номер провадження справи 4/59/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2014
Справа №908/2387/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Керамейя», (40020,
Сумська область, м. Суми, вул. Курська,
буд. 18)

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, (72312, АДРЕСА_1)

про стягнення 27300,00 грн.

суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

09.07.2014 р. до господарського суду
Запорізької області звернулося
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Керамейя», м. Суми
Сумської області (ТОВ ««Керамейя») з
позовною заявою до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Мелітополь
Запорізької області (ФОП ОСОБА_2) про
стягнення 27300,00 грн. основного боргу за
поставлений товар.

Згідно Протоколу автоматичного
розподілу справи між суддями від 09.07.2014
р. справу № 908/2387/14 призначено до
розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 09.07.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/2387/14,
справі № 908/2387/14 присвоєно номер
провадження справи 4/59/14, судове
засідання призначено на 27.08.2014 р., у
сторін витребувані документи і докази,
необхідні для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 25.07.2014 р. у
зв'язку із виробничою необхідністю
розгляд справи № 908/2387/14 перенесений на
06.08.2014 р.

У зв'язку із неявкою в судове
зсідання представників сторін розгляд
справи, на підставі ст. 77 ГПК України,
відкладався до 03.09.2014 р.

В судовому засіданні 03.09.2014 р. справу
розглянуто без участі представників
сторін і прийнято, на підставі ст. 85 ГПК
України, рішення.

За ініціативою суду розгляд справи
здійснювався без застосування
технічних засобів фіксації судового
процесу.

Позивач в судове засідання 03.09.2014 р. не
з'явився, про відмову від позову не
заявив.

18.08.2014 р. на адресу господарського суду
Запорізької області від ТОВ
««Керамейя» надійшли письмові
пояснення, за текстом яких позивач
просить суд провести розгляд справи №
908/2387/14 без участі уповноваженого
представника позивача у зв'язку із
неможливістю забезпечити його участь в
судовому засіданні через загострення
політичної та військової ситуації в
країні, розглянути спір по суті за
наявними матеріалами справи та винести
рішення, заявлені позовні вимоги
позивач підтримує в повному обсязі з
підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач в жодне судове засідання не
з'явився, про визнання позову не заявив,
відзив на позовну заяву, витребувані
ухвалами суду по справі документи і
матеріали суду не надав, про поважність
причин неявки себе особисто або свого
уповноваженого представника суд
жодного разу не попереджав.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Згідно відомостей Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серія № 19043539
станом на 23.07.2014 р. Фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 значиться в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців за адресою
реєстрації: 72312, АДРЕСА_1.

За вказаною адресою відповідачу
направлялися всі ухвали суду по справі
№ 908/2387/14, однак ухвала суду
від 09.07.2014 р. про порушення провадження
у справі № 908/2387/14 повернулася на
адресу суду з відміткою відділення
підприємства поштового зв'язку:
«Адресата не знайдено», інші ухвали
суду, які направлялися відповідачу,
станом на час вирішення спору на адресу
суду відділенням підприємства
поштового зв'язку не поверталися.

За таких обставин, приймаючи до уваги,
що вся відповідальність за несвоєчасне
повідомлення органів реєстрації про
зміну місцезнаходження покладається
безпосередньо на підприємця, суд
вважає, що ним вжиті достатні заходи
для повідомлення відповідача про дату,
час та місце розгляду справи № 908/2387/14.

В п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши заву позивача про
вирішення спору по суті без участі його
уповноваженого представника, суд
вважає, що вона подана у відповідності
до вимог ст. 22 ГПК України, не
суперечить правам та охоронюваним
законом інтересам сторін та підлягає
задоволенню судом.

