м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4252/14 26.08.14
За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Кременчукгаз"
До Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Публічне акціонерне товариство
Про стягнення 1 006 965,04 грн.
Суддя Полякова К.В.
Представники сторін:
Від позивача: Сиротенко В.В. (дов. №19/1735
Від відповідача: Старчик А.А. (дов. №14-90
Від третьої особи: не з'явився,
Публічне акціонерне товариство
"Кременчукгаз" звернулось до
Господарського суду міста Києва із
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про стягнення 227 102,59 грн. трьох
відсотків річних та 779 862,45 грн. пені, у
зв'язку із неналежним виконанням
зобов'язань за договором № 14/744/13 від
18.01.2013 про розподіл природного газу.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 порушено провадження у
справі № 910/4252/14, призначено її розгляд
Через відділ діловодства суду 07.04.2014
від позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду, які
залучені до матеріалів справи.
У судовому засіданні 07.04.2014 оголошено
перерву до 23.04.2014 для витребування у
позивача актів про обсяги газу та
реєстрів обсягів реалізації
природного газу споживачам замовника в
оригіналах для огляду у судовому
засіданні та в копіях для залученнях до
матеріалів справи.
Ухвалою суду від 23.04.2014 розгляд справи
№910/4252/14 відкладено на 12.05.2014, у зв'язку
із залученням третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз".
Через відділ діловодства суду 12.05.2014 р.
від позивача надійшли документи на
виконання вимог суду, зокрема, докази
направлення копії позовної заяви та
доданих до неї документів на адресу
третьої особи, які залучені до
матеріалів справи.
За наслідками судового засідання 12.05.2014
судом винесено ухвалу про продовження
строку вирішення спору на 15 днів та
оголошено перерву до 26.05.2014 року.
Враховуючи, що у судді Гавриловської
І.О. припинились повноваження,
відповідно до п. 3.1.11 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, розпорядженням керівника апарату
Господарського суду міста Києва №
04-23/234 від 22.05.2014 призначено повторний
автоматичний розподіл справи № 910/4252/14,
за результатами якого зазначена справа
передана для розгляду судді Поляковій
Ухвалою суду від 26.05.2014 вищезазначена
справа прийнята та призначена суддею
Поляковою К.В. до розгляду на 12.06.2014
26.05.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва від третьої особи надійшли
пояснення по справі.
У судових засіданнях 12.06.2014 та 26.06.2014
оголошувались перерви до 26.06.2014 та
17.07.2014 відповідно.
17.07.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва від позивача надійшли
додаткові документи для долучення до
матеріалів справи.
У зв'язку із перебуванням судді
Полякової К.В. у відпустці, з метою
дотримання процесуальних строків,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
17.07.2014 справу № 910/4252/14 передано судді
Відповідною ухвалою суду від 17.07.2014
вищезазначена справа прийнята та
призначена суддею Шкурдовою Л.М. до
розгляду на 26.08.2014 року.
Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
04.08.2014, у зв'язку із поверненням судді
Полякової К.В. із відпустки, справу
№910/4252/14 передано їй для розгляду.
Разом з тим, відповідно до пункту 3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 6 "Про судове рішення", рішення може
прийматися тільки тим суддею (суддями),
який брав участь у розгляді справи з
його початку. В разі необхідності
заміни судді в процесі розгляду справи
або додаткового введення судді (суддів)
до складу суду розгляд справи, з огляду
на встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" принцип незмінності судді, слід
починати спочатку. При цьому заново
розпочинається й перебіг передбачених
статтею 69 Господарського
процесуального кодексу України
строків вирішення спору, а його
подальше продовження новим (зміненим)
складом суду здійснюється у випадках і
в порядку, передбачених частиною
третьою цієї статті.
Ухвалою суду від 04.08.2014 справу № 910/4252/14
прийнято до свого провадження суддею
Поляковою К.В. та призначено розгляд
даної справи у відкритому судовому
засіданні на 26.08.2014 року.
У судовому засіданні 26.08.2014 представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги, просив позов задовольнити
повністю, надавши пояснення аналогічні
тим, що викладені у позовній заяві.
Представник відповідача під час
судового засідання, заперечуючи проти
позову, надав пояснення тотожні тим, що
викладені у відзиві на позовну заяву.
Третя особа до судового засідання не
з'явилась, про дату, час та місце
проведення судового засідання
повідомлена належним чином, що
підтверджується наявним у матеріалах
справи поштовим повідомленням з
відміткою про вручення поштового
відправлення 07.08.2014 року.
Нормами ст. 77 ГПК України передбачено,
що господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст. 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихсь
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
За таких обставин, незважаючи на те, що
третя особа на виклик суду не з'явилась,
за висновками суду, наявні у матеріалах
справи документи достатні для
прийняття повного та обґрунтованого
судового рішення, а неявка вказаного
учасника судового спору не перешкоджає
вирішенню справи по суті.
Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва,-
18.01.2013 між Публічним акціонерним
товариством «Кременчукгаз»
(газорозподільне підприємство) та
Публічним акціонерним товариством
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (замовник) укладено
договір на розподіл природного газу №
14/744/13 (далі - Договір).
У подальшому між сторонами укладено
Додаткову угоду № 1 від 24.04.2013,
Додаткову угоду № 2 від 27.08.2013 та
Додаткову угоду № 3 від 02.12.2013 року.
Відповідно до умов якого
газорозподільне підприємство
зобов'язується у 2013 році та у січні 2014
року надати замовнику послугу з
транспортування природного газу
газорозподільними мережами до межі
балансової належності об'єктів
замовника або його споживачів (далі -
пункт призначення) відповідно до актів
розмежування балансової належності
газопроводів та експлуатаційної
відповідальності сторін, а замовник
зобов'язується сплатити
газорозподільному підприємству
вартість послуги з транспортування
природного газу ГРМ у розмірі, строки
та порядку, передбаченими умовами
договору (п. 2.1. та п. 2.2. Договору у
редакції Додаткової угоди № 3 від 02.12.2013
Так, згідно пункту 11.1. Договору (у
редакції Додаткової угоди № 3 від
02.12.2013) встановлено, що даний договір
набирає чинності з дня його підписання
та скріплення під уповноважених
представників сторін печатками, та
розповсюджує свою дію на відносини
сторін, що склалися з 01 січня 2013 року і
діє в частині надання послуг до 31 січня
2014 року, а в частині проведення
розрахунків за надані
газорозподільним підприємством по - до
повного виконання замовником своїх
зобов'язань за цим договором. Договір
вважається продовженим на аналогічний
період, якщо за місяць до закінчення
строку дії договору жодною із сторін не
буде заявлено про припинення його дії
або перегляду його умов. При цьому
сторони повинні переоформити додаток
до договору, у якому визначити планові
обсяги газу на продовжений строк.
За приписами пункту 3.6. Договору обсяг
протранспортованого природного газу
ГРМ підтверджується підписаним
сторонами актом наданих послуг з
транспортування природного газу ГРМ,
що оформлюється на підставі даних
