ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р.
Справа № 914/2176/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Кордюк Г.Т.

суддів
Кравчук Н.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання
Ляпінському
В.Б.

за участю представників:

від позивача: Ганусяк О.І. - (довіреність
№ 2302-вих-2370 від 19.08.2014 року);

від відповідача: Мачічка О.О. -
(довіреність б/н від 26.06.2014 року);

розглянувши апеляційну скаргу
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради, м. Львів, за №
2302-вих.-2314 від 08.08.2014 року

на рішення господарського суду
Львівської області від 29.07.2014 року

у справі № 914/2176/14

за позовом: Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради, м.
Львів

до відповідача: ТзОВ "Леана ЛТД", м.
Львів

про: розірвання договору
купівлі-продажу

Права та обов"язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз"яснено, заяви
про відвід суддів не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходило, тому
протокол судового засідання ведеться з
дотриманням вимог ст. 81-1 ГПК України
без забезпечення повного фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 29.07.2014 року
(суддя Долінська О.З.) у задоволенні
позову Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради до
ТзОВ "Леана ЛТД" про розірвання
договору купівлі-продажу відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивовано тим, що відповідно до п. 7.2
спірного договору купівлі-продажу
об"єкта малої приватизації підставою
для розірвання такого необхідним є
одночасне невиконання відповідачем
таких умов договору, як несплата ціни
об"єкта продажу та неустойки після 60
дня від нотаріального посвідчення
договору. Однак, покупцем оплата за
придбаний об"єкт продажу здійснена в
межах цього терміну.

Крім того, місцевим господарським
судом зроблено висновок, що підстави,
встановлені ч.2 ст. 651 ЦК України для
розірвання договору в даному випадку
відсутні, оскільки продавець отримав
кошти в сумі 338 544, 00 грн., тобто те, на що
розраховував при укладенні спірного
договору.

Не погоджуючись з рішення місцевого
господарського суду, Управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради подано апеляційну скаргу,
в якій просить рішення господарського
суду Львівської області від 29.07.2014 року
скасувати та постановити нове рішення,
яким задоволити позовні вимоги,
оскільки вважає зазначене рішення
місцевого господарського суду таким,
що винесене з неповним з"ясуванням
обставин справи, невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права.

Свої доводи скаржник аргументує,
зокрема тим, що суд при винесенні
оскаржуваного рішення помилково
трактує положення ч. 5 ст. 23 Закону
України "Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)" таким чином, що
підставою для розірвання договору
купівлі-продажу після шістдесятого дня
від дати його нотаріального
посвідчення є одночасність існування
двох умов: несплати ціни об"єкта
продажу та несплати неустойки. Окрім
цього, скаржник в поданій апеляційній
скарзі наголошує, що підставою для
розірвання договору купівлі-продажу є
факт відсутності після 60 дня від
нотаріального посвідчення договору
оплати ціни об"єкта продажу разом з
неустойкою, як єдиного обов"язку. Тому
виконання його лише в частині: або
сплата неустойки, або ціни об"акта за
договором, не є належним та не
позбавляє продавця права вимагати
розірвання договірних відносин.

