м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомКомунального підприємства
«Грушківське» Солом'янської районної в
місті Києві державної
адміністраціїдоФізичної
особи-підприємця ОСОБА_1простягнення
Суддя Васильченко Т.В.
в присутності представників сторін:
від позивачаРоманенко С.В., довіреність
№8/48 від 02.04.2014;від відповідача не
Суть спору: Комунальне підприємство
«Грушківське» Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
7066,67 грн. з яких: 6577,37 грн. основний борг
та 489, 30 грн. пеня.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов договорів № № 308-1-Г та
308-2-Г від 05.03.2013 позивач в період квітень
2013 та жовтень 2013 - квітень 2014 надав
відповідачу обумовлені договором
послуги з централізованого опалення,
проте відповідач в порушення умов
договорів зобов'язання по оплаті
наданих послуг не виконав, у зв'язку з
чим виникла заборгованість перед
позивачем в сумі 6577, 37 грн., що зумовило
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.07.2014 порушено провадження у
06.08.2014 позивач через відділ діловодства
суду подав додаткові письмові
пояснення, в яких просить суд стягнути
з відповідача 6875, 69 грн., з яких: 6577, 37
грн. - основний борг та 298, 32 грн. - пеня.
В судовому засіданні 08.09.2014, суд
розглянувши додаткові пояснення
позивача від 06.08.2014, дійшов висновку, що
за своєю правовою природою це є
фактично заява про зменшення розміру
Частина 4 ст. 22 ГПК України визначає
права, які належать лише позивачу. Так,
відповідно до зазначеної норми права,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі зменшити розмір позовних вимог.
Враховуючи те, що судом не встановлено,
що вищезазначені дії позивача
суперечать законодавству або
порушують права та охоронювані законом
інтереси інших осіб, суд приймає заяву
позивача про зменшення позовних вимог
Отже, оскільки зменшення позовних
вимог, викладене позивачем у його
письмовій заяві прийняте
господарським судом, то новою ціною
позову, виходячи з якої розглядається
спір є: 6875,69 грн., з яких: 6 577, 37 грн.
основний борг та 298, 32 грн. - пеня.
В судовому засіданні 08.09.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив стягнути з відповідача основний
борг у розмірі 6 577, 37 грн. та 298, 32 грн. -
Відповідач свого представника в судове
засідання 08.09.2014 повторно не направив,
про причини неявки суду не повідомив,
хоча про час та місце проведення
судового засідання повідомлений
своєчасно та належним чином, відзив на
позов, заяв чи клопотань до суду не
Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" розпочинаючи судовий
розгляд, суддя має встановити, чи
повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
В судовому засіданні 08.09.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, який приймав
участь під час розгляду справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, та оцінивши докази,
які мають значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2013 між позивачем (виконавець) та
відповідачем (орендар/власник)
укладено два договори № 308-1-Г та № 308-2-Г
про надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь у витратах по утриманню будинку
та прибудинкової території (далі -
договори), предметом яких є надання
виконавцем за плату орендарю (власнику)
комунальних послуг (холодне, гаряче
водопостачання, центральне опалення і
водовідведення) в приміщеннях
загальною площею 84, 5 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
площею 63, 3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, які
використовуються відповідачем під
офіс (п.1.1).

Пунктами 2.1, 2.2 договорів визначено, що
орендар (власник) щомісячно сплачує
виконавцю вартість фактично отриманих
комунальних послуг згідно
встановлених постачальниками
табуляграм. Розрахунки за отримані
комунальні послуги здійснюються за
діючими тарифами, встановленими
відповідними державними органами, які
можуть бути змінені за рішенням
відповідних державних органів і
застосовуються при розрахунках по
цьому договору без додаткового
погодження сторін.

За умовами вказаних пунктів договорів
орендар (власник) користується,
зокрема, послугами опалення, оплата за
які здійснюється в опалювальний період
за табуляграмами, які постачальник (ПАТ
«АК "Київенерго") надає виконавцю. Тариф
на момент укладення договорів
становить 800, 61 грн. за 1 Гкал (особовий
рахунок № 910720).

При цьому, всі платежі, які передбачені
договором незалежно від результатів
господарської діяльності орендар
(власник) повинен сплачувати
щомісячно, до 1 числа місяця наступного
за звітним (п. 2.8 договорів).

Строк дії договорів № 308-1-Г та № 308-2-Г
сторони встановили з 05.03.2013 до 06.03.2014,
дія яких продовжується на наступний
строк, якщо жодна із сторін до його
закінчення не попередить іншу сторону
про припинення договорів. Одностороння
відмова від виконання умов договорів
не допускається (п.п.п. 5.1, 5.2, 5.3
договорів).

Як зазначає позивач у період квітень 2013
та жовтень 2013 - квітень 2014 відповідно до
умов зазначених договорів надав
відповідачу послуги з
централізованого опалення на загальну
суму 6577, 37 грн., але відповідач всупереч
умовам договорів та взятих на себе
зобов'язань за ними, не сплатив за
послуги, внаслідок чого у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем за договорами № 308-1-Г та №
308-2-Г в загальному розмірі 6 577, 37 грн.,
яку просить стягнути в судовому
порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах,
встановлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема, договорів та інших правочинів
(ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона має
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Частиною 7 зазначеної статті
Господарського кодексу України
встановлено, що не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

За умовами ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обігу або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

При цьому, статтею 901 Цивільного
кодексу України визначено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
встановлено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як встановлено під час розгляду справи
та не спростовано відповідачем,
позивач на виконання умов укладених
договорів у опалювальний період -
квітень 2013 та жовтень 2013 - квітень 2014
надав відповідачу обумовлені
договорами послуги по
централізованому опаленню, що
підтверджується обліковими картками
по особовому рахунку №910720.