комерційних вузлів обліку.
У відповідності до пункту 3.7. договору
газорозподільне підприємство до 12-го
числа місяця, наступного за звітним,
направляє замовнику два примірники
оригіналу акта наданих послуг за
звітний місяць, які підписані
уповноваженим представником та
скріплені печаткою газорозподільного
Положеннями пункту 3.8. договору
замовник протягом двох днів з дня
одержання акта наданих послуг
зобов'язується повернути
газорозподільному підприємству один
примірник оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою замовника (для
юридичних осіб), або надати в письмовій
формі мотивовану відмову від
підписання акта наданих послуг. У
випадку відмови від підписання акта
наданих послуг розбіжності підлягають
урегулюванню відповідно до
Акти наданих послуг є підставою для
остаточних розрахунків замовника з
газорозподільним підприємством (пункт
Відповідно до пункту 5.1. договору (у
редакції Додаткової угоди № 2 від
27.08.2013) з 01 серпня 2013 розрахунки за
послуги з транспортування природного
газу ГРМ здійснюються за тарифом на
транспортування природного газу
розподільними трубопроводами за 1000
куб. м (далі - тариф), встановленим для
Газорозподільного підприємства
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
Тариф, зазначений у пункті 5.1 цього
розділу, є обов'язковим для сторін з
дати набрання ним чинності. Визначена
на його основі вартість послуги з
транспортування природного газу
розподільними трубопроводами буде
застосовуватись сторонами при
складенні актів наданих послуг та
розрахунків за ці послуги згідно з
умовами договору (пункт 5.2. договору).
Згідно з пунктом 5.5. договору оплата
вартості послуг з транспортування
природного газу ГРМ здійснюється
замовником у безготівковій формі
шляхом перерахування відповідних сум
на розрахунковий рахунок
газорозподільного підприємства на
підставі акту наданих послуг,
зазначеного у пункті 3.6. цього Договору.
Остаточний розрахунок за фактично
надані послуги здійснюються до 20-го
числа місяця наступного за місяцем
У разі переплати за фактично
протранспортований природний газ, сума
переплати зараховується
Газорозподільним підприємством у
рахунок оплати послуг з
транспортування газу ГРМ на наступний
розрахунковий період або повертається
на поточний рахунок Замовника на його
Звертаючись із даним позовом до суду,
ПАТ «Кременчукгаз» стверджує, що
відповідач, на момент звернення із
даним позовом до суду, повністю
розрахувався за надані послуги за
Договором, однак оплату послуг
здійснював несвоєчасно, тобто із
порушенням умов договору, у зв'язку із
чим позивач у межах даного позову
просить стягнути з відповідача суму
пені у розмірі 779 862,45 грн. та три
відсотки річних у розмірі 227 102,59 грн.
У своєму відзиві на позовну заяву, ПАТ
«НАК «Нафтогаз» стверджує про
відсутність підстав нарахування
штрафних санкцій, оскільки оплата
наданих за договором послуг є такою, що
здійснена на підставі актів наданих
послуг та не є простроченою. Крім того,
відповідач наголошує на тому, що
позивачем помилково враховано 20 число
місяця, як день прострочення для
нарахування штрафних санкцій. До того
ж, зазначаючи про наявність обставин,
які не залежать від відповідача,
останній просить суд застосувати п.3. ч.
1 ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
Дослідивши зміст укладеного між
позивачем та відповідачем договору,
суд дійшов висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
про надання послуг.
Відповідно до статті 901 Цивільного
кодексу України, за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки, та в
порядку, що встановлені договором.
Як встановлено судом, позивачем надано
відповідачу послуги з транспортування
277 910,154 тис. м. куб. природного газу
газорозподільними мережами на умовах,
передбачених укладеним між сторонами
договором договору на розподіл
природного газу від 18.01.2013 на загальну
суму 25 801 527,33 грн. Факт, обсяги та
вартість наданих послуг з
транспортування природного газу
підтверджується доданими до позовної
заяви копіями підписаних
уповноваженими представника та
скріплених відтисками печаток сторін
актів наданих послуг з транспортування
Судом встановлено та сторонами під час
розгляду даного спору не спростовано,
що замовник у порушення умов договору
та норм чинного законодавства виконав
взяті на себе зобов'язання по оплаті
отриманих послуг з транспортування
природного газу газорозподільними
мережами виконав із порушенням,
передбачених договором строків.
У зв'язку із неналежним виконання
зобов'язань за договором на розподіл
природного газу, позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою
користь пеню у розмір 779 862,45 грн. та 3 %
річних у розмірі 227 102,59 грн. за період
прострочення, вказаний в розрахунку,
доданому до позовної заяви.
Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).
Згідно з частинами 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.
У відповідності до частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.
Згідно з положеннями пункту 2.5
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" щодо пені за
порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Нормами статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.
Згідно з пунктом 7.2.1. договору у разі
порушення замовником строків оплати,
передбачених розділом 5 договору, із
замовника стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.
Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для
застосування відповідальності
(нарахування пені) відповідно до умов
пункту 7.2.1 договору та захисту майнових
прав та інтересів позивача відповідно
до норм статті 625 Цивільного кодексу
Суд встановив, що доданий до позовної
заяви арифметичний розрахунок пені є
правильним, оскільки відповідно до
норм статті 232 Господарського кодексу
України період нарахування пені
перевищує шість місяців.
У відповідності до положень пункту 1.12
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" з огляду на
вимоги частини першої статті 4 7 і
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.
Так, оскільки положення пункту 5.5.
договору передбачають здійснення
оплати до 20 числа місяця, тобто
граничною датою платежу є 19 число, тому
позивачем правомірно здійснено
нарахування пені за прострочення
оплати наданих послуг щодо кожного
платежу окремо, починаючи з 20 числа
наступного місяця, з огляду на що суд не
приймає заперечення відповідача щодо
помилкового включення 20 числа у період
Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011 визначено, що вирішуючи, в
тому числі й з власної ініціативи,
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.
До того ж, відповідно до ч. 3 ст. 551
Цивільного кодексу України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків і за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення. Згідно із ст. 233 ГК у
разі коли належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому має
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, а й інші
інтереси сторін, що заслуговують на
увагу. Якщо порушення зобов'язання не
завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може, з
урахуванням інтересів боржника,
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними
засадами цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність. Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627
ЦК сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливо¬ті. Таким чином, вимога
щодо врахування принципу розумності є
прямою вимогою закону до договору.