На виконання вимог ухвали Львівського
апеляційного господарського суду від
18.08.2014 року відповідач 28.08.2014 року подав
відзив на апеляційну скаргу б/н від
27.08.2014 року, в якому зазначає, що
твердження апелянта про те, що єдиною
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції є невірне трактування
місцевим господарським судом
положення ч.5 ст. 23 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" та п. 7.2
Договору купівлі-продажу є помилковим,
необґрунтованим та таким, що прямо
суперечить Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" та
договору, оскільки оплата відповідачем
ціни об"єкта продажу є самостійним і
головним обо"язком покупця, а сплата
неустойки є санкцією за прострочення
виконання зобов"язання, похідною і
самостійною від нього, а тому не може
вважатись єдиним обов"язком та бути
підставою для розірвання спірного
договору купівлі-продажу. Відтак
вважає, що суд першої інстанції цілком
вірно встановив, що для розірвання
договору необхідна наявність
одночасно двох умов: несплата ціни
об"єкта продажу протягом наступних 30
днів та несплата неустойки. Окрім
цього, відповідач у своєму відзиві
зазначив, що повністю погоджується із
рішенням суду першої інстанції, вважає
його прийнятим при повному та
всебічному з"ясуванні всіх обставин
справи, таким, що виходить із засад
законності та справедливості, а доводи
скаржника вважає необґрунтованими та
такими, що суперечать дійсності.
Просить суд рішення господарського
суду Львівської області від 29.07.2014 року
у справі № 914/2176/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні представник
скаржника підтримав вимоги, викладені
в поданій апеляційній скарзі, просив
апеляційну скаргу задоволити, а
рішення господарського суду
Львівської області від 29.07.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача підтримав
заперечення, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу, а також висловив
свої міркування, щодо питань, які
виникли в ході судового засідання.
Просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення місцевого
господарського суду - без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи та
оцінивши наявні в ній докази,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення господарського суду
Львівської області від 29.07.2014 року у
справі № 914/2176/14 слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради - без задоволення,
виходячи з наступного.

На виконання ухвали Львівської міської
ради від 22.03.2012 року № 1349 "Про
затвердження переліку об"єктів
комунальної власності м. Львова, що
підлягають приватизації способом
викупу", 31.10.2012 року наказом Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради № 296-П "Про затвердження
результатів оцінки об"єкта
приватизації" затверджено результати
незалежної оцінки об"єкта
приватизації, що підлягає приватизації
способом викупу ТзОВ "Леана ЛТД", яку
проведено суб"єктом оціночної вартості
ПВНЗ "Інститутом підприємництва та
перспективних технологій", станом на
31.08.2012 року з метою визначення вартості
об"єкта приватизації площею 27,7 кв.м.,
вартістю, згідно висновків оцінювача,
282 120 грн. без ПДВ, що знаходиться за
адресою: м. Львів, вул. Староєврейська,
20, прорецензовану спеціалістом 1-ої
категорії сектору оцінки М.Козар
(сертифікат № 707 від 01.12.1996 року).

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, 31.07.2013 року між Управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Леана ЛТД"
було укладено договір № 2833
купівлі-продажу об"єкта малої
приватизації способом викупу
(надалі-Договір).

Укладений між сторонами договір
купівлі-продажу малої приватизації
шляхом викупу №2833 від 31.07.2013 року
посвідчено приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 31.07.2013 року та
зареєстровано в реєстрі за № 1408.

Стаття 210 Цивільного кодексу України
передбачає, що правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Згідно п.1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до п.1.1 Договору Продавець
зобов"язується, відповідно до Ухвали
Львівської міської ради від 22.03.2012 року
№ 1349, передати у власність Покупцю
нежитлові приміщення першого поверху,
позначені у технічному паспорті
Львівського обласного державного
комунального бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
від 08.11.2002 року під літерою "18-3", "18-4", "
18-5", "18-6", загальною площею 27,7 кв.м., які
розташовані у цегляному будинку
(літера "А-3") за адресою: м. Львів, вул.
Староєврейська, буд. 20 (надалі - Об"єкт
продажу), які належать Територіальній
громаді м. Львова в особі Львівської
міської ради на праві комунальної
власності на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
індексний номер 6637930, виданого ОСОБА_6,
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції Львівської області 22.07.2013 року.
Право власності на нежитлове
приміщення зареєстровано в Державному
реєстрі речових прав відповідно до
Витягу з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (індексний номер 6637933),
виданого ОСОБА_6 державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції
Львівської області 22.07.201 року, номер
запису про право власності 1764392,
реєстраційний номер об"єкта нерухомого
майна: 01, а Покупець
зобов"язується прийняти зазначені
нежитлові приміщення і сплатити ціну,
відповідно до умов, що визначені у
цьому Договорі, та зареєструвати право
власності на вказану будівлю в органах
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно.

