ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 р.
Справа № 917/1234/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6

до Комунального виробничого
підприємства
"Комсомольськтеплоенерго", 39801,
Полтавська область, м. Комсомольськ,
вул. Молодіжна, 8

про стягнення 123525,02 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники до перерви:

від позивача: Остапенко В.М.

від відповідача: Рубан Н.Б.

Представники після перерви:

від позивача: Ященко Р.Ю.

від відповідача: не з'явився

Розгляд справи продовжується після
перерви, оголошеної відповідно до ст. 77
ГПК України в судовому засіданні 21.08.2014
року.

В судовому засіданні 26.08.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати на підставі
ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 123525,02 грн.
заборгованості за договором
купівлі-продажу природного газу №
135/07/12-БО від 12.07.2012 року, в т.ч. 66498,79 грн.
пені, 28826,20 грн. штрафу, 14900,27 грн.
інфляційних витрат та 13299,76 грн. 3%
річних.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач уповноваженого
представника в судове засідання не
направив, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, про що свідчить підпис
останнього у розписці (а.с. 72). У
попередньому судовому засіданні та
наданому до суду відзиві на позовну
заяву № 1715 від 21.07.2014 року (а.с. 51)
представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
посилаючись на те, що штрафні санкції
нараховані позивачем за умовами вже
недіючого договору, а штраф у розмірі
1177,86 грн. нараховано безпідставно.

У письмових запереченнях б/н від 21.08.2014
року (а.с. 59) відповідачем заявлено
клопотання про зменшення розміру
штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

12.07.2012 року між Комунальним виробничим
підприємством
"Комсомольськтеплоенерго" (відповідач,
покупець) та Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (позивач,
продавець) був укладений договір
купівлі-продажу природного газу №
135/07/12-БО (а.с. 8-13), на підставі якого
позивачем у 2012 році здійснено поставку
відповідачеві природного газу в
загальній кількості 2619,196 тис. м2 на суму
12201000,29 грн.

Факт постачання позивачем природного
газу в зазначеному обсязі
підтверджується наданими до справи
копіями актів приймання-передачі (а.с.
14-19) та не заперечується відповідачем.

31.12.2012 року договір купівлі-продажу
природного газу № 135/07/12-БО від 12.07.2012
року (далі - договір) припинив свою дію
відповідно до положень п. 11.1. даного
договору.

У відповідності до п. 6.1. вказаного
договору оплата за газ мала
здійснюватись відповідачем шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. При цьому остаточний
розрахунок відповідач повинен був
здійснювати до 14 числа місяця,
наступного за місяцем поставки.

Як вбачається з наданих позивачем
розрахунків та відомостей (а.с. 20-29),
вартість переданого у 2012 році
природного газу було сплачено
відповідачем в повному обсязі в лютому
2013 року, тобто з порушенням визначених
спірним договором строків.
Прострочення виконання відповідачем
взятих на себе грошових зобов'язань
мало місце і протягом терміну дії
спірного договору.

Вказані обставини мали наслідком
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У відповідності до положень ст. 714 ЦК
України за договором постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, договору,
одностороння відмова від виконання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати. Покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Закону України
"Про засади функціонування ринку
природного газу" (№ 2467-VI від 08.07.2010
року) передбачено, що споживач
зобов'язаний забезпечувати своєчасну
оплату в повному обсязі послуг з
постачання природного газу.

Як вже зазначалось, строк виконання
відповідачем зобов'язань по оплаті
природного газу, який постачався
позивачем, встановлено п. 6.1. спірного
договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Наданими до справи доказами
підтверджуються факт існування між
сторонами заснованих на договорі
правовідносин з приводу постачання
природного газу, обсяги та вартість
поставленого за договором газу та факт
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань. Дані обставини не
заперечуються представником
відповідача в судових засіданнях.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

За змістом положень ст. ст. 216, 218, 229, 230, 231
ГК України боржник несе
господарсько-правову відповідальність
за невиконання ним грошового
зобов'язання шляхом застосування до
нього господарських санкцій.