Зокрема, сума неустойки (штрафу, пені),
яка передбачається в договорі, має бути
розумною.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Таким чином, розумною може
вважатися сума, яка орієнтовно
відповідає правилам, зазначеним у ст. 3
вказаного Закону.

З системного аналізу вищевикладеного,
враховуючи, що суму основної
заборгованості відповідачем не могло
бути погашено з незалежних від нього
обставин в установлені договором
строки, оскільки він залежав від інших
контрагентів, а одночасне спрямування
всіх належних відповідачу коштів на
своєчасне виконання грошових
зобов'язань перед позивачем могло
спричинити затримання чи навіть
зупинення господарської діяльної
відповідача, тоді як він є стратегічним
державним підприємством з постачання
природного газу, і при цьому у
подальшому відповідач заборгованість
повністю погасив, а прострочення, що
мало місце, не завдало збитків
позивачу, оскільки за даним рішення
суду стягуються на користь позивача
компенсаційні санкції у порядку ст. 625
ЦК України, а також приймаючи до уваги
майновий стан відповідача, то суд, у
відповідності до ст. 233 ГК України
вбачає підстави для зменшення на 50%
заявленого до стягнення розміру пені,
та стягує з відповідача пеню у розмірі
389 931,23 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Відповідно до пункту 4.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" сплата
трьох процентів від простроченої суми
(якщо інший розмір не встановлений
договором або законом) не має характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