Так, з наявних в матеріалах справи
рахунків-фактур, а саме: № 1641 від 22.04.2013
на суму 619, 28грн., № 2100 від 20.05.2013 на суму
3, 07 грн., № 4617 від 20.11.2013 на суму 334, 50
грн., № 5113 від 20.12.2013 на суму 277, 69 грн., №
236 від 20.01.2014 на суму 500, 87 грн., № 689 від
20.02.2014 на суму 627, 35 грн., № 1164 від 20.03.2014
на суму 232, 91 грн., № 1634 від 22.04.2013 на суму
222,76 грн. за договором № 308-1-Г та згідно
рахунків № 2101 від 20.05.2013 на суму 4, 10 грн.,
№1642 від 22.04.2013 на суму 825, 95 грн., № 4618 від
20.11.2013 на суму 446, 11 грн., № 5114 від 20.12.2013
на суму 370, 37 грн., № 237 від 20.01.2014 на суму
668, 00 грн., № 690 від 20.02.2014 на суму 836, 70
грн., № 1165 від 20.03.2014 на суму 310, 63 грн., №
1635 від 22.04.2014 на суму 297, 08 грн. за
договором № 308-2-Г вбачається, що
загальна вартість наданих послуг з
централізованого опалення за
договорами склала 6 577, 37 грн.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань свідчить також відсутність
з боку відповідача претензій та
повідомлень про порушення позивачем
умов надання спірних послуг.

Відповідно до п.5 ч. 3 ст. 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Умовами договорів сторони погодили, що
орендар (власник) повинен сплачувати
всі платежі, які передбачені
договорами незалежно від результатів
господарської діяльності щомісячно, до
1 числа місяця наступного за звітним
(п.2.8 договорів).

Втім, відповідач свої обов'язки щодо
своєчасної та повної сплати вартості
отриманих послуг належним чином не
виконав, внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість за надані
йому послуги по централізованому
опаленню у заявленому розмірі.

З урахуванням вищевикладеного,
враховуючи, що фактично отримані та
спожиті відповідачем послуги
підтверджені матеріалами справи і не
спростовані відповідачем, а обов'язок
їх оплати встановлений законом, суд
прийшов до висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення основного боргу в
сумі 6577,37 грн.

Окрім того, у зв'язку з невиконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договорами позивачем, з урахуванням
заяви про зменшення розміру позовних
вимог, нарахована пеня у загальному
розмірі 298,32 грн.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

При цьому, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Як передбачено ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно з п. 2.9 договорів № 308-1-Г та №
308-2-Г за несвоєчасну оплату
нараховується пеня в розмірі 1 % від
суми боргу за кожний день затримки
платежів, але не більше 100 % від суми
боргу.

Тобто, умовами договору передбачено
нарахування пені у розмірі 1,0 % за
кожен день прострочення платежу, але не
більше 100 % боргу згідно з приписами
Закону України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги".

Так, частиною третьою статті 1 Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій"
передбачено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100
відсотків загальної суми боргу.

Оскільки Законом України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" встановлено
відповідальність за несвоєчасне
внесення плати за надані комунальні
послуги, то нарахування пені має
відбуватися відповідно саме до
положень названого Закону, а приписи
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" до таких правовідносин не
застосовуються.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 22.11.2012 № 18/1190/12.

Відтак, оскільки відповідач допустив
прострочення розрахунків з позивачем
за надані йому послуги по
централізованому опаленню, на підставі
наведених вище норм чинного
законодавства та п. 2.9 договорів,
позивачем, нараховано за період з 01.04.2013
по 30.04.2014 та заявлено до стягнення пеню
в загальному розмірі 298,32 грн., яка
нарахована окремо за кожний місяць, з
урахуванням часткових оплат.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором суд
дійшов висновку про його
обґрунтованість, вірність та
відповідність фактичним обставинам
справи і нормам чинного законодавства,
тому вимоги позивача в цій частині
також підлягають задоволенню.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б спростовували заявлені
позовні вимоги та свідчили про
відсутність у нього обов'язку сплатити
заявлену до стягнення заборгованість.

З урахуванням вищевикладеного,
оцінивши подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог, з
покладенням витрат по сплаті судового
збору на відповідача в порядку ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

При цьому, позивач при зверненні до
суду із заявленими позовними вимогами
повинен був сплатити судовий збір в
розмірі 1827, 00 грн., втім сплатив 2436, 00
грн., про що свідчить наявне в
матеріалах справи платіжне доручення
№858 від 05.06.2014.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України "Про
судовий збір" судовий збір
повертається в розмірі переплаченої
суми.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
суд дійшов висновку, що позивачу
підлягає поверненню зайво сплачений
судовий збір в розмірі 609 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (02217 АДРЕСА_3;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Комунального підприємства
«Грушківське» Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації
(03124, м. Київ, бульвар Івана Лепсе, буд.
23-А, ідентифікаційний код 35756939) 6577
(шість тисяч п'ятсот сімдесят сім) грн.
37 коп. - основного боргу, 298 (двісті
дев'яносто вісім) грн. 32 коп. - пені та 1827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. судового збору, видати наказ
позивачу після набрання рішенням суду
законної сили.

3. Повернути Комунальному підприємству
«Грушківське» Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації
(03124, м. Київ, бульвар Івана Лепсе, буд.
23-А, ідентифікаційний код 35756939) з
Державного бюджету України 609 (шістсот
дев'ять) грн. 00 коп. зайво сплачений
судовий збір, перерахований платіжним
дорученням №858 від 05.06.2014, оригінал
якого знаходиться в матеріалах справи.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.09.2014.

Суддя
Т.В.
Васильченко