Згідно приписів ст. ст. 546, 549, 550 ЦК
України зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою
(штрафом або пенею) - грошовою сумою або
іншим майном, яке боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 547-548 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вичиняється у письмовій
формі. Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

У відповідності до п. 7.2. договору в разі
невиконання покупцем умов п. 6.1. цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення, а за прострочення
понад 30 днів додатково сплатити штраф у
розмірі 7% від суми простроченого
платежу. При цьому згідно п. 9.3. договору
строк позовної давності, в т.ч. за
вимогами щодо стягнення штрафу та пені,
встановлено сторонами у 5 років.

Перевіривши за допомогою ІАЦ "Ліга"
правильність нарахування позивачем
пені, інфляційних витрат, 3% річних, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню.
Так само за результатами перевірки
підлягають задоволенню вимоги про
стягнення штрафу.

Доводи відповідача з приводу
нарахування штрафних та фінансових
санкцій за умовами вже недіючого
договору не грунтуються на положеннях
чинного законодавства України, у
зв'язку з чим судом до уваги не
приймаються. Заперечення відповідача
щодо безпідставності нарахування
штрафу в розмірі 1177,86 грн. на
заборгованість за вересень 2012 року в
сумі 16826,00 грн. спростовуються
матеріалами справи та наданим
позивачем розрахунком.

Стосовно заявленого відповідачем
клопотання про зменшення розміру
штрафних санкцій суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, ст. 617
ЦК України відсутність у боржника
необхідних коштів не вважається
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Разом із тим, положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК
України передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України в разі,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

У відповідності до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

За змістом приписів п. 3.17.4. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
господарський суд, вирішуючи питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
зобов'язання або його невиконання,
незначності прострочення виконання
зобов'язання, наслідків порушення
зобов'язання, невідповідності розміру
стягуваної неустойки таким наслідкам,
поведінки винної сторони (в тому числі
вжиття чи невжиття нею заходів до
виконання зобов'язання, негайне
добровільне усунення нею порушення та
його наслідків) тощо.

Обгрунтовуючи заявлене клопотання,
відповідач посилається на важке
матеріальне становище підприємства та
його збитковість. Крім того, відповідач
просить звернути увагу на повне
погашення суми основного боргу в
розмірі 12201000,29 грн. ще у лютому 2013 року.

Беручи до уваги ступінь виконання
відповідачем зобов'язань за спірним
договором, причини прострочення
виконання зобов'язань, а також інші
наведені відповідачем обставини, суд
відповідно до положень ст. 233 ГК України
та на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України
вважає за можливе частково
задовольнити клопотання відповідача
та зменшити розмір штрафних санкцій на
40%, внаслідок чого стягненню підлягають
39899,27 грн. пені та 17295,72 грн. штрафу.

Клопотання про витребування
додаткових доказів по справі в порядку
ст. 38 ГПК України від сторін не
надходили.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України та ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Сторони
вільні у наданні до суду своїх доказів
та у доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин даної справи,
з'ясування природи дійсних
правовідносин між сторонами у даному
спорі та чинного законодавства
України, яке повинно застосовуватися
до них під час вирішення спорів, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позову.

Судові витрати у відповідності до
вимог ст. 49 ГПК України з урахуванням
положень п. 3.17.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" покладаються на
відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Комунального виробничого
підприємства
"Комсомольськтеплоенерго" (39801,
Полтавська область, м. Комсомольськ,
вул. Молодіжна, 8, код згідно ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код
згідно ) - 39899,27 грн. пені,
17295,72 грн. штрафу, 14900,27 грн. інфляційних
витрат, 13299,76 грн. 3% річних та 2470,50 грн.
витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 01.09.2014 року.

Суддя
Гетя Н.Г.