м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
НВП ТОВ "ЕКО-ЦЕНТР"
до ПАТ "БАНК ФОРУМ"
про стягнення 639 212,02 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача Муйдінов Р.М.
(дов. № 37 від 03.07.14)
Від відповідача Сова Н.В. (дов. №
10/00-113 від 17.06.14)
В судовому засіданні 20.08.2014, відповідно
до положень ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
Обставини справи:
21.10.2008 НВП ТОВ "ЕКО-ЦЕНТР" (надалі -
позивач) звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до ПАТ "БАНК
ФОРУМ" (надалі - відповідач) стягнення 639
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.07.2014 прийнято позовну заяву
до розгляду та порушено провадження по
призначено на 23.07.2014
В судове засідання, призначене на
23.07.2014, представник позивача з'явився та
підтримав позовні вимоги в повному
В судове засідання, призначене на
23.07.2014, представник відповідача
з'явився та заперечував проти
Суд відклав розгляд справи на 20.08.2014.
В судове засідання, призначене на
20.08.2014, представник позивача з'явився та
підтримав позовні вимоги в повному
В судове засідання, призначене на
20.08.2014, представник відповідача
з'явився та заперечував проти
У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувся з урахуванням
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -
Судом встановлено, що 21.10.2008 між
позивачем та відповідачем як
правонаступником Акціонерного
комерційного банку "Форум" укладено
договір банківського рахунку №
відповідач відкрив позивачу поточний
рахунок для зберігання коштів та
здійснення розрахунково-касових
операцій за допомогою платіжних
інструментів відповідно до умов
договору та законодавства України,
зобов'язався приймати та зараховувати
на рахунок грошові кошти, що йому
надходять, виконувати розпорядження
клієнта про перерахування і видачу
відповідних сум з рахунка та
проведення інших операцій за рахунком,
а позивач - оплачувати надані послуги
На виконання умов договору
Відповідачем був відкритий поточний
У 2011 році між позивачем та відповідачем
укладений додатковий договір далі по
тексту - додаток, копія якого міститься
в матеріалах справи) до договору, яким
сторони досягли згоди змінити деякі
пункти договору та викласти їх в новій
Відповідно до п. 2.2.1 договору та п. 3.2.1
додатку, клієнт має право постійно
розпоряджатися коштами на своєму
рахунку з дотриманням вимог чинного
законодавства України.
Відповідно до п. 8.2.1 договору, за
ініціативою клієнта договір може бути
розірваний на підставі заяви (у
Відповідно до п. 6.4 додатку, клієнт має
право в будь-який час подати заяву про
закриття рахунку, оформлену згідно з
вимогами чинного законодавства
Окрім того, між Позивачем та
Відповідачем був укладений договір
банківського вкладу № 3400/5/8 (далі -
договір, копія якого міститься в
матеріалах справи).
На виконання умов договору позивач
розмістив на депозитному рахунку
тимчасово грошові кошти в розмірі 400 000
грн., строком з 27.12.2013 по 31.03.2014.
Відповідно до п. 3 договору виплата
процентів здійснюється одноразово в
день закінчення строку розміщення
вкладу за договором.
У зв'язку з втратою виробничої
необхідності, враховуючи положення
Договорів листом від 09.04.2014р№ 20,
позивач звернувся до відповідача з
та перерахування грошових коштів в
розмірі 217 257,03 грн., на інший рахунок в
іншому банку, а також про повернення
вкладу в розмірі 400 000 грн., та сплати
відсотків по договору банківського
вкладу в розмірі 17 326,03 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 1058 Цивільного
кодексу України, до відносин банку та
вкладника за рахунком, на який внесений
вклад, застосовуються положення про
договір банківського рахунка (глава 72
цього Кодексу), якщо інше не
встановлено цією главою або не
випливає із суті договору банківського
Частиною 3 ст. 1066 ЦК України
передбачено, що банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 1074 ЦК України
передбачено, що обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
пуава розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 Цивільного
кодексу України, договір банківського
рахунку розривається за заявою клієнта
у будь-який час. Згідно ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 1075 Цивільного кодексу
України залишок грошових коштів на
рахунку видається клієнтові або за
його вказівкою перераховується на
інший рахунок в строки і в порядку,
встановлені банківськими правилами.

Відповідно до п. 20.6 Постанови Правління
Національного банку України від 12.11.2003
№ 492 «Про затвердження Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах», банк за наявності
коштів на поточному рахунку, який
закривається на підставі заяви
клієнта, здійснює завершальні операиії
за рахунком з виконання платіжних
вимог на примусове списання (стягнення)
коштів, виплати коштів готівкою,
перерахування залишку коштів згідно з
дорученням клієнта тощо].