Враховуючи вище викладене, суд визнав
за можливе розглянути справу по суті за
наявними в ній матеріалами, яких
достатньо для вирішення спору по суті,
за відсутністю представників сторін.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються
на ст., ст. 15, 16, 17, 207, 526, 530, 712 ЦК України,
ст., ст. 20, 181 ГК України і полягають в
тому, що в липні 2010 року позивачем
відповідачу за домовленістю сторін
згідно відповідних видаткових
накладних була поставлена продукція
(цегла) на загальну суму 58476,80 грн. з ПДВ.
Поставлена продукція відповідачем
була оплачена частково, у зв'язку із чим
станом на листопад 2013 року
заборгованість відповідача перед
позивачем становила 32300,00 грн. 06.11.2013 р.
позивачем на адресу відповідача була
направлена претензія вих. № 578 з
вимогою про погашення заборгованості в
сумі 32300,00 грн. за поставлену в липні 2010
року цеглу. Відповідачем вказана
претензія була отримана 22.11.2013 р., про що
свідчить лист Сумської дирекції УДППЗ
«Укрпошта». У відповідь на зазначену
претензію відповідачем було здійснено
часткове погашення заборгованості в
розмірі 5000,00 грн. Таким чином, станом на
час вирішення справи в судовому
засіданні відповідач заборгованість
перед позивачем повністю не погасив.
Правовідносини, які склалися між
позивачем та відповідачем, фактично є
відносинами поставки. Оскільки
отримана продукція у повному обсязі
оплачена не була, відповідач порушив
взяті на себе зобов'язання та вимоги
чинного законодавства. Отже,
заборгованість відповідача перед
позивачем за поставлену продукцію
становить 27300,00 грн. Враховуючи
викладене, позивач просить суд позов
задовольнити та стягнути з ФОП ОСОБА_2
27300,00 грн. заборгованості за поставлену
продукцію.

Розглянувши матеріали та
фактичні обставини справи у їх
сукупності, суд -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2010 року ТОВ «Керамейя» (позивач
у справі) за попередньою домовленістю
сторін поставило ФОП ОСОБА_2
(відповідачу у справі) за відповідними
видатковими накладними продукцію
(цеглу) на загальну суму 58476,80 грн. (з
ПДВ), а саме:

- за видатковою накладною № 1615 від
16.07.2010 р. на суму 29238,40 грн. з ПДВ;

- за видатковою накладною № 1836 від
30.07.2010 р. на суму 29238,40 грн. з ПДВ.

Вище перелічені видаткові накладні №
1615 від 16.07.2010 р. і № 1836 від 30.07.2010 р., за
якими відповідачу поставлялася
продукція, узгоджені між позивачем і
відповідачем, мають підписи
уповноважених осіб сторін та скріплені
печатками ТОВ «Керамейя» і ФОП
ОСОБА_2 Продукція прийнята
відповідачем без жодних зауважень та
претензій, про що свідчить підпис
уповноваженої особи відповідача на
зазначених видаткових накладних
скріплений печаткою приватного
підприємця. (Оригінали видаткових
накладних досліджувалися судом в
судовому засіданні, належним чином
посвідчені копії - залучені до
матеріалів справи).

При цьому, відповідно до вимог діючого
законодавства відповідальність і
контроль за дотриманням порядку
зберігання печаток і штампів, а також
законністю користування ними
покладається на керівників
підприємств, установ і організацій,
господарських об'єднань, суб'єктів
господарської діяльності. Тобто,
зазначене обумовлює презумпцію, в силу
якої печатка на любому документі
вважається поставленою з відома її
керівника або суб'єкта господарської
діяльності без створення юридичної
особи.

Як свідчать досліджені судом фактичні
обставини справи та письмові докази у
їх сукупності, оплата продукції,
отриманої від позивача в липні 2010 року,
відповідачем була здійснена частково,
у зв'язку із чим станом на листопад 2013
року у відповідача перед позивачем
утворилася заборгованість за
поставлену продукцію в сумі 32300,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений, або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

06.11.2013 р. позивачем на адресу
відповідача була направлена претензія
вих. № 578 з вимогою про погашення
заборгованості в сумі 32300,00 грн. за
поставлену згідно видаткових
накладних № 1615 від 16.07.2010 р. і № 1836 від
30.07.2010 р. продукцію.

