ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2014 р.
Справа № 914/2319/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», м.Львів

про стягнення 71 390, 16 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Данилевський О.М.-
представник

від відповідача: Мисак В.О. -
представник

Суддя
Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання
Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» про стягнення 71
390, 16 грн.

Ухвалою суду від 02.07.2014 р. було порушено
провадження у справі та призначено
судове засідання на 19.08.2014 р.

Причини відкладення розгляду справи
було викладено в попередніх ухвалах
господарського суду Львівської
області.

В судовому засіданні 19.08.2014 року судом
було оглянуто оригінали документів,
які в належно завірених копіях
долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 09.10.2014 року позов підтримав,
просив задоволити з мотивів наведених
в позовній заяві, матеріалах справи та
поясненнях наданих в судовому
засіданні.

Представник відповідача в судовому
засіданні 09.10.2014 року просив зменшити
розмір штрафних санкцій з підстав
зазначених у відзиві (вх. 35456/14) та
наданих поясненнях.

В судовому засіданні 09.09.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, та оцінивши докази в
їх сукупності, встановив наступне:

03 вересня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (надалі Продавець) та
Державним територіально - галузевим
об'єднанням «Львівська залізниця»
(надалі Покупець) було укладено договір
№ 12/303 - БО - 21 купівлі - продажу газу,
згідно умов Договору, Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2012 році природній газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природній газ
на умовах цього договору.

Згідно п. 5.1 Договору ціна (граничний
рівень цін) на газ та послуги з його
транспортування установлюються НКРЕ.

Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100 % поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Продавцем виконано свої договірні
зобов'язання в повному обсязі та
поставлено природний газ в обсязі 308,671
тис. м. куб. на загальну суму 1 438 942,70 грн.

Однак, Покупцем порушено свої
договірні зобов'язання в частині
періодичності оплати за поставлений у
2012 році природний газ, у зв'язку з чим
станом на 4 червня 2014 року утворилась
заборгованість у розмірі 71 390,16 грн.

Згідно п. 7.2 Договору, у разі
невиконання Покупцем умов пункту 6.1
цього Договору Продавець має право не
здійснювати поставку газу Покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Відповідно до вище зазначеного пункту
Договору Позивачем нараховано
Відповідачу пеню у розмірі 17 091,03 грн. та
семи відсотків штрафу у розмірі 49 398,52
грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
позивачем нараховані три відсотки
річних в розмірі 3 419,92 грн. та
інфляційні втрати в розмірі 1 480,70 грн.,
які просить стягнути з відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України
зобов'язання це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193
Господарського кодексу України, де
зазначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, у
зв'язку з порушенням порядку оплати за
поставлений природний газ згідно
Договору № 12/303 - БО - 21 купівлі - продажу
газу Позивачем у відповідності до п. 7.2
Договору Відповідачу нараховано пеню у
розмірі 17 091,03 грн. та семи відсотків
штрафу у розмірі 49 398,52 грн., що підлягає
до стягнення.

Положенням ст.610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного
кодексу України встановлено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського
кодексу України боржник, який
прострочив виконання господарського
зобов'язання, відповідає перед
кредитором (кредиторами) за збитки,
завдані простроченням, і за
неможливість виконання, що випадково
виникла після прострочення.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних
зобов'язань позивачем нараховані
інфляційні втрати в розмірі 1 480,70 грн.
та три відсотки річних в розмірі 3 419,92
грн., які підлягають до стягнення.

Щодо клопотання відповідача про
зменшення розміру штрафних санкцій, то
слід зазначити наступне:

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами
майнового характеру, які стимулюють
належне виконання зобов'язання
боржником шляхом встановлення
додаткових гарантій задоволення вимог
кредитора, а тому забезпечення
виконання зобов'язань будь-яким з видів
передбачених статтею 546 ЦК України,
також створює зобов'язальні
правовідносини між кредитором та
боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору, сторони
передбачили відповідальність Покупця
(відповідача) за прострочення
виконання зобов'язання за договором: у
разі невиконання Покупцем умов пункту
6.1 цього Договору Продавець має право
не здійснювати поставку газу Покупцю
або обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Однак, всупереч вказаним статтям
відповідач, звернувшись до суду із
проханням зменшити розмір стягуваної з
нього неустойки, не надав доказів, які
спростовують позовні вимоги чи
звільняють його від цивільної
відповідальності; не надав доказів
винятковості обставин, які призвели до
порушення ним договірного
зобов'язання, невідповідності розміру
неустойки наслідкам порушення та інших
обставин, з якими законодавець пов'язує
право суду на зменшення штрафних
санкцій.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку про недоведеність
відповідачем його вимоги щодо
зменшення розміру стягуваної з нього
неустойки та відсутність правових
підстав для зменшення пені. Важкий
фінансовий стан підприємства не є
належними доказом наявності підстав
для зменшення розміру неустойки, яка
підлягає стягненню з відповідача за
порушення договірного зобов'язання.

Статтею 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, виходячи з
положень чинного законодавства
України, матеріалів та обставин справи,
суд прийшов до висновку, що позов
обґрунтований і підлягає до
задоволення.

Судові витрати слід віднести на
відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43,
44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд
, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Державного територіально -
галузевого об'єднання «Львівська
залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1,
) на користь Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, ) 17
091,03 грн. - пені, 3 419,92 грн. - 3 % річних, 49
398,52 грн. - 7 % штрафу, 1 480,70 грн. -
інфляційних нарахувань та 1 827,00 грн. -
судового збору.

3. Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів до Львівського
апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116
ГПК України.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 09.09.2014 року.

Суддя
Березяк Н.Є.