ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2014 р.Справа № 916/834/14Одеський
апеляційний господарський суд у
складі:

Головуючого судді Ліпчанської Н.В.

Суддів Мацюри П.Ф., Лисенко В.А.

При секретарі судового засідання
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

Від позивача - Пойденко О.С., паспорт
серія НОМЕР_1 від 02.08.1996 р.;

Від відповідача - Клименко Ф.И.,
довіреність №3 від 18.04.2014 р.

Розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ІНСАХАРПРОМ"

на рішення господарського суду
Одеської області від 23.07.2014р.

по справі № 916/834/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „РОСКОТРЕЙД"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „ІНСАХАРПРОМ"

про стягнення 93 578,98грн.,

Встановив:

У березні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
„РОСКОТРЕЙД" (Далі - ТОВ „РОСКОТРЕЙД")
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ІНСАХАРПРОМ" (Далі -
ТОВ „ІНСАХАРПРОМ") про стягнення 93 578,98
грн., з яких 71 102,73 грн.- основного боргу, 7
110,27 грн. - штрафу, 12 484,86 грн. - пені, 2 881,12
грн. - 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ТОВ
„РОСКОТРЕЙД" вказує на те, що 23.04.2012 р.
між ним та ТОВ "ІНСАХАРПРОМ" був
укладений договір поставки засобів
захисту рослин № РВ-18, предметом
договору є зобов'язання постачальника
передати у власність покупця засоби
захисту рослин та іншу хімічну
продукцію, а покупця - прийняти та
оплатити товар (а.с. 9 - 10).

ТОВ „РОСКОТРЕЙД" зазначає, що на
виконання умов договору №РВ-18 від
23.04.2012р. та згідно специфікацій №1, 2, 3
він поставив ТОВ "ІНСАХАРПРОМ" товар на
загальну суму 115 584,69 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, а саме: № РТ-0000402 від 27.04.12.
на суму 38780,94 грн., №РТ-0000637 від 18.05.2012
року на суму 48255,79 грн., №РТ-0000883 від
08.06.2012р. на суму 28547,96грн. та
довіреностями на отримання товару № 15,
№18, №20. Також, ТОВ „РОСКОТРЕЙД" вказує,
що видатковою накладною (повернення)
№ИК-0000001 від 03.10.2012р. ТОВ "ІНСАХАРПРОМ"
повернуто, а ним беззаперечно прийнято
товар на суму 9 279,96грн., тобто з
врахуванням повернення товару,
загальна сума поставленого товару
складає 106304,73грн. (а.с. 14 - 20).

ТОВ "ІНСАХАРПРОМ" частково сплатив
вартість отриманого товару в сумі 35
202,00грн., а отже у нього перед ТОВ
„РОСКОТРЕЙД" утворилась
заборгованість за отриманий товар в
сумі 71 102,73грн.

29.01.2014 р. ТОВ „РОСКОТРЕЙД" направило до
ТОВ "ІНСАХАРПРОМ" вимогу, в якій просив
сплатити основну суму заборгованості,
штраф та пеню за договором поставки
засобів захисту рослин № РВ - 18 від
23.04.2012 р. (а.с. 38).

Наявність заборгованості, та
відсутність відповіді на вимогу і
стало причиною звернення ТОВ
„РОСКОТРЕЙД" до місцевого
господарського суду із позовом про
стягнення основного боргу, штрафу, пені
та 3% річних.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 23.07.2014р. (Суддя - Брагіна Я.В.)
позов було задоволено в повному обсязі.
Суд стягнув з ТОВ "ІНСАХАРПРОМ" на
користь ТОВ „РОСКОТРЕЙД" 71 102,73грн.-
боргу, 7 110,27грн. - штрафу, 12484,86грн. - пені,
2 881,12грн. - 3% річних, 1 885,00грн. - витрат,
пов'язаних із сплатою судового збору.

Мотивуючи дане рішення місцевий
господарський суд, посилаючись на
приписи ст.ст. 11, 530, 610, 611, 612, 625, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 175, 193,
218, 230 Господарського кодексу України,
дійшов до висновку, що вимоги ТОВ
„РОСКОТРЕЙД" підтверджуються
матеріалами справи та відповідають
вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись із рішенням місцевого
господарського суду 05.08.2014р. ТОВ
"ІНСАХАРПРОМ" звернулось із
апеляційною скаргою до Одеського
апеляційного господарського суду, в
якій просить його скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги ТОВ „РОСКОТРЕЙД" залишити без
задоволення.

В обґрунтування своєї позиції,
скаржник зазначає, що місцевим
господарським судом неправильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, неповно
з'ясовані обставини справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
вважає, що рішення господарського суду
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи 23
квітня 2012 року між сторонами у справі
укладений договір поставки засобів
захисту рослин № РВ-18, згідно якого
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 106 304,73грн.

Відповідачем частково сплачено
вартість отриманого товару в сумі
35202,00грн.

Відповідно п. 3.1 договору ціна за
одиницю, терміни, умови оплати та
загальна вартість товару зазначається
у специфікаціях.

Оплата товару здійснюється покупцем в
терміни передбачені даним договором, у
безготівковій формі, шляхом
перерахування коштів у національній
валюті платіжним дорученням на
зазначений в кінці тексту договору
розрахунковий рахунок постачальника.
Допускається оплата в готівковій формі
відповідно до вимог діючого
законодавства (п.3.2 договору).

Пунктом 6.2 договору сторони погодили,
що у випадку порушення термінів або
умов оплати товару покупець
зобов'язаний на вимогу постачальника
сплатити останньому пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочки, за весь час прострочення.
При простроченні оплати вартості
товару понад 30 календарних днів,
покупець окрім пені, сплачує штраф у
розмірі 10 відсотків простроченої
заборгованості.

Відповідно п. 6.5. договору сторони
домовились, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
грошових зобов'язань за даним
договором не припиняється строком,
визначеним п.6 ст.232 Господарського
кодексу України і здійснюється до
моменту повного розрахунку, а строк
позовної давності щодо стягнення таких
санкцій, відповідно до положень ст.259
Цивільного кодексу України
продовжується до трьох років.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу
України, однією із підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків є договір,
а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У частині 1 статті 193 ГК України
визначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу
України вказує на те, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічні
вимоги щодо виконання зобов'язань
містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193
Господарського кодексу України.

Розглядаючи даний спір, місцевий
господарський суд правильно встановив
факт щодо того, що вимоги позивача є
обґрунтованими, доведеними наявними у
справі вищевказаними доказами і тому
позов підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
винесено при повному з'ясуванні та
дослідженні всіх обставин справи з
правомірним застосуванням норм
діючого законодавства, а тому підстав
для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99; 101-105 ГПК України, суд
-

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„ІНСАХАРПРОМ" - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Одеської області від 23.07.2014р. у справі №
916/834/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписано
11.09.2014р.

Головуючий суддя
Н.В. Ліпчанська

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
В.А. Лисенко