КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"15" вересня 2014 р. Справа №911/4827/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів:
Копитової О.С.

Пантелієнка В.О.

за участю представників:

від боржника: не з'явився;

від Головного управління Міндоходів у
місті Києві: Огнарьов Є.А.
(довіреність від 15.10.2013 №55/26-15-10-02-05);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у місті Києві

на постанову господарського суду
Київської області від 22.01.2014

у справі № 911/4827/13 (суддя
Лопатін А.В.)

за заявою товариства з обмеженою
відповідальністю "Віннер-Групп"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду
Київської області від 22.01.2014 у справі №
911/4827/13 товариство з обмеженою
відповідальністю "Віннер-Групп"
визнано банкрутом, ліквідатором
банкрута призначено - Селезньова
Олександра Миколайовича.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, Головне управління
Міндоходів у місті Києві звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та припинити
провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному
гарантується право на судовий захист,
апеляційне та касаційне оскарження.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції
України встановлює серед основних
засад судочинства, зокрема,
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Зокрема, такий випадок встановлений
статтею 106 Господарського
процесуального кодексу України.

Крім того, вказана конституційна норма
конкретизована законодавцем в статті 12
Закону України "Про судоустрій
України", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, передбачених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права
на апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення названим Законом
ставиться в залежність від положень
процесуального закону.

Таким чином, Господарський
процесуальний кодекс України повинен
містити імперативні норми про те, в
яких випадках особа має право
оскаржити ухвалу суду в апеляційному
чи касаційному порядку.

Стаття 91 ГПК України визначає осіб, що
мають право апеляційного оскарження,
такими особами є, сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 41 ГПК
України господарські суди розглядають
справи про банкрутство у порядку
провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України " Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
стаття 1 якого визначає сторін у справі
про банкрутство, якими є, зокрема,
конкурсні кредитори (представник
комітету кредиторів) та боржник
(банкрут).

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
сторонами у справі про банкрутство є
боржник (банкрут) та конкурсні
кредитора (представник комітету
кредиторів), які також є учасниками
провадження по справі про банкрутство,
а кредитором є особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами грошові вимоги до
боржника. Отже, набуття статусу
кредитора законодавець пов'язує з
наявністю у особи (як фізичної так
юридичної) грошових вимог до боржника,
а припинення статусу кредитора
пов'язано з погашенням (припиненням)
таких грошових вимог.

Стаття 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
також передбачає, що кредиторами
боржника є органи доходів і зборів та
інші державні органи, які мають
підтверджені у встановленому порядку
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника. Однак, і
зазначені особи набувають статусу
кредиторів по справі в разі наявності у
встановленому порядку підтверджених
грошових вимог до боржника.

Правовий статус органів справляння
податків, зборів (обов'язкових
платежів) як кредиторів
неплатоспроможних боржників
визначається і статтею 210
Господарського кодексу України, якою
не передбачено автоматичне визнання
цих органів кредиторами в усіх справах
про банкрутство. Статус кредитора щодо
неплатоспроможного боржника
набувається, у тому числі і цими
органами, через певні процедури, які
визначені спеціальним Законом України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

В матеріалах справи відсутні докази
звернення скаржника з заявою з
грошовими вимогами до боржника в
установленому законом порядку. В
апеляційній скарзі заявник не
посилається на заборгованість
боржника по сплаті податків, зборів
(обов'язкових платежів), відповідно,
будь-яких майнових (грошових) претензій
до боржника у податкового органу не
має.

Скаржник статусу кредитора у справі не
набуло, доказів підтвердження того, що
оскаржена ухвала стосується його прав
та обов'язків або порушує його права, не
надало та у цьому зв'язку позбавлене
можливості апеляційного оскарження
відповідно до статті 91 Господарського
процесуального кодексу України.

Колегія суддів відхиляє доводи
скаржника про порушення його права на
проведення перевірки з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
зверненню із заявою про визнання
банкрутом товариства з обмеженою
відповідальністю "Віннер-Групп" в
порядку статті 95 Закону передувала
публікація повідомлення про
припинення Боржника у Бюлетені
державної реєстрації № 264 (29) за 2013 рік.

