

Згідно п. 1.2 Рекомендацій Президії ВГС
України «Про практику застосування
законодавства у розгляді справ, що
виникають з корпоративних відносин» №
04-5/14 від 28.12.2007 року, до корпоративних
спорів належать, також спори за
позовами учасників (акціонерів)
господарських товариств про визнання
недійсними правочинів, укладених
товариством, якщо позивач обґрунтовує
вимоги порушенням його корпоративних
або інтересів.

Виходячи з вищенаведених норм,
приймаючи до уваги, що позивач є
учасником товариства і його частка
становить 70 % від статутного капіталу
товариства будь яке рішення, прийняте
без його участі порушує його право на
управління товариством, що є
корпоративним правом учасника.

З огляду на викладене та встановлення
судом факту перевищення директором
першого відповідача повноважень на
укладення спірного договору,
відсутності рішення загальних зборів
учасників першого відповідача про
погодження укладення директором
договору, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги про визнання недійсним
договору про надання юридичних послуг
№ 12/13 від 27.12.2012р., укладеного між
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агроком» є
обґрунтованими, підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами
і відповідно підлягають задоволенню на
підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу
України.

Твердження представника першого
відповідача на те, що рішенням
господарського суду міста Києва від
29.10.2012р. у справі № 5011-51/12516-2012 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агроком» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Арсенал-Центр» про
визнання правочину недійсним, яким
відмовлено у задоволенні позову та
встановлено відсутність перевищення
директором ТОВ «Агроком» повноважень,
наданих йому законом і статутом
товариства, що має преюдиційне
значення в розумінні ст. 35 ГПК України
при вирішенні даного спору оцінюються
судом критично з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до п. 2.6. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р.
преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме обставинам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), а не правовій оцінці таких
обставин, здійсненій іншим судом.

Позивач не був стороною чи учасником у
справі № 5011-51/12516-2012, яка виникла з
господарських відносин двох юридичних
осіб, а не з корпоративних відносин,
рішення господарського суду міста
Києва від 29.10.2012р. у справі № 5011-51/12516-2012
не встановило будь-яких преюдиційних
обставин для даної справи, а містить
лише висновки. Зокрема, в згаданому
рішенні не було досліджено та описано
п. 18.5.7. Статуту ТОВ «Агроком», а також
вказано, що спір не є корпоративним.

Відтак, суд вважає хибним посилання
представника першого відповідача на
вищезгадане судове рішення як на
преюдиційне, в розумінні ст. 35 ГПК
України.

Посилання другого відповідача на те, що
він не знав та не міг знати про
обмеження повноважень директора ТОВ
«Агроком» на укладення спірного
договору спростовуються наступним.

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
№ 11 від 29.05.2013р. передбачено, що припис
абзацу першого частини третьої статті
92 ЦК України зобов'язує орган або особу,
яка виступає від імені юридичної особи
не перевищувати своїх повноважень.
Водночас саме лише порушення даного
обов'язку не є підставою для визнання
недійсними правочинів, вчинених цими
органами (особами) від імені юридичної
особи з третіми особами, оскільки у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (абзац
другий частини третьої статті 92 ЦК
України). Отже, позов про визнання
недійсним відповідного правочину може
бути задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (що не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють). Наприклад, третя особа,
укладаючи договір, підписаний
керівником господарського товариства,
знає про обмеження повноважень цього
керівника, оскільки є акціонером
товариства і брала участь у загальних
зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському
суду слід виходити з того, що
контрагент юридичної особи знає (або
повинен знати) про обмеження
повноважень цієї особи, якщо: - такі
обмеження передбачені законом
(наприклад, абзацом другим частини
другої статті 98 ЦК України); - про
відповідні обмеження було вміщено
відомості у відкритому доступі на
офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про
підписання його особою, яка діє на
підставі статуту підприємства чи
іншого документа, що встановлює
повноваження зазначеної особи, то
наведене свідчить про обізнаність
іншої сторони даного договору з таким
статутом (іншим документом) у частині,
яка стосується відповідних
повноважень, і в такому разі суд не може
брати до уваги посилання цієї сторони
на те, що їй було невідомо про наявні
обмеження повноважень представника її
контрагента.

Зі змісту спірного договору
вбачається, що директор ТОВ «Агроком»
діяв на підставі статуту, а відтак
другий відповідач повинен був знати
про обмеження, які в ньому встановлені
та не може посилатись на те, що йому про
такі обмеження не було відомо.

Доводи другого відповідача щодо
подальшого схвалення першим
відповідачем договору про надання
юридичних послуг № 12/13 від 27.12.2012р. в
порядку ст. 241 Цивільного кодексу
України оцінюються судом критично,
оскільки виконання (підписання актів
здачі-приймання, часткова оплата, тощо)
спірних договорів проводилось
директором ТОВ «Агроком», який і уклав
спірний договір. До його компетенції не
входить схвалення правочинів, а тому і
вчинені ним дії не можуть свідчити про
схвалення підприємством цього
правочину в розумінні ст. 241 ЦК України.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Вищого господарського суду
України від 25.02.2014р. у справі № 924/905/13.

Враховуючи вищевикладене, витрати по
сплаті судового збору, відповідно до
статей 44, 49 ГПК України, покладаються
судом на відповідачів порівну.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір про
надання юридичних послуг № 12/13 від
27.12.2012р., укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Агроком»
(09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул.
Сквирське шосе, буд. 194, офіс 703;
ідентифікаційний код 30615677) та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_4 (02095,
АДРЕСА_1; реєстраційний номер НОМЕР_1).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агроком» (09100,
Київська обл., м. Біла Церква, вул.
Сквирське шосе, буд. 194, офіс 703;
ідентифікаційний код 30615677) на користь
ОСОБА_1 (03067, АДРЕСА_2; реєстраційний
номер НОМЕР_2) 609 (шістсот дев'ять
гривень) 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 (02095, АДРЕСА_1;
реєстраційний номер НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_1 (03067, АДРЕСА_2; реєстраційний
номер НОМЕР_2) 609 (шістсот дев'ять
гривень) 00 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено: 09.09.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко