ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 серпня 2014 року Справа № 918/1057/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя:Дунаєвської
Н.Г.,судді:Коробенка Г.П., Кочерової Н.О.,
Мележик Н.І., Селіваненка
В.П.,розглянувши заявуРівненського
обласного виробничого комунального
підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства "Рівнеоблводоканал"про
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 22.04.2014у
справі№ 918/1057/13за позовомРівненського
обласного виробничого комунального
підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства
"Рівнеоблводоканал"доКвасилівської
селищної ради Рівненського
районупроврегулювання розбіжностей до
договору від 01.06.2013 №5015

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 02.10.2013 у справі
№918/1057/13, залишеним без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014,
відмовлено в задоволенні позовних
вимог Рівненського обласного
виробничого комунального підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства "Рівнеоблводоканал" до
Квасилівської селищної ради
Рівненського району про врегулювання
розбіжностей до договору від 01.06.2013 №5015
шляхом залишення умов пункту 6 додатку
до договору в редакції позивача.

Постановою Вищого господарського суду
України від 22.04.2014 у справі №918/1057/13
постанову суду апеляційної інстанції
залишено без змін.

Рівненським обласним виробничим
комунальним підприємством
водопровідно-каналізаційного
господарства "Рівнеоблводоканал"
подано заяву про перегляд Верховним
Судом України постанови Вищого
господарського суду України від 22.04.2014
у справі № 918/1057/13, в якій заявник
просить скасувати зазначену постанову,
постанову суду апеляційної інстанції
від 04.03.2013 та рішення Господарського
суду Рівненської області від 02.10.2013 і
прийняти нове рішення.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 29.04.2010
у справі №08/25-08, від 09.11.2006 у справі
№15/27-пд-06, від 25.03.2010 у справі №2-31/4086-2009,
від 01.10.2013 у справі №923/127/13-г, мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме пунктів 3.14, 4.10-4.12 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27.06.2008 №190
(далі - Правила користування №190) та
пункту 1.4 Правил приймання стічних вод
підприємств у комунальні та відомчі
системи каналізації населених пунктів
України, затверджених наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 19.02.2002 №37, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за
№403/6691 (далі - Правила приймання
стічних вод №37), внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 25.07.2014 у справі №918/1057/13
заявнику було надано строк до 15.08.2014 для
усунення недоліків, допущених при
оформлені заяви про перегляд Верховним
Судом України постанови Вищого
господарського суду України від 22.04.2014,
а саме зобов'язано надати документи, що
посвідчують посадове становище особи,
яка підписала подану заяву.

Заявником усунуто зазначені недоліки у
встановлений строк.

У відповідності до частини третьої
статті 11120 Господарського
процесуального кодексу України у разі,
якщо заявник усунув недоліки заяви в
установлений строк, вона вважається
поданою в день первинного її подання до
Вищого господарського суду України.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета та підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків, покладених в основу цих
судових рішень.

При вирішенні питання допуску справи
до провадження Верховного Суду України
враховується сукупність всіх наявних
складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

У постанові від 22.04.2014 у справі №918/1057/13,
про перегляд якої подано заяву, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для
задоволення позову про врегулювання
розбіжностей до договору на подачу
води з комунального водопроводу та
прийняття стічних вод у комунальну
каналізацію, шляхом залишення умов
пункту 6 додатку до договору в редакції
позивача. Такого висновку суд
касаційної інстанції дійшов з огляду
на встановлені судами попередніх
інстанцій обставини справи стосовно
того, що послуги з приймання
поверхневих стічних вод на території
ДНЗ "Лелека" не надаються відповідачу
внаслідок відсутності технічної
можливості, зокрема, гідроспоруд
загальносплавної каналізації на
території дитячого закладу, що
свідчить про безпідставність
визначення у спірному договорі порядку
вимірювання обсягу цих послуг; крім
того, запропонований позивачем у
спірному пункті додатку до договору
порядок розрахунку об'ємів поверхневих
стічних вод, враховуючи пункти 4.10 - 4.13.
Правил користування №190, не може
застосовуватися у відносинах, які
виникають між сторонами за спірним
договором, оскільки вказані пункти
Правил користування застосовуються
при приєднанні споживачів до систем
централізованого водопостачання та
водовідведення, для визначення
потужностей споруд та пропускної
спроможності мереж каналізації, що
необхідно при проектуванні та
будівництві відповідних об'єктів, тоді
як відповідач вже приєднаний до систем
централізованого водопостачання та
водовідведення.

