ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2014
Справа №917/1542/14

За позовом Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а,
м. Полтава, Полтавська область, 36008

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, 36022

про стягнення грошових коштів

Суддя Плотницька Н.Б.

Представники сторін:

від позивача: Міняйло Г.Ю., дов. №19-14/8
від 02.01.2013,

від відповідача: не з'явились.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення згідно
статті 85 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 6 401,41 грн. збитків у
вигляді недотриманих коштів за
відпущену теплову енергію.

Позивач виклав зміст позовних вимог та
наполягає на їх задоволенні.

Відповідач представництво у судове
засідання втретє не забезпечив, вимог
суду не виконав, причин щодо цього суду
не повідомив. Ухвали суду, що
направлялись на адресу відповідача
повернулись без вручення адресату з
відміткою пошти "за закінченням
терміну зберігання". Судом враховано
рекомендації, викладені у п. 3.9.1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", відповідно до яких у
разі, якщо ухвалу було надіслано за
належною адресою і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Крім того п. 3.9.2 містить рекомендацію,
що у випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, обставин, які б перешкоджали чи
не дозволяли розглянути спір у даному
судовому засіданні судом не було
встановлено. За таких обставин, суд не
вбачає за необхідне відкладати розгляд
справи та відповідно до статті 75 ГПК
України здійснює її розгляд за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив:

Рішенням господарського суду
Полтавської області у справі №14/233 від
18.01.2011 року (а.с. 10) про зобов'язання
укласти договір, врегульовані
договірні відносини на відпуск
теплової енергії у вигляді гарячої
води між Полтавським обласним
комунальним виробничим підприємством
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" (надалі Позивач)
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(надалі Відповідач).

Відповідно до п. 14а вказаного договору
оплата за опалення та гаряче
водопостачання, що проводить
"Споживач", стягується в розмірі 12,08 грн.
за 1 кв. м. загальної площі споживача
протягом опалювального сезону для
споживачів 3 групи. При цьому, площа, яку
займає споживач складає 44,8 кв.м.

У відповідності до п. 2 ч. 1 статті 5
Закону України "Про державне
регулювання у сфері комунальних
послуг" та згідно з абз. 7 ст. 16 Закону
України "Про теплопостачання"
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг встановлює тарифи
на теплову енергію суб'єктам природних
монополій та суб'єктам господарювання
на суміжних ринках у сфері
теплопостачання.

Пунктом 2 Порядку формування тарифів на
теплову енергію, її виробництво,
транспортування та постачання, послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 869 від 01.06.2011 року "Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги" (надалі -
Порядок формування тарифів) визначено,
що він застосовується під час
установлення Національною комісією
регулювання ринку комунальних послуг
та органами місцевого самоврядування
тарифів на теплову енергію, її
виробництво транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води для
суб'єктів природних монополій, а також
для суб'єктів господарювання на
суміжних ринках та поширюється на
таких суб'єктів під час розрахунку
зазначених тарифів.

У відповідності до зазначених вище
норм, а також згідно Постанови Кабінету
Міністрів України від 01.06.2011 року №869
"Про забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги"
Національною комісією регулювання
ринку комунальних послуг постановою
№81 від 30.09.2011 року встановлено
Полтавському обласному комунальному
виробничому підприємству теплового
господарства "Полтаватеплоенерго"
тарифи на теплову енергію для потреб
інших споживачів в сумі 802,18 грн. за 1
Гкал (без ПДВ). Дана постанова набирає
чинності з 1 жовтня 2011 року.

Таким чином, як зазначив Позивач, з
початком опалювального періоду 2011-2012
року, який розпочався 13 жовтня 2011 року
нарахування за відпущену теплову
енергію підлягали за тарифом
встановленим зазначеною вище
постановою.

Також Позивач зазначив, що відповідно
до п. 10 Порядку формування тарифів
одиницею калькулювання собівартості
виробництва, транспортування,
постачання теплової енергії є 1 Гкал
теплової енергії. Тому розрахунки за
умовами діючого договору по оплаті
вартості теплової енергії за 1 м
проводитися не можуть.

Відповідно до п. 23 Правил користування
тепловою енергією, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№1198 від 03.10.2007 року (надалі Правила)
розрахунки за спожиту теплову енергію
здійснюються на межі продажу, яка є
межею балансової належності
(відповідальності), відповідно до
договору на підставі показів вузла
обліку згідно з діючими тарифами
(цінами), затвердженими в установленому
порядку. У споживачів, що не мають
приладів комерційного обліку, обсяг
фактично спожитої теплової енергії
розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі.

Відтак, умови договору, укладеного між
Позивачем та Відповідачем підлягали
зміні.

У зв'язку з викладеним Позивач
запропонував Відповідачу укласти
новий договір за умовами проведення
розрахунків за теплову відповідно до
затверджених тарифів на підставі
виконаних розрахунків відповідно до
теплового навантаження на приміщення
магазину.

Однак відповіді на зазначену вище
пропозицію Відповідач не надав, тому
Позивач був змушений звернутися до
господарського суду Полтавської
області з позовом про визнання цього
договору укладеним.