Датою закриття поточного рахунку
вважається наступний після проведення
останньої операції за цим рахунком
день. Якщо на поточному рахунку
власника немає залишку коштів, а заява
подана в операційний час банку, то
датою закриття поточного рахунку є
день отримання банком цієї заяви.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями відповідача, наявною у
матеріалах справи копією указаного
договору.

Вказані фактичні обставини у справі
встановлені судом та сторонами не
заперечуються, предметом спору є,
зокрема, наявність чи відсутність
підстав для стягнення з відповідача за
договорами, які знаходиться на
рахунках позивача у розмірі 639 212,02
грн.

Відповідно до положень статті 1066
Цивільного кодексу України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу
України банк зобов'язаний вчиняти для
клієнта операції, які передбачені для
рахунків даного виду законом,
банківськими правилами та звичаями
ділового обороту, якщо інше не
встановлено договором банківського
рахунка. Банк зобов'язаний за
розпорядженням клієнта видати або
перерахувати з його рахунка грошові
кошти в день надходження до банку
відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Згідно з п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового
документа клієнта до обслуговуючого
банку після закінчення операційного
часу банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в цьому
розрахунковому документі, не пізніше
наступного робочого дня.

Зважаючи на вищенаведені норми
законодавства та умови укладеного
сторонами правочину, суд приходить до
висновку, що невиконанням договорів
було порушене майнове право позивача
на вільне володіння та розпорядження
належним йому майном, яким, у розумінні
статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти,
у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1
статті 3 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні".

Разом з тим, судом встановлено, що
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
(далі - Фонд) 14.03.2014 р. прийнято рішення №
14 щодо запровадження тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду на тимчасову
адміністрацію у відповідача.

Тимчасову адміністрацію в Банку
запроваджено строком на 3 місяці з
14.03.2014 р. по 13.06.2014 р.

Крім того, постановою Правління
Національного банку України від 13.06.2014
р. № 355 було відкликано банківську
ліцензію та розпочато процедуру
ліквідації відповідача, в зв'язку з чим
виконавчою дирекцією Фонду було
прийнято рішення від 16.06.2014 р. № 49 про
початок здійснення процедури
ліквідації відповідача, та призначено
уповноважену особу фонду на
ліквідацію.

Зазначена інформація відображена на
офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та
у розумінні статті 35 ГПК України є
загальновідомою, і не потребує
доказуванню.

Відтак, станом на момент звернення
позивача з даним позовом до суду у
відповідача була запроваджена
тимчасова адміністрація, а на момент
вирішення спору у нього було
відкликано банківську ліцензію та
розпочато процедуру ліквідації.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК
України (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із законами України
від 18.05.2010 р. № 2258-VI, від 04.11.2010 № 2677-VI)
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 р. (дата
набрання чинності Законом України від
04.11.2010 р. № 2677-VI про внесення змін)
випадки обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону
встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
спеціальними, і цей Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" метою цього
Закону є захист прав і законних
інтересів вкладників банків, зміцнення
довіри до банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 даного Закону передбачено, що
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значенні "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
"вкладник" у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Разом із цим, указаний Закон не дає
визначення поняття "кредитор банку".
Визначення терміну "кредитор банку"
міститься у статті 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", та під
яким розуміється - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066
ЦК України, за договором банківського
рахунка банк, зокрема, зобов'язується
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" переказ
коштів - рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вище наведені
положення, та, зокрема, положення
статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання
щодо переказу коштів з рахунку
позивача, відкритому у відповідача, на
його рахунок в іншому банку чи на
рахунок контрагента позивача є
майновим зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу
вищенаведених положень, позивач є
кредитором банку на якого поширюються
обмеження встановлені пунктом 1
частини 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", і тому не можуть бути задоволені
його вимоги (у т.ч. спірні) до
відповідача від часу запровадження у
останньому тимчасової адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом
враховано, що відповідно до пункту
третього частини 2 статті 37 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" уповноважена
особа фонду має право продовжувати,
обмежувати або припиняти здійснення
банком будь-яких операцій.

У матеріалах справі відсутні докази
про те, що уповноважена особа фонду
дала дозвіл на продовження виконання
відповідачем спірних платіжних
доручень позивача.