Відповідно до інформації
Сумської дирекції УДППЗ «Укрпошта» за
вих.. № 03-21/1-751 від 04.12.2013 р. лист з
оголошеною цінністю № 250,
направлений 07.11.2013р. на адресу ОСОБА_2:
72312, АДРЕСА_1, був вручений особисто
відповідачу 22.11.2013 р.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст.
530 ЦК України, відповідач повинен був
оплатити поставлену позивачем в липні
2010 року продукцію у строк до 29.11.2013 р.

У відповідь на зазначену претензію
відповідачем було здійснено часткове
погашення заборгованості в розмірі
5000,00 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Правочином згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав і
обов'язків.

Зобов'язанням відповідно до частини 1
та 2 ст. 509 цього Кодексу є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 ЦК України.

Згідно ст. 173 ГК України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформації тощо), або
утриматися від певних дій, а інший
суб'єкт (управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Таким чином, на підставі дій позивача,
який передав продукцію по накладним, та
дій відповідача, який цю продукцію
прийняв, у сторін виникли взаємні права
та обов'язки: у позивача - право
вимагати оплати за продукцію, а у
відповідача - обов'язок сплатити
вартість отриманої продукції.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України
встановлено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати. Покупець зобов'язаний
сплатити повну ціну переданого товару.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка фіксує факт здійснення
господарської операції і встановлення
договірних відносин, є підставою
виникнення обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар. Строк
виконання відповідного грошового
зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Відтак, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
негайно після такого прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена,
в п. 1 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» і в п. 1.7
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань».

Відповідно до ст. 68 Конституції України
закони України підлягають
обов'язковому виконанню на всій
території України всіма юридичними та
фізичними особами.

Статтею 193 ГК України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту
містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання є недопустимою, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Отже, матеріалами справи доведено, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання та вимоги чинного
законодавства, оплату за поставлену
йому продукцію в сумі 27300,00 грн. не
здійснив, факт наявності
заборгованості відповідача перед ТОВ
«Керамейя» у розмірі 27300,00 грн.
підтверджується фактичними
обставинами справи.

Глава 50 ЦК України передбачає
підстави та умови припинення
зобов'язання, зокрема, статтею 599 ЦК
України встановлено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Таким чином, зобов'язання відповідача
оплатити отриману продукцію не
припинено.

На день розгляду спору відповідач
оплату отриманої продукції в повному
обсязі суду не довів.

Враховуючи зазначене, вимога позивача
про стягнення з відповідача 27300,00 грн.
основного боргу за отриману продукцію
пред'явлена до стягнення обґрунтовано
та підлягає задоволенню.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в
обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на участь у
судовому розгляді справи не
скористався, письмових пояснень не
надав, проти позову не заперечив,
доказів погашення заборгованості у
повному обсязі суду не надав.

На підставі викладеного, суд вважає
позовні вимоги про стягнення з ФОП
ОСОБА_2 27300,00 грн. основного боргу за
поставлену продукцію документально
підтвердженими, обґрунтованими,
заснованими на законі та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
враховуючи міру та ступінь вини кожної
із сторін у доведені спору до суду, суд
вважає за необхідне судові витрати
покласти на відповідача, оскільки спір
доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Керамейя», м. Суми
Сумської області до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Мелітополь
Запорізької області про стягнення 27300,00
грн. основного боргу за поставлений
товар задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, (72312, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Керамейя», (40020,
Сумська область, м. Суми, вул. Курська,
буд. 18, ) 27300 (двадцять сім
тисяч триста) грн. 00 коп. основного
боргу та 1827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.
Видати наказ.

Повне рішення оформлено і
підписано у відповідності до вимог ст.,
ст. 84, 85 ГПК України "05" вересня 2014 р.

Суддя
Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.