Судом встановлено, що рішенням
господарського суду Полтавської
області від 06.06.2013 року у справі №917/882/13
визнано укладеним договір №3565 на
відпуск теплової енергії у вигляді
гарячої води на умовах, запропонованих
Полтавським обласним комунальним
виробничим підприємством теплового
господарства "Полтаватеплоенерго"(а.с.
14).

Відповідно до частини 2 статті 187
господарського кодексу України день
набрання чинності рішенням суду, яким
вирішено питання щодо
переддоговірного спору, вважається
днем укладення відповідного
господарського договору, якщо рішенням
суду не визначено інше.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 06.06.2013 №917/882/13
визначено, що такий договір вважається
укладеним з 01.03.2013 року.

Позивач стверджує, що таким чином,
протягом опалювальних періодів 2011-2012
років та 2012-2013 років (до 28.02.2013 року)
Відповідач споживав теплову енергію на
опалення власного приміщення без
укладення відповідного договору.

У відповідності до встановленого
тарифу за 1 Гкал теплової енергії в
розмірі 802,18 грн. (без ПДВ) та
розрахованого теплового навантаження
на приміщень відповідача площею 44,8
кв.м., Позивачем проведено нарахування
за відпущену теплову енергію за період
з 13.10.11 по 28.02.2013 в розмірі 6 401,41 грн.,
проте Відповідачем не проведено жодної
оплати.

Отже, виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає вимоги
Позивача такими, що підлягають
задоволенню, враховуючи наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
передбачено право особи звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

За приписом статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Одним із способів захисту порушених
або оспорюваних прав та охоронюваних
законом інтересів згідно статті 20
Господарського кодексу України, статті
16 Цивільного кодексу України може бути
відшкодування збитків.

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Згідно із статті 611 Цивільного кодексу
України відшкодування збитків та
моральної шкоди є одним із наслідків
порушення зобов'язання.

Відповідач порушив встановлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності в частині ухилення від
укладання договору, який є обов'язковим
у відповідності до вимог статті 179 ГК
України, де передбачено обов'язок
сторін щодо укладання господарського
договору, якщо існує пряма вказівка
закону щодо обов'язковості укладення
договору для певних категорій
суб'єктів господарювання. Пряма
вказівка щодо обов'язку відповідача
своєчасно укласти угоду передбачена
статтею 24 Закону України "Про
теплопостачання" та статтею 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги". А також Відповідачем порушено
вимоги щодо ведення господарської
діяльності в частині повного
розрахунку за відпущену теплову
енергію.

Для застосування такої міри
відповідальності як відшкодування
шкоди, приймаючи до уваги положення
статей 1166, 1167 ЦК України, необхідним є
наявність загальних умов деліктної
відповідальності, а саме: протиправної
поведінки (дії або бездіяльності),
шкідливого результату такої поведінки
(збитків), причинного зв'язку між
протиправною поведінкою й спричиненою
шкодою та вини. При цьому згідно п. 6
Роз'яснення Вищого арбітражного суду
України № 02-5/215 від 01.04.1994 року "Про
деякі питання практики вирішення
спорів пов'язаних з відшкодуванням
шкоди", встановлення причинного зв'язку
між протиправною поведінкою особи, яка
завдала шкоду, та збитками потерпілої
сторони є важливим елементом
доказування наявності реальних
збитків. Слід довести, що протиправна
дія чи бездіяльність завдавача є
причиною, а збитки, які виникли у
потерпілої особи, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Між бездіяльністю Відповідача
стосовно укладення договору на відпуск
теплової енергії, не проведенням
розрахунків за відпущену теплову
енергію та понесеними позивачем
збитками у вигляді не отриманих
грошових коштів за відпущену теплову
енергію існує безпосередній
причинно-наслідковий зв'язок.

Відповідно до статті 614 ЦК України,
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Суд погоджується з твердженням
Позивача про те, що відмова у
підписанні договору без будь-яких
обґрунтувань є неправомірною
бездіяльністю Відповідача.

Відповідно до статті 225 ГК України, до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню включається неодержаний
прибуток, на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати в
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною.

Статтею 22 ЦК України визначено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

Таким чином, у зв'язку з безоплатним
споживанням теплової енергії на
опалення власного приміщення за період
з 13.10.2011 по 28.02.2013 Відповідач завдав
збитки Позивачу у вигляді
недотриманого прибутку.

Відповідно до статті 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої
статті 129 Конституції України та статей
33, 34 Господарського процесуального
кодексу України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування

Відповідач не скористався наданим йому
правом на судовий захист, обставин, на
які посилається Позивач в
обґрунтування своїх позовних вимог не
спростував.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та задовольняє їх в повному
обсязі.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
Відповідача.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36022, РНОКПП НОМЕР_1) на
користь Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, 2а,
м. Полтава, Полтавська область, 36008, код
03338030) збитків в сумі 6401,41 грн. та 1827,00
грн. судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням
законної сили.

Повне рішення складене 10.09.2014.

Суддя
Плотницька Н.Б.

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційною
інстанцією.