КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р. Справа№ 911/4801/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Пашкіної С.А.

при секретарі судового засідання
Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрлізинг»

на рішення Господарського суду
Київської області

від 04.02.2014

у справі №911/4801/13 (суддя - Карпечкін Т.П.)

за позовом Приватного
науково-виробничого підприємства
«Яр-Степ», м. Львів,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрлізинг»,
Київська обл.,

про стягнення 447 442,58 грн.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Чвир О.М. - представник
(довіреність №13/11-НСС від 02.07.2014);

ВСТАНОВИВ:

Приватне науково-виробниче
підприємство «Яр-Степ» (надалі - ПНВП
«Яр-Степ) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрлізинг» (надалі -
ТОВ «Укрлізинг») 429 945,18 грн
заборгованості, зумовленої неналежним
виконанням зобов'язань з оплати товару
по договору купівлі-продажу №109/13 від
12.08.2013, а також 17 497,40 грн пені.

Рішенням господарського суду
Київської області від 04.02.2014 року у
справі № 911/4801/13 позов задоволено
повністю. Стягнуто з ТОВ «Укрлізинг» на
користь ПНВП «Яр-Степ» 429 945,18 грн
основного боргу, 17 497,40 грн пені та 8 948,85
грн судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрлізинг»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 04.02.2014 в частині стягнення
пені та постановити нове рішення, яким
у стягненні пені в сумі 17 497,40 грн
відмовити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
апеляційною скаргою, скаржник
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
а також неповне з'ясування судом
обставин справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.07.2014
апеляційну скаргу прийнято до
апеляційного провадження, розгляд
справи призначено в судове засідання
на 11.08.2014.

Позивач скористався правом, наданим
йому статтею 59 ГПК України, надав
відзив на апеляційну скаргу та
одночасно подав заяву про вжиття судом
апеляційної інстанції заходів до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на належну відповідачеві
земельну ділянку за кадастровим
номером :03:001:0049, розташовану на
території Глибоцької сільської ради
Бориспільського району Київської
області.

В судове засідання скаржник свого
уповноваженого представника не
направив, про день, місце та час
розгляду апеляційної скарги був
повідомлений належним чином за адресою
для листування, вказаною апелянтом, про
поважність причин нез'явлення в судове
засідання суд не повідомив та не заявив
клопотань про відкладення розгляду
справи.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти вимог
апеляційної скарги, находить їх
безпідставними та необґрунтованими, у
зв'язку з чим просив рішення суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Водночас, представник позивача просив
не розглядати заяву про вжиття заходів
до забезпечення позову, надавши про
таке відповідну заяву.

Вислухавши думку представника
позивача з приводу можливості розгляду
апеляційної скарги без участі
скаржника, враховуючи ті обставини, що
представник відповідача за
довіреністю Драчук І. В. 01.08.2014 був
ознайомлений з матеріалами справи №
911-4801/13, судова колегія, порадившись на
місці, дійшла висновку про розгляд
апеляційної скарги у відсутність
скаржника.

11.08.2014 в судовому засіданні колегією
суддів було оголошено вступну та
резолютивну частини постанови
господарського суду апеляційної
інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у справі
матеріали, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення має бути залишеним
без змін, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом
встановлено та матеріалами справи
підтверджується, що 12.08.2013 року між
Приватним науково-виробничим
підприємством «Яр-Степ» (в тексті
договору - продавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Укрлізинг» (в тексті договору -
покупець) було укладено договір
купівлі-продажу №109/13, за умовами якого
продавець зобов'язується продати, а
покупець - прийняти та оплатити на
умовах, визначених договором,
сільськогосподарську техніку,
вартість, найменування та кількість
якого зазначена в специфікації
(Додатку №1) до договору, яка є
невід'ємною його частиною (п. 1.1
договору).

Відповідно до п.1.2 договору оплата
вартості товару здійснюється в гривнях
згідно середнього курсу продажу євро
на міжбанківській валютній біржі на
день, що передує дню оплати. Курс згідно
сайту udinform.com.

Покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його на умовах, вказаних у
договорі (п. 1.3. договору).

За умовами п.4.1 договору оплата товару
здійснюється за договірною ціною
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок продавця в формі
100 % оплати протягом 5-ти днів з моменту
отримання товару.

Датою передачі товару вважається дата
одержання та оформлення накладних на
відпуск товару (п.3.2 договору).

В якості додатку №1 до договору
купівлі-продажу № 109/13 від 12.08.2013
сторони підписали специфікацію, згідно
якої позивач мав поставити
відповідачеві причіпний
кукурудзозбиральний комбайн ТОRNADO 80
вартістю 249 550,00 грн. у кількості 2
одиниць, загальною вартістю 499 100,00 грн.

Наявною в матеріалах справи видатковою
накладною № 319/13 від 29.08.2013 року
підтверджується, що на виконання умов
договору 29.08.2013 позивач передав, а
відповідач прийняв товар (причіпний
кукурудзозбиральний комбайн ТОRNADO 80) у
кількості 2 одиниць техніки загальною
вартістю 499 100,00 грн, що еквівалентно 46
000,00 євро по курсу міжбанківської
валютної біржі гривні до євро на день
підписання договору (курс гривні до
євро на день підписання договору
складав 10,85 грн).

У відповідності до статей 626, 629
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
Договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

За приписами статей 509, 526 ЦК України,
статей 173, 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (частина 1
статті 202 Господарського кодексу
України, стаття 599 Цивільного кодексу
України).

