ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2014 р.
Справа №917/1001/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промодяг", пров.
Заводський, 9, кв. 15, м. Харків, 61009

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод",
вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук,
Полтавська область, 39621

про стягнення грошових коштів

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору: розглядається позовна
заява про стягнення з Публічного
акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(далі - відповідач) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промодяг" (далі -
позивач) заборгованості за договором
поставки товару № 0661- СН від 11.12.2013 р. у
розмірі 228 945,94 грн, з яких: 222 943,44 грн -
сума основного боргу; 3033,34 грн - пеня;
717,74 грн - 3% річних; 2 251,42 грн інфляційні.

Позивач подав заяву про збільшення
розміру позовних вимог в частині вимог
про стягнення пені, річних, інфляційних
та просить суд стягнути з відповідача 3
075,36 грн пені, 724,56 грн - 3% річних, 2 329,21 грн
інфляційних.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у п. 3.10.
Постанови від 26 грудня 2011 року N 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
передбачені частиною четвертою статті
22 Господарського процесуального
кодексу права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 Господарського
процесуального кодексу ціну позову
вказує позивач.

Отже, у разі прийняття судом зміни
(в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір.

Суд приймає до розгляду заяву про
збільшення розміру позовних вимог та
вирішує спір, виходячи з нової ціни
позову.

Представник відповідача у
судовому засіданні, яке відбулося
24.07.2014 р. проти позову заперечував,
проте, відзив на позовну заяву не надав.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

11.12.2013 р. між позивачем та
відповідачем укладено договір № 0661-СН.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач
зобов'язувався поставити відповідачу
товар (спецодяг, засоби захисту, тощо), а
відповідач зобов'язувався прийняти та
оплатити отриманий товар.

Згідно з п. 1.2 найменування, одиниця
виміру, загальна кількість товару,
ціна, тощо визначаються
специфікаціями.

Крім того, 23.01.2014 р., 30.01.2014 р. сторони
підписали додатки до вказаного
договору № 1, № 2 (а. с. 15 - 16).

Вказаними додатковими угодами сторони
внесли зміни до п. 1.4 договору (загальна
сума договору), а також доповнили
специфікацію специфікаціями № 2, 3,
якими розширили перелік товарів.

Відповідно до умов п. 2.1 сторони
погодили, що постачання товару
відбуватиметься протягом 15 днів від
дати отримання заявки на замовлення
товару.

Відвантаження товару здійснюється
автотранспортом за базисом поставки
СРТ згідно Інкотермс в редакції 2000 року
(п. 2.2 договору).

Датою поставки вважається дата
підписання видаткової накладної (п. 2.4
договору).

Відповідно до п. 9.2 договору, товар
приймається Покупцем згідно
видаткової накладної.

На виконання умов вказаного договору
позивач передав відповідачу товар на
суму 222 943,44 грн з ПДВ, що
підтверджується наступними
видатковими накладними: № 4 та № 5 від
08.01.2014 р. на суму 95 273,46 грн, № 49 та № 50 від
16.01.2014 р. на суму 3 587,40 грн, № 61 від 21.01.2014
р. на суму 360,00 грн, № 96 від 29.01.2014 р. на
суму 810,00 грн, № 105 від 31.01.2014 р. на суму 16
346,40 грн, № 109 від 03.02.2014 р. на суму 48 198,00
грн, № 124 від 05.02.2014 р. на суму 42 947,10 грн,
№ 164 від 12.02.2014 р. на суму 13 114,68 грн, № 183
від 19.02.2014 р. на суму 267,00 грн, № 182 від
19.02.2014 р. на суму 2 039,40 грн (а.с. 17 - 24).

Товар отримано представником
відповідача згідно довіреностей на
отримання товару, а саме: № від
02.01.2014 р., № від 29.01.2014 р.,
№ від 31.01.2014 р., № від 12.02.2014
р. (а. с. 25 - 29).

Відповідно до п. 6.1 договору розрахунки
за товар здійснюються на умовах
відстрочки оплати - 45 календарних днів
від дати поставки.

Доказів щодо виконання відповідачем
зобов'язання по оплаті поставленого
товару на суму 222 943,44 грн не надано.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України, встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525,
526 Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Враховуючи правову природу
укладеного договору, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини з
договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного
Кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як зазначено Вищим господарським
судом України в інформаційному листі
від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді окремих норм
матеріального права", підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Таким чином, оскільки факт
поставки товару відповідачу за
договором є доведеним та підтвердженим
належними доказами, тому у відповідача
виникло зобов'язання по оплаті
отриманого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язані встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача основного боргу в сумі 222
943,44 грн обґрунтовані, підтверджені
документально, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Частиною 1 статті 216 ГК України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
ГК України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Одним із видів забезпечення
виконання зобов'язань, відповідно ст. 546
ЦК України та ст. 199 ГК України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України.