Згідно п.1.3 Договору право власності на
Об"єкт продажу переходить до Покупця
після сплати у повному обсязі ціни
продажу Об"єкта продажу, отримання Акта
прийому-передачі Об"єкта продажу та
державної реєстрації у встановленому
законом порядку права власності на
придбаний об"єкт.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що
згідно з висновками оцінювача ППНЗ
"Інститут підприємництва та
перспективних технологій" (звіт про
оцінку майна), затвердженими наказом
продавця від 31.10.2012 року № 296-П, наказ
про продовження терміну дії оцінки №
406-П від 31.07.2013 року, вартість
відчужуваних приміщень становить 282 120
(двісті вісімдесят дві тисячі сто
двадцять) грн. 00 коп., без податку на
додану вартість (ПДВ). Податок на додану
вартість становить 56 424 (п"ятдесят шість
тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 00
коп. (п. 1.5 Договору).

Згідно п. 1.6. зазначений в цьому
Договорі Об"єкт продається за 338 544
(триста тридцять вісім тисяч п"ятсот
сорок чотири) грн. 00 коп., у тому числі
ПДВ - 56 424 (п"ятдесят шість тисяч
чотириста двадцять чотири) грн. 00 коп.

Відповідно до п.2.1 Договору Покупець
зобов"язаний заплатити 338 544 (триста
тридцять вісім тисяч п"ятсот сорок
чотири) грн. 00 коп. за придбаний Об"єкт
продажу протягом 30 (тридцяти)
календарних днів з часу нотаріального
посвідчення даного договору.

Згідно п.2.2 розрахунки за придбаний
Об"єкт здійснюються Покупцем шляхом
безготівкового перерахування всієї
суми зі свого поточного рахунку № 260080595
у ПАТ АКБ "Львів", адреса: м. Львів, вул.
Сербська, 1, МФО 325268, на рахунок Продавця
№ 3071 в ГУДКСУ у Львівській
області, м. Львів, вул. К.Левицького,
буд.18, МФО 825014, код Продавця за .

Датою оплати Сторони вважають дату
зарахування повної суми коштів на
рахунок Продавця.

Пунктом 7.2 Договору сторони визначили,
що у разі несплати ціни Об"єкта продажу
протягом 30 днів з дня нотаріального
посвідчення договору, Покупець сплачує
на користь Продавця неустойку у
розмірі 20 відсотків ціни продажу
Об"єкта. У разі несплати коштів згідно з
договором купівлі-продажу разом з
неустойкою протягом 30 (тридцяти) днів
цей договір підлягає розірванню,
відповідно до п.5 ст. 23 ЗУ "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)".

Як вбачається із представлених суду
відповідачем доказів, останнім було в
повній мірі здійснено оплату за
придбаний Об"єкт продажу 02.09.2013 року, що
підтверджується копією платіжного
доручення № 1 на суму 338 544,00 грн.

Посилання скаржника на ту обставину, що
відповідачем, всупереч вимогам п. 7.2
Договору, не сплачено неустойку за
несплату ціни Об"єкта, як на підставу
розірвання спірного договору
купівлі-продажу, колегією суддів не
приймаються до уваги, оскільки для
застосування даного положення
необхідна наявність одночасно двох
умов: несплата ціни Об"єкта продажу
протягом наступних 30 днів та несплата
неустойки. Період "наступних 30 днів",
про які йдеться у вищевказаному пункті
Договору, розпочинався 31.08.2013 року по
29.09.2013 року. Відтак, для застосування
такого виду відповідальності як
розірвання договору купівлі-продажу
необхідною умовою є протермінуваня
відповідачем сплат вартості Об"єкту
більш як на 60 днів з дня нотаріального
посвідчення договору, тобто його
укладення. Однак, скаржником не
враховано факт повної сплати
відповідачем ціни Об"єкта продажу в
сумі 338 544,00 грн. 02.09.2013 року, що не
заперечували сторони у судовому
засіданні та підтверджується
платіжним дорученням №1, копія якого
міститься в матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що висновок місцевого
господарського суду про те, що
необхідною умовою для розірвання
спірного договору купівлі продажу
об"єкта малої приватизації способом
викупу № 2833 від 31.07.2013 року є одночасне
невиконання відповідачем таких умов,
як несплата ціни Об"єкту продажу та
неустойки по 29.09.2013 року, є вірний,
відповідає обставинам справи та нормам
матеріального права.