Крім того, наявними матеріалами справи
підтверджується надіслання на адресу
податкового органу за
місцезнаходженням боржника ухвали про
порушення провадження у даній справі
від 14.01.2014. Зазначену ухвалу, так само як
ухвалу про прийняття заяви про
порушення даної справи від 27.12.2013
сформовано в автоматизованій системі
документообігу, підписано
електронно-цифровим підписом судді і
одночасно з цим надіслано до Єдиного
державного реєстру судових рішень
України в автоматичному режимі.

Згідно Порядку обліку платників
податків і зборів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 1588 від 09.12.2011, у зв'язку з припиненням
платника податків органи державної
податкової служби розпочинають та
проводять процедури, передбачені цим
розділом, у разі одержання хоча б
одного з таких документів (відомостей):
заяви за ф. N 8-ОПП від платника податків,
поданої згідно з пунктом 11.1 цього
розділу; відомостей державного
реєстратора про внесення до Єдиного
державного реєстру запису про рішення
засновників (учасників) юридичної
особи, уповноваженого ними органу про
припинення юридичної особи; відомостей
з Єдиного державного реєстру чи ЄДРПОУ,
повідомлення органу державної
реєстрації про закриття
відокремленого підрозділу; судових
рішень або відомостей з Єдиного
державного реєстру, іншої інформації
щодо прийняття судом рішень про
порушення провадження у справі про
банкрутство чи визнання банкрутом
платника податків, порушення справи
або прийняття рішення судом про
припинення юридичної особи, визнання
недійсною державної реєстрації чи
установчих документів платника
податків, зміну мети установи,
реорганізацію платника податків (п. 11.2).

Відповідно до п. 11.3 зазначеного Порядку
у разі отримання документів згідно з
пунктом 11.2 цього розділу та/або якщо
розпочато процедуру реорганізації
юридичної особи (крім перетворення),
припинення юридичної особи або
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця, порушено
провадження у справі про визнання
банкрутом платника податків або подано
заяву про зняття з обліку платника
податків, органом державної податкової
служби приймається рішення про
проведення (не проведення за
підставами, встановленими підпунктами
11.3.2 та 11.3.3 цього пункту) документальної
позапланової перевірки платника
податків, який перебуває на обліку в
такому органі.

Призначається та розпочинається
перевірка у такі строки:

протягом десяти робочих днів з дати
публікації повідомлення про рішення
засновників (учасників) юридичної
особи або уповноваженого ними органу
щодо припинення юридичної особи, у разі
ліквідації юридичної особи за рішенням
засновників (учасників) юридичної
особи або уповноваженого ними органу;

протягом місяця після одержання того
документа, що надійшов до органу
державної податкової служби першим, в
інших випадках.

Зважаючи на встановлені обставини
справи й норми чинного законодавства,
колегія суддів вважає, що органи
державної податкової служби не
позбавлені права та можливості
здійснювати в межах повноважень свої
функції та проводити перевірку вимог
податкового законодавства Боржником
згідно з вимогами ст.ст. 75, 78
Податкового кодексу України.

Чинним законодавством не обмежуються
повноваження податкових органів на
проведення перевірок своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів) суб'єктів господарювання, які
перебувають у процедурах банкрутства.
В будь-якому випадку порушення
провадження у справі про банкрутство
боржника не може бути перешкодою
податковому органу у здійсненні ним
планової або позапланової перевірки
боржника.

За таких обставин, апеляційне
провадження має бути припинено на
підставі пункту 1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, як таке, що помилково порушене.

Керуючись ст.ст. 80, 99, 101-103
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

УХВАЛИВ:

Припинити апеляційне провадження за
скаргою Головного управління
Міндоходів у місті Києві на постанову
господарського суду Київської області
від 22.01.2014 у справі № 911/4827/13.

Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Головуючий суддя
Л.Л. Гарник

Судді
О.С. Копитова

В.О. Пантелієнко