Пункт 3 статті 549 ЦК України
визначає, що пенею є неустойка, яка
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК
України).

Відповідно до п. 10.6 договору, у випадку
порушення Покупцем строку розрахунку
за поставлений товар, останній сплачує
на користь Постачальника неустойку у
розмірі подвійної облікової ставки, що
діяла під час порушення грошового
зобов'язання, від суми заборгованості
за кожен день прострочення.

Розмір пені за розрахунком позивача
складає 3 075,36 грн (з урахуванням заяви
про збільшення розміру позовних вимог).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Строк, що визначений роками, спливає у
відповідні місяць та число останнього
року строку.

Якщо останній день строку припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день (ст. 254 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснив поставки Товару
окремими партіями.

Сторони договору у п. 6.1 погодили, що
відповідач протягом 45 календарних днів
здійснить оплату поставленого товару.

Відповідач повинен був розрахуватись з
позивачем згідно п. 6.1 договору
протягом 45 календарних днів від дати
поставки товару.

Із доданих до матеріалів справи
доказів не вбачається, що товар
отриманий відповідачем в інший термін,
ніж зазначено у видаткових накладних.

Враховуючи викладене та матеріали
справи, слід дійти висновку, що
відповідач порушив зобов'язання щодо
оплати поставленого товару.

З розрахунку, доданого позивачем до
матеріалів справи вбачається, що ним
помилково здійснені розрахунки пені
починаючи відповідно з 22.02.2014 р., 02.03.2014
р., 07.03.2014 р., 15.03.2014 р., 17.03.2014 р., 20.03.2014 р.,
22.03.2014 р., 29.03.2014 р., 19.02.2014 р., що призвело
до збільшення кількості днів
прострочення виконання зобов'язання та
неправильного розрахунку пені.

Таким чином, до стягнення з відповідача
підлягає пеня по поставці товару,
здійсненій 08.01.2014 р. за період з 25.02.2014 р.
по 16.04.2014 р. у розмірі 1 761,91 грн; по
поставці товару, здійсненій 16.01.2014 р. за
період з 04.03.2014 р. по 16.04.2014 р. у розмірі
57,40 грн; по поставці товару, здійсненій
21.01.2014 р. за період з 10.03.2014 р. по 16.04.2014 р.
у розмірі 4,99 грн; по поставці товару,
здійсненій 29.01.2014 р. за період з 18.03.2014 р.
по 16.04.2014 р. у розмірі 8,92 грн, по поставці
товару, здійсненій 31.01.2014 р. за період з
18.03.2014 р. по 16.04.2014 р. у розмірі 174,66 грн, по
поставці товару, здійсненій 03.02.2014 р. за
період з 21.03.2014 р. по 16.04.2014 р., у розмірі
463,49 грн; по поставці товару, здійсненій
05.02.2014 р. за період з 25.03.2014 р. по 16.04.2014 р.
у розмірі 365,93 грн; по поставці товару,
здійсненій 12.02.2014 р. за період з 01.04.2014 р.
по 16.03.2014 р. у розмірі 79,05 грн; по
поставці товару, здійсненій 19.02.2014 р., за
період з 08.04.2014 р. по 16.04.2014 р. у розмірі
8,15 грн.

Всього до стягнення з відповідача
підлягає 2 924,50 грн пені.

За перерахунком здійсненим судом,
оскільки позивач невірно визначив
початок періоду прострочення
грошового зобов'язання, до стягнення з
відповідача підлягає 662,91 грн - 3% річних.

Вимога позивача щодо стягнення 2 329,21
грн інфляційних підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Судовий збір, сплачений позивачем,
відшкодовується йому за рахунок
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог відповідно
до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82 - 85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький
сталеливарний завод", вул. Івана
Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська
область, 39607 (, р/р
4679 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промодяг", пров.
Заводський, 9, кв. 15, м. Харків, 61009 (, п/р 7035 в ПАТ
"Укрсоцбанк", МФО 300023) 222 943,44 грн.
основного боргу, 2 924,50 грн пені, 662,91
грн - 3% річних, 2 329,21 грн інфляційних, 4
574,67 грн судового збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Суддя
Сірош Д.М.