Водночас у постанові від 29.04.2010 у справі
№08/25-08, на яку посилається заявник, суд
касаційної інстанції підтримав
висновки суду першої інстанції щодо
наявності підстав для задоволення
позову про визнання відповідних
пунктів договору на відпуск води з
комунального водопроводу та прийом
стоків у комунальну каналізацію
укладених в редакції позивача, з огляду
на те, що умови спірного договору,
запропоновані позивачем, відповідають
Правилам користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах і селищах
України, затверджених наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
01.07.1994 №65 (далі - Правила користування
№65), та Інструкції про встановлення та
стягнення плати за скид промислових та
інших стічних вод у системи
каналізації населених пунктів,
затвердженій наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 19.02.2002
№37. При цьому судом касаційної
інстанції враховано, що така умова
договору як прийом додаткової
кількості стічних вод прямо
передбачена пунктом 15.9 Правил
користування №65, відповідно до якого
додаткова кількість стічних вод, що
потрапляє у каналізаційні мережі через
зливоприймачі та каналізаційні
колодязі у періоди дощів та
сніготанення, підприємства оплачують
певним чином у відповідності до певної
системи каналізації.

У постанові від 09.11.2006 у справі №15/27-пд-06
суд касаційної інстанції підтримав
висновки судів попередніх інстанцій
щодо наявності підстав для задоволення
позову про зобов'язання укласти
договір на подачу холодної води та
послуги з приймання і очистки стічних
вод шляхом визнання відповідного
пункту договору укладеним на умовах
позивача, оскільки спірний пункт
договору, запропонований позивачем
відповідає вимогам чинного
законодавства, зокрема пункту 15.9
Правил користування №65 та Правилам
приймання стічних вод №37.

У постанові від 25.03.2010 у справі
№2-31/4086-2009 суд касаційної інстанції
підтримав висновки судів попередніх
інстанцій щодо наявності підстав для
задоволення позову про прийняття
відповідного пункту договору на
водопостачання з комунального
водопроводу та відвід стоків
(водовідвід) в комунальну каналізацію в
редакції позивача, з огляду на те, що
запропонована редакція пункту 4.12
договору на водопостачання з
комунального водопроводу та
відведення стоків (водовідведення) до
комунальної каналізації відповідає
закону та має бути включена до
договору, оскільки наявність такого
пункту передбачена відповідним
нормативно-правовим актом саме в
запропонованій позивачем редакції.

У постанові від 01.10.2013 у справі №923/127/13-г
суд касаційної інстанції погодився з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо наявності підстав для часткового
задоволення позову про визнання
укладеним договору про подачу холодної
води та послуги по прийманню та
очищенню стічних вод, включивши
відповідні пункти та додаток №1 до
оспорюваного договору в редакції
запропонованій відповідачем, а додаток
№3 визнано укладеним в редакції
позивача. Такого висновку суд
касаційної інстанції дійшов з огляду
на відповідність запропонованої
відповідачем редакції вимогам Закону
України "Про теплопостачання"; Порядку
формування тарифів на теплову енергію,
її виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.06.2011 №869;
Правилам приймання стічних вод №37;
Наказу Міністерства палива та
енергетики України від 14.02.2007 №71 "Про
затвердження Правил технічної
експлуатації теплових установок і
мереж", зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.03.2007 за №197/13464.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Відмовити Рівненському обласному
виробничому комунальному підприємству
водопровідно-каналізаційного
господарства "Рівнеоблводоканал" у
допуску справи №918/1057/13 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддя
Н. Дунаєвська

Судді
Г. Коробенко

Н. Кочерова

Н. Мележик

В. Селіваненко