ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року Справа № 917/2096/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Куровського С.В. - головуючого
(доповідача), Катеринчук Л.Й.,
Короткевича О.Є.,за участю
представників:

ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_5 (дов. від 23.05.2014),

ТОВ "Тахтаївський граніт" - Овчаренка
М.О. (дов. від 14.05.2014),

розпорядника майна Пічугана І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

на постанову Харківського
апеляційного господарського суду

від 28.05.2014

у справі № 917/2096/13
господарського суду Полтавської
області

за заявою Приватного
підприємства "Акватол"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тахтаївський граніт"

про визнання банкрутом,

встановив:

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 18.04.2014 (суддя
Ореховська О.О.) визнано грошові вимоги
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 в
сумі 301147,00 грн., з яких: 300000,00 грн. -
заявлені вимоги, 1147,00 грн. - судовий
збір. Зобов'язано розпорядника майна
включити вимоги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 в сумі 301147,00 грн. до
реєстру вимог кредиторів Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Тахтаївський граніт" відповідно до
черговості, визначеної ст. 45 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 (колегія
суддів у складі: Білоусова Я.О. -
головуючий, Пуль О.А., Хачатрян В.С.)
ухвалу господарського суду
Полтавської області від 18.04.2014
скасовано, прийнято нове рішення по
справі про відмову у визнанні грошових
вимог ФОП ОСОБА_4 у розмірі 301147,00 грн., з
яких 300000 грн. заявлені вимоги, 1147,00 грн. -
судовий збір.

В касаційній скарзі Фізична особа -
підприємець (ФОП) ОСОБА_4 просить
вищевказану постанову суду
апеляційної інстанції від 28.05.2014
скасувати, залишити в силі ухвалу суду
першої інстанції від 18.04.2014. В
обґрунтування посилається на
порушення норм матеріального права, а
саме ст.ст. 525, 526, 1049 ЦК України, ст. 23
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Колегія суддів, розглянувши доводи
касаційної скарги, дослідивши наявні
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляну на наступне.

Відповідно до ст. 4-1 ГПК України,
господарські суди розглядають справи
про банкрутство в порядку провадження,
передбаченого цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі Закон).

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 21.11.2013 порушено
провадження у справі про банкрутство
боржника - ТОВ "Тахтаївський граніт".
Визнано

В газеті "Голос України" № 230 (5730) від
05.12.2013 розміщено оголошення про
порушення справи про банкрутство ТОВ
"Тахтаївський граніт".

08.01.2014 до господарського суду звернувся
ФОП ОСОБА_4 з заявою про визнання
кредиторських вимог у розмірі 300000,00
грн.

Боржник листом від 28.01.2014 вх. № 965.
відмовив у визнанні цих вимог
посилаючись на те, що вимоги ФОП ОСОБА_4
ґрунтуються на договорі зворотної
фінансової допомоги від 06.06.2012. Кошти
від вказаної особи ні на розрахунковий
рахунок, ні в касу підприємства не
вносилися. Будь-якої вимоги про сплату
заборгованості підприємство не
отримувало, відповідно, ніякі
відповіді не надавалися.

Місцевий господарський суд,
розглянувши заяву ФОП ОСОБА_4, визнав
грошові вимоги ФОП ОСОБА_4 в сумі 301147,00
грн. та зобов'язав розпорядника майна
включити вимоги ФОП ОСОБА_4 в сумі 301147,00
грн. до реєстру вимог кредиторів ТОВ
"Тахтаївський граніт" відповідно до
черговості, визначеної ст. 45 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом". Ухвала
мотивована тим, що вимога заявлена
правомірно та підтверджена належними
доказами.

Харківський апеляційний господарський
суд, переглянувши справу в
апеляційному порядку відповідно до
ст.ст.99-101 ГПК України, дійшов до
правомірного висновку про те, що суд
першої інстанції необґрунтовано
визнав кредиторські вимоги ФОП ОСОБА_4,
оскільки його вимоги не підтверджені
належними доказами.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком апеляційного господарського
суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
конкурсні кредитори за вимогами, які
виникли до дня порушення провадження у
справі про банкрутство, зобов'язані
подати до господарського суду письмові
заяви з вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують
протягом тридцяти днів від дня
офіційного оприлюднення оголошення
про порушення провадження у справі про
банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових
вимог кредиторів до боржника
починається з дня офіційного
оприлюднення оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і
поновленню не підлягає.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, вимоги ФОП ОСОБА_4
ґрунтуються на договір поворотної
фінансової допомоги від № 06/06 від
06.06.2011, укладеному між ФОП ОСОБА_4
(кредитор) та ТОВ "Тахтаївський
граніт" (позичальник), відповідно до
умов якого в порядку та на умовах,
визначених цим договором, кредитор
надає позичальнику фінансову
поворотну допомогу, останній
зобов'язується використати таку
допомогу і вчасно повернути її
кредиторові.