Відповідно частини 1 статті 693
Цивільного кодексу України якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 Цивільного кодексу України, у разі
невиконання покупцем обов'язку щодо
попередньої оплати товару
застосовуються положення статті 538
Цивільного кодексу України.

Як зазначає позивач, в порушення
вищенаведених норм, а також п. 4.1
договору, відповідач своєчасно та в
повному обсязі оплату отриманої
техніки не здійснив, провів таку лише
частково, а саме:

30.09.2013 в розмірі 20 000,00 грн, що
еквівалентно 1 826,48 євро;

03.10.2013 в розмірі 30 000,00 грн, що
еквівалентно 2 719,85 євро;

11.10.2013 в розмірі 20 000,00 грн, що
еквівалентно 1 821,49 євро;

14.10.2013 в розмірі 20 000,00 грн, що
еквівалентно 1 818,18 євро, що
підтверджується банківською випискою
з особового рахунку ПНВП «Яр-Степ», а
тому сума проведеної відповідачем
часткової оплати за товар склала 90 000, 00
грн, що еквівалентно 8186 євро в жовтні
місяці 2013 року.

Оскільки станом на момент подання
позову (19.12.2013) заборгованість
відповідача за отриманий товар
складала 429 945,18 грн, що еквівалентно 37 814
євро, позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь заявлену
суму заборгованості.

Суд першої інстанції погодився з
вимогою позивача та дійшов висновку
про наявність правових підстав для
задоволення такої вимоги у повному
обсязі.

При цьому, суд правомірно керувався
положеннями статті 533 Цивільного
кодексу України, згідно якої грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях, а якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Колегія суддів находить
безпідставними доводи апеляційної
скарги про невірно обраховану судом
першої інстанції суму основного боргу,
яка за твердженням апелянта має
становити 409 100,00 грн, у зв'язку з чим
перерахунку підлягає заявлений
позивачем розмір пені, оскільки
зобов'язання відповідачем в іноземній
валюті виконане лише на суму 8186 євро, а
тому заборгованість останнього перед
позивачем становить 37 814 євро, що у
гривневому еквіваленті, з урахуванням
курсу гривні до євро на міжбанківській
валютній біржі (11,37 грн) станом на день
подачі позовної заяви (19.12.2013) складає 429
945,18 грн.

Зважаючи на вищенаведене, колегія дані
доводи скаржника відхиляє та
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що неналежне
виконання ТОВ «Укрлізинг» зобов'язання
по оплаті товару за договором
купівлі-продажу від 12.08.2013 є підставою
для стягнення з останнього
заборгованості у заявленому ПНВП
«Яр-Степ» розмірі - 429 945,18 грн.

Разом зі стягненням основного боргу
позивач просив стягнути з відповідача
пеню в сумі 17 497,40 грн, зумовленої
неналежним виконанням останнім
договірних зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони пунктом 5.2. договору
передбачили відповідальність покупця
за несвоєчасну або неповну оплату
вартості товару шляхом сплати на
користь продавця пені в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України від
простроченої суми.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Місцевий суд, дослідивши наданий
позивачем розрахунок пені, встановив,
що пеня нарахована на суму фактичного
прострочення за період прострочення з
04.09.2013 по 19.12.2013 (з урахуванням
часткового погашення боргу) у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, в межах
строку, визначеного частиною 6 статті 232
ГК України та дійшов висновку, з яким
погоджується суд апеляційної
інстанції, що вимога про стягнення 17
497,40 грн. пені є обґрунтованою та такою,
що підлягає задоволенню.

Щодо тверджень скаржника про порушення
судом першої інстанції його права на
участь у судовому розгляді справи,
судова колегія вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно частини 1 статті 93 Цивільного
кодексу України місцезнаходження
юридичної особи визначається місцем її
державної реєстрації, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до п.3.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч.1 ст.64 та ст.87
Господарського процесуального кодексу
України.

При цьому в п.3.9.1 названої вище
постанови зазначається, що у разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За даними Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місцезнаходженням
юридичної особи ТОВ «Укрлізинг» є
адреса: Київська область,
Києво-Святошинський район, с.
Софіївська Борщагівка, вул. Толстого,
буд. 1-А.

На вказану адресу відповідачеві
направлялись ухвала Господарського
суду Київської області про порушення
провадження у даній справі, ухвали про
відкладення розгляду справи, а також
копія судового рішення, однак названі
документи відповідачем не
отримувались, про що свідчать відмітки
підприємства зв'язку про повернення
поштових відправлень за закінченням
строку їх зберігання.

Враховуючи вищенаведене, відповідач
вважається таким, що був належним чином
повідомленим про дату і час розгляду
справи №911/4801/13.

Варто зазначити, що ухвала про
порушення апеляційного провадження
від 09.07.2014 направлялась відповідачеві
за адресою: м. Київ, вул. Дашавська, 25, оф.
94, вказаною скаржником «для
листування», проте, вказана
кореспонденція також не була вручена
адресатові та повернута на адресу суду
апеляційної інстанції за закінченням
встановленого строку зберігання.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду Київської області
від 04.02.2014 прийнято відповідно до вимог
чинного законодавства, з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для його скасування чи зміни не
вбачається.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної
скарги законних та обґрунтованих
висновків суду першої інстанції не
спростовують, рішення господарського
суду Київської області від 04.02.2014 слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
ТОВ «Укрлізинг» - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49 ГПК
України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрлізинг» на рішення Господарського
суду Київської області від 04.02.2014 у
справі № 911/4801/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 04.02.2014 у справі №
911/4801/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/4801/13
повернути до Господарського суду
Київської області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
Г.А. Жук

С.А. Пашкіна