ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2014 р.
Справа № 914/2330/14

За позовом: Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго», м.Львів

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів

про: стягнення 12 495 грн. 61 коп.
заборгованості за Договором № 1555 А від
01.07.2013 р.

Суддя Кидисюк Р.А.
Секретар Кошовий
О.С.

Представники сторін: не з'явилися

Заяв про відвід судді не подавалось. У
судовому засіданні 02.09.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
12 495 грн. 61 коп. заборгованості за
Договором № 1555 А від 01.07.2013 р.

Ухвалою суду від 07.07.2014 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 14.08.2014 року. Для
надання можливості сторонам
врегулювати спір у добровільному
порядку ухвалою суду від 14.08.2014 року
розгляд справи відкладався на 02.09.2014
року.

Позовні вимоги обґрунтовуються
неналежним виконанням відповідачем
умов Договору про постачання теплової
енергії в гарячій воді №1555А від 01.07.2013
року в частині оплати одержаної
теплової енергії, внаслідок чого у
нього виникла заборгованість перед
позивачем.

07.08.2014 року представником позивача
через канцелярію суду подано заяву
вх.№3909/14 про зменшення розміру
позовних вимог (ціни позову),
відповідно до якої просив суд прийняти
до розгляду заяву про зменшення
розміру позовних вимог; припинити
провадження в частині стягнення з ФОП
ОСОБА_1 11 506,73 грн. основного боргу;
стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь
Львівського міського комунального
підприємства «Львівтеплоенерго» 3%
річних 135,48 грн., інфляційні втрати 988,88
грн.; судові витрати покласти на
відповідача. Суд прийняв заяву
позивача про зменшення позовних вимог.

Позивач явки повноважного
представника в судове засідання 02.09.2014
року не забезпечив.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, доказів врегулювання спору у
добровільному порядку не надав.

Розглянувши матеріали справи, повно та
об'єктивно дослідивши докази в їх
сукупності, суд встановив наступне.

01.07.2013 року між Львівським міським
комунальним підприємством
«Львівтеплоенерго» (Теплопостачальна
організація) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Споживач)
укладено Договір про постачання
теплової енергії в гарячій воді №1555А
(Договір), відповідно до п.1 якого
Теплопостачальна організація взяла на
себе зобов'язання постачати Споживачу
теплову енергію для опалення та
здійснювати гаряче водопостачання в
потрібних йому обсягах, а Споживач
зобов'язався отримувати та оплачувати
одержану теплову енергію для опалення
та гаряче водопостачання за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Як зазначив позивач у позовній заяві,
внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором станом на день подання
позовної заяви до суду у нього виникла
заборгованість у розмірі 11506,73 грн. за
період з 01.11.2013 р. по 31.05.2014 р.

Із заяви позивача про зменшення
позовних вимог вбачається, що
відповідачем погашено основний борг в
повному обсязі.

В судовому засіданні 14.08.2014 року
відповідачем на підтвердження
погашення основного боргу долучено до
матеріалів справи копії платіжних
доручень № 62 від 19.06.2014 року на суму 5000
грн. та № 64 від 07.07.2014 року на суму 7122,45
грн.

Відтак, позивач просив суд стягнути з
відповідача 135,48 грн. 3% річних, 988,88 грн.
інфляційних втрат.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу
України майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтею 174 Господарського Кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання виникають, зокрема,
безпосередньо з господарського
договору, інших угод, передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Між сторонами у справі виникли
договірні відносини на підставі
Договору про постачання теплової
енергії в гарячій воді №1555А від 01.07.2013
року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що
Споживач до 15-го числа місяця,
наступного за розрахунковим періодом,
сплачує Теплопостачальній організації
вартість гарячого водопостачання,
фактично спожитої теплової енергії для
опалення та щомісячну величину плати
за приєднане теплове навантаження.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. Статтею 611 Цивільного
кодексу України передбачені наслідки
порушення зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено
належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором.

У свою чергу відповідач своїх
зобов'язань щодо вчасної оплати
вартості поставленого товару належно
не виконав.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В судовому засіданні 14.08.2014 року
відповідач просив суд відмовити
позивачу у стягненні 3 % річних та
інфляційних нарахувань.

Проте, у суду відсутні правові підстави
для звільнення відповідача від
стягнення інфляційних нарахувань та 3 %
річних, які не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті та
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним коштами,
належними до сплати кредиторові.

З урахуванням зазначеного, суд вважає
підставними та обґрунтованими вимоги
позивача про стягнення з відповідача
135,48 грн. 3% річних, 988,88 грн. інфляційних
втрат.

З долучених відповідачем копій
платіжних доручень № 62 від 19.06.2014 року
на суму 5000 грн. та № 64 від 07.07.2014 року на
суму 7122,45 грн., а також банківських
виписок по рахунку позивача
вбачається, що основний борг позивачем
погашено у повному обсязі.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Відтак, в частині стягнення 11506,73 грн.
основного боргу провадження у справі
слід припинити.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, а саме долученої відповідачем
копії платіжного доручення № 62 від
19.06.2014 року на суму 5000 грн., частина
основного боргу у розмірі 5000,00 грн. було
погашено відповідачем до подання
позивачем позовної заяви до суду 02.07.2014
р. Отже, в частині стягнення 5000,00 грн.
основного боргу спір виник з вини
позивача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до положень частини 2
статті 49 ГПК України якщо спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Відтак, частину судового збору у
розмірі 711,25 грн. слід покласти на
позивача.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 610, 625,
655, 692, 712 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 174, 175 Господарського кодексу
України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (79070,
АДРЕСА_1; індивідуальний податковий
номер НОМЕР_1) на користь Львівського
міського комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул.
Д.Апостола, 1; р/р 2 у Львівському
ЦРВ ПАТ «Мегабанк»; МФО 351629; ) 135,48 грн. 3% річних, 988,88 грн.
інфляційних втрат та 1115,75 грн. судового
збору.

3. Витрати зі сплати 711,25 грн.
судового збору покласти на позивача.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України

5. В частині стягнення з
відповідача 11506,73 грн. основного боргу
провадження у справі припинити.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 04.09.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А