З огляду на вищенаведене та доведення
факту несвоєчасності виконання
грошового зобов'язання за договором,
позивачем правомірно нараховано 3 %
річних та, перевіривши наданий
позивачем арифметичний розрахунок 3 %
річних у розмірі 227 102,59 грн., суд вважає
його обґрунтованим та таким, що
відповідає приписам законодавства про
порядок та строки нарахування, у
зв'язку з чим вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3 % річних
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Крім того, положення ст. 233 ГК України
зазначають лише про можливість, за
певних умов та обставин, зменшення
розміру штрафних санкцій, до яких у
розумінні ст. 230 ГК України відноситься
пеня, проте не відносяться 3% річних, а
тому вимоги позивача у частині
стягнення 3% річних у розмірі 227 102,59 грн.
задовольняються судом у повному
обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
Відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки. Аналогічну
правову позицію викладено в п. 3.17.4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Виходячи з вищевикладеного та
керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Кременчукгаз" до
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про стягнення 227 102,59
грн. трьох відсотків річних та 779 862,45
грн. пені, у зв'язку із неналежним
виконанням зобов'язань за договором №
14/744/13 від 18.01.2013 про розподіл природного
газу - задовольнити частково.

Стягнути з Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (01001, місто
Київ, вулиця Богдана Хмельницького,
будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Кременчукгаз» (39601, місто
Кременчук, провулок Героїв Бреста,
будинок 46; ідентифікаційний код 03351734) 389
931 (триста вісімдесят дев'ять тисяч
дев'ятсот тридцять одну) гривню 23
копійки пені, 227 102 (двісті двадцять сім
тисяч сто дві) гривні 59 копійок - 3%
річних та 20 139 (двадцять тисяч сто
тридцять дев'ять) гривень 30 копійок
судового збору.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частину у судовому
засіданні 26.08.2014 року.

Повний текст рішення буде складено
протягом п'яти днів з дня проголошення
вступної та резолютивної частини
рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116
Господарського процесуального кодексу
України, після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

та підписано 01.09.2014 року

Суддя
К.В. Полякова