Відповідно до п.3. договору сума позики
за цим договором становить 300000,00 грн.
Підписання сторонами договору
підтверджує отримання суми позики.

Відповідно до п.4. договору кредитор
зобов'язаний надати фінансову допомогу
в день підписання сторонами цього
договору. Фінансова допомога надається
у готівковій формі.

Відповідно до п.5. договору строк
використання фінансової допомоги
позичальником протягом дії договору.
Строк, вказаний в п.5.1. цього договору
може бути продовжений за згодою сторін.

Відповідно до п.6. договору фінансова
допомога повертається у готівковій
формі. Позичальник повертає суму
фінансової допомоги у строк не пізніше
31.12.2011.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Ст. 1049 ЦК України встановлено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Так, судом апеляційної інстанції
встановлено, що на підтвердження
отримання ТОВ "Тахтаївський граніт"
ОСОБА_4 фінансової допомоги у сумі 300000,00
грн. за договором № 06/06 від 06.06.2011 ФОП
ОСОБА_4 надано копію квитанції до
прибуткового касового ордера №06/06 від
06.06.2011 та копію акту звірки
взаєморозрахунків про те, що станом на
10.09.2013 заборгованість ТОВ "Тахтаївський
граніт" перед ФОП ОСОБА_4 за договором
№06/06 поворотної фінансової допомоги
від 06.06.2011р. складає 300000,00 грн. (а.с.74-75
т.3).

Арбітражним керуючим до відзиву на
апеляційну скаргу (вх. №4197 від 28.05.2014)
надано копію квитанції до прибуткового
касового ордера №06/06 від 06.06.2011, в якому
відсутні підписи уповноважених осіб
які брали участь у здійсненні
господарської операції, та копію
пояснювальної записки ОСОБА_12, в якій
зазначено, що в грудні 2013 року ОСОБА_12
було отримано квитанцію до
прибуткового касового ордера №06/06 від
06.06.2011. Зазначену квитанцію він не
підписував та грошей не отримував.

Апеляційний господарський суд,
оглянувши у судовому засіданні
оригінали квитанцій до прибуткового
касового ордера №06/06 від 06.06.2011, надані
як арбітражним керуючим, так і
представником ФОП ОСОБА_4, встановив,
що надані квитанції хоча і мають
тотожній номер та дату, однак
відрізняються між собою за почерком та
формою заповнення, на квитанції,
наданій представником ФОП ОСОБА_4
міститься підпис, який не можливо
ідентифікувати, а на квитанції, наданій
арбітражним керуючим будь-які підписи
уповноважених осіб відсутні. Тобто, до
суду надано два різні оригінали
квитанції до прибуткового касового
ордера №06/06 від 06.06.2011, тоді як про
приймання підприємствами готівки в
касу за прибутковими касовими
ордерами повинен бути лише один
оригінал квитанції (що є відривною
частиною прибуткового касового
ордера) за підписами головного
бухгалтера або працівника
підприємства, який на це уповноважений
керівником відповідно до вимог до п.3.3.
"Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні" від 15.12.2004 N 637.

У зв'язку з чим суд апеляційної
інстанції не визнав їх належними та
допустимими доказами на підтвердження
виконання ФОП ОСОБА_4 як позикодавцем
своїх зобов'язань за договорами
поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 111-7 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції встановлено відсутність
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту отримання
боржником грошових коштів від за
договором поворотної фінансової
допомоги № 06/06 від 06.06.2011, на суму 300000,00
грн. від ФОП ОСОБА_4, колегія суддів
приходить до висновку про
правомірність скасування ухвали суду
першої інстанції та відмову у визнанні
його вимог до боржника.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
апеляційного господарського суду від
28.05.2014 постановлена у відповідності до
фактичних обставин справи та вимог
чинного законодавства і підстав для її
скасування не вбачається.

Доводи скаржника про неналежну оцінку
апеляційним судом наданих доказів на
підтвердження кредиторських вимог ФОП
ОСОБА_4 зводяться до переоцінки
доказів, що виходить за межі
повноважень суду касаційної інстанції
відповідно до ст. 1117 ГПК України, а отже,
такі доводи є необґрунтованими.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського господарського
суду від 28.05.2014 по справі №917/88/14
залишити без змін.

Головуючий
Куровський С.В.

Судді
Катеринчук Л.Й.

Короткевич О.Є.