Окрім цього, слід зазначити, що
відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, застосовуючи ч. 2 ст. 651 ЦК
України, дійшов правильного висновку,
що закон, як підставу розірвання
договору на вимогу однієї сторони,
передбачає не лише сам по собі факт
порушення умов договору другою
стороною, а й обов"язкову наявність
шкоди, завданої цим порушенням другою
стороною. Істотність порушення
визначається виключно за об"єктивними
обставинами, що склались у сторони, яка
вимагає розірвання договору. Також
критерієм істотного порушення закон
визнає розмір завданої порушенням
шкоди, який не дозволяє потерпілій
стороні отримати очікуване при
укладені договору. При цьому йдеться не
лише про грошовий вираз завданої шкоди,
прямі збитки, а й випадки, коли
потерпіла сторона не зможе використати
результати договору.

Оцінка порушення договору як істотного
здійснюється судом відповідно до
критеріїв, що встановлені вказаною
нормою. Оціночне поняття істотності
порушення договору законодавець
розкриває за допомогою іншого
оціночного поняття - "значної міри"
позбавлення сторони того, на що вона
розраховувала при укладені договору.
Істотність порушення визначається
виключно за об"єктивними обставинами,
що склалися у сторони , яка вимагає
розірвання договору. В такому випадку
вина (як суб"єктивний чинник) сторони,
що припустилась порушення договору, не
має будь-якого значення і для оцінки
порушення як істотного, і для
виникнення права вимагати розірвання
договору на підставі ч.2 статті 651 ЦК
України.

Іншим критерієм істотного порушення
договору закон визнає розмір завданої
порушенням шкоди, який не дозволяє
потерпілій стороні отримати очікуване
при укладені договору. При цьому
йдеться не лише про грошовий вираз
завданої шкоди, прямі збитки, а й
випадки, коли потерпіла сторона не
зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування
зазначеного положення закону має
співвідношення шкоди з тим, що могла
очікувати від виконання договору
сторона.

Судом першої інстанції встановлено та
не заперечується сторонами в судовому
засіданні, що відповідач здійснив
повну оплату ціни Об"єкту продажу 02.09.2013
року, про що свідчить наявна в
матеріалах справи копія платіжного
доручення № 1 на суму 338 544,00 грн., тобто
покупець отримав те, на що він очікував
при укладенні договору.

Крім цього, судом першої інстанції
встановлено, що в господарському суді
Львівської області розглядається
справа № 914/857/14 за позовом Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Леана ЛТД" про
стягнення 67 708, 80 грн. неустойки по
спірному договору №2833 від 31.07.2013 року,
що дає можливість позивачу захистити
своє порушене право та отримати
очікуване при укладені спірного
Договору.

З огляду на вищенаведені обставини,
встановлені судом першої інстанції,
колегією суддів апеляційної інстанції
визнається правомірним висновок
місцевого господарського суду щодо
відмови у задоволенні позовних вимог
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради, оскільки для
розірвання вищезазначеного договору
купівлі-продажу об"єкта малої
приватизації способом викупу
необхідна наявність одночасно двох
умов, а саме: несплата ціни об"єкта
продажу протягом наступних 30 днів та
несплата неустойки.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, щодо відмови у
задоволенні позову Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради.

Стаття 33 ГПК України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Нормами ст.43 ГПК України передбачено
що, господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення господарського суду
Львівської області від 29.07.2014 року по
справі №914/2176/14 відповідає матеріалам
справи, ґрунтується на чинному
законодавстві і підстав для його
скасування немає, а зазначені в
апеляційній скарзі інші доводи
скаржника не відповідають матеріалам
справи, документально не обґрунтовані,
не базуються на законодавстві, що
регулює спірні правовідносини, а тому
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 ГПК України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України покласти на
скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
- Львівський апеляційний господарський
суд,

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду
Львівської області від 29.07.2014 року
залишити без змін, апеляційну скаргу
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України в порядку і строки
встановлені ст.ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий-суддя
Кордюк Г.Т.

Суддя
Кравчук Н.М.

Суддя
Якімець Г.Г.