Статтею 1 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» передбачено, що
ліквідація банку - процедура
припинення функціонування банку як
юридичної особи відповідно до положень
цього Закону та Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб у день отримання рішення
Національного банку України про
ліквідацію банку набуває прав
ліквідатора банку та розпочинає
процедуру його ліквідації відповідно
до Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
(стаття 77 Закону України «Про банки і
банківську діяльність»).

Процедура ліквідації банків визначена
у розділі VIII (статті 44-54) Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб».

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів
з дня опублікування відомостей про
відкликання банківської ліцензії,
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду кредитори
мають право заявити уповноваженій
особі Фонду про свої вимоги до банку.

Частинами 1, 2, 4, 5, 6, 8 статті 49 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» передбачено, що
уповноважена особа Фонду припиняє
приймання вимог кредиторів після
закінчення 30 днів з дня опублікування
відомостей відповідно до частини
другої статті 45 цього Закону. Будь-які
вимоги, що надійшли після закінчення
цього строку, вважаються погашеними,
крім вимог вкладників у межах
гарантованої Фондом суми
відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування
відомостей відповідно до частини
другої статті 45 цього Закону
уповноважена особа Фонду здійснює такі
заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному
кредитору та відносить вимоги до
певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не
підтвердження фактичними даними, що
містяться у розпорядженні
уповноваженої особи Фонду, та, у разі
потреби, заявляє в установленому
законодавством порядку заперечення за
заявленими до банку вимогами
кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог
кредиторів відповідно до вимог,
встановлених нормативно-правовими
актами Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог
кредиторів підлягають вирішенню у
судовому порядку. Судове провадження
щодо таких вимог не припиняє перебіг
ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження
реєстру акцептованих вимог кредиторів
уповноважена особа Фонду:

1) письмово сповіщає кредиторів про
акцептування їх вимог;

2) щотижня публікує оголошення про день
і місце, де можна ознайомитися з
реєстром акцептованих вимог
кредиторів, та про дату затвердження
цього реєстру виконавчою дирекцією
Фонду.

Уповноважена особа Фонду не має права
здійснювати задоволення вимог
кредиторів до затвердження реєстру
акцептованих вимог кредиторів, за
виключенням погашення за погодженням з
виконавчою дирекцією Фонду вимог за
правочинами, що забезпечують
проведення ліквідаційної процедури.

Вимоги, не включені до реєстру
акцептованих вимог кредиторів,
задоволенню в ліквідаційній процедурі
не підлягають і вважаються погашеними.

Акцептовані вимоги кредиторів
підлягають задоволенню у порядку та
черговості передбачених статтею 52
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».
При цьому, згідно з частиною 4 даної
статті вимоги кожної наступної черги
задовольняються в міру надходження
коштів від реалізації майна банку
після повного задоволення вимог
попередньої черги. У разі якщо обсяг
коштів, одержаних від реалізації майна,
недостатній для повного задоволення
всіх вимог однієї черги, вимоги
задовольняються пропорційно сумі
вимог, що належать кожному кредиторові
однієї черги. У разі відмови кредитора
від задоволення визнаної в
установленому порядку вимоги
уповноважена особа Фонду не враховує
суму грошових вимог цього кредитора.

Враховуючи вказані норми, позаяк
станом на момент вирішення даного
спору щодо відповідача розпочата
ліквідаційна процедура, а задоволення
вимог кредиторів відбувається
виключно у порядку передбаченому
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
то суд не знаходить підстав для
задоволення даного позову.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку), у якому визначаються заходи
щодо виведення неплатоспроможного
банку з ринку в один із способів
передбачених у частині 2 статі 39 даного
Закону. Фонд складає реєстр активів і
зобов'язань, які підлягають відчуженню.
Під час відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково.

Під час ліквідації банку уповноважена
особа Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги.

Таким чином, після запровадження у
банку тимчасової адміністрації (з
метою виведення цього банку з ринку) та
переходу до процедури ліквідації
банку, задоволення вимог кредиторів
відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

При цьому, за приписами ч. 6 ст. 49
вказаного Закону, уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури.

Відтак, із огляду на вищевикладене
підстави для задоволення позову про
стягнення 639 212,02 грн. грошових коштів,
що обліковуються на рахунку, відкритих
у відповідача, у суду відсутні.

При цьому, позивач може захистити свої
майнові права за договором
банківського рахунку в порядку,
передбаченому Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Оскільки у позові відмовлено, понесені
по справі господарські витрати
стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
судр-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову НВП ТОВ
"ЕКО-ЦЕНТР" до ПАТ "БАНК ФОРУМ" про
стягнення 639 212,02 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 27.08.2014

Суддя
Л.Д. Головатюк