КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р. Справа№ 910/2830/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання -
Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Іващенко О.В. - за
довіреністю

від відповідача: Федоренко М.С.- за
довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Печерськжитло" на рішення
господарського суду міста Києва від
24.04.2014р. (дата підписання 12.05.2014р.)

по справі № 910/2830/14 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства " Київенерго "

до Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва "
Печерськжитло "

про стягнення 619 119, 40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 24.04.2014р. по справі №910/2830/14
позов задоволено; стягнуто з
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Печерськжитло" на користь Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
571515, 85 грн. - основного боргу, 15679,71 грн. -
інфляційних втрат, 31923,84 грн. - 3% річних,
12382, 39 грн. судового збору.

Не погоджуючись із винесеним рішенням,
Комунальне підприємство по утриманню
житлового господарства Печерського
району м. Києва "Печерськжитло"
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 24.04.2014р. по справі №910/2830/14
повністю та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції не було
враховано, що позовна заява не містить
обґрунтованого розрахунку сум, що
стягуються, дані додатку до позовної
заяви у формі таблиці не містять
розшифровки складових частин
нарахувань за теплову енергію,
табуляграми нарахування обсягів
теплової енергії за спірний період не
узгоджені відповідачем, акти
приймання- передачі послуг між
позивачем та відповідачем не
підписувались, а отже, за доводами
скаржника, позивачем не доведено факту
прийому-передачі послуг відповідно до
укладеного між сторонами договору.
Крім того, скаржник зазначає, що
оскільки укладений між сторонами
договір на постачання теплової енергії
не був приведений у відповідність до
положень Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», тому
відповідно до прикінцевих положень
вказаного Закону, договір втратив
чинність з 1 січня 2006року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014р. у
справі №910/2830/14 у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді:
Ільєнок Т.В., Михальська Ю.Б. апеляційну
скаргу Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Печерськжитло" на рішення
господарського суду міста Києва від
24.04.2014р. прийнято до провадження,
розгляд справи призначено на 23.06.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.06.2014, в
зв'язку з невиконанням відповідачем
вимог ухвали суду від 02.06.2014,
продовжено строк розгляду справи та
п'ятнадцять днів, розгляд справи
відкладено на 12.08.2014.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014р., у
зв'язку із перебуванням судді
Михальської Ю.Б. у відпустці, для
розгляду справи сформовано колегію у
складі: головуючий суддя - Корсакова
Г.В., судді: Ільєнок Т.В., Хрипун О.О.

Представником відповідача в судовому
засіданні 12.08.2014 на виконання вимог
суду апеляційної інстанції надана
Довідка від 11.08.2014 № 7-2169/14
територіального управління Державної
судової адміністрації України в місті
Києві про підтвердження зарахування
надходжень від сплати судового збору.

В судове засідання 12.08.2014 представники
сторін з'явилися.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.
Представник позивача заперечив проти
доводів апеляційної скарги та просив
залишити її без задоволення, а
оскаржуване рішення - без змін.

Частиною 1 ст. 101 ГПК України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Згідно із ст. 99 ГПК України апеляційний
господарський суд, переглядаючи
рішення в апеляційному порядку,
користується правами, наданими суду
першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи 01.09.2003 р. між позивачем
(Постачальник) та відповідачем
(Споживач) було укладено Договір на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 9216005 (далі - Договір), відповідно
до п.1.1 якого постачальник
зобов'язавався виробити та поставити
теплову енергію споживачу для потреб
опалення та гарячого водопостачання, а
споживач зобов'язавався отримати її та
оплатити відповідно до умов викладених
в Договорі.

Згідно з пп. 2.2.1 Договору постачальник
зобов'язався безперебійно постачати
теплову енергію у вигляді гарячої води
на межу балансової належності із
споживачем (додатки 3,4) для потреб:
опалення - в період опалювального
сезону; для гарячого водопостачання -
протягом року згідно із заявленими
споживачем величинами приєднаного
теплового навантаження, зазначеними в
додатку 1.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору споживач
зобов'язався дотримуватись кількості
споживання теплової енергії по кожному
параметру в обсягах, які визначені у
додатку 1, не допускаючи їх перевищення;
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії в терміни та
по тарифах, зазначених у Додатку 2.

Згідно з п.2.3.5. Договору споживач
зобов'язався забезпечувати:

- своєчасне надходження коштів на
транзитний рахунок Головного
інформаційно-обчислювального центру
(ГІОЦ) КМДА від мешканців за спожиту
теплову енергію;

- своєчасне щомісячне надходження
коштів на рахунок позивача за теплову
енергію, спожиту орендарями.

Додатком № 1 до Договору сторонами
погоджені обсяги постачання теплової
енергії.

Згідно з Додатком № 2 до Договору
(тарифи та порядок розрахунків):

- у разі встановлення у споживача
будинкових комерційних приладів
обліку теплової енергії, кількість
спожитої теплової енергії в
розрахунковому періоді визначається
відповідно до показників цих приладів,
встановлених на межі балансової
належності (додатки 3, 4) (п. 2);

- у разі встановлення будинкових
приладів обліку теплової енергії
споживача не на межі балансової
належності, до обсягів теплової
енергії, визначних цими приладами
обліку, споживачем додаються теплові
витрати на дільниці тепломережі з межі
поділу балансової належності до місця
встановлення приладів обліку згідно з
п. 1.3 Додатку 1 (п. 3);

- дата зняття споживачем
показників будинкових приладів обліку
- по 25 число поточного місяця (п. 4);

- споживач, що має будинкові
прилади обліку, щомісячно надає
позивачу звіт по фактичному споживанню
теплової енергії в МВРТ-7 на вул.
Горького, 29 - не пізніше 28 числа
поточного місяця (п. 5);

- у разі відсутності у споживача
будинкових комерційних приладів
обліку, кількість спожитої ним
теплової енергії в розрахунковому
періоді визначається:

на опалення - як множення кількості
годин споживання теплової енергії за
місяць на величину годинного теплового
навантаження, зазначеного в додатках 1,
6, 7, з урахуванням середньомісячної
температури теплоносія;

на гаряче водопостачання - як множення
кількості діб споживання за місяць на
величину добового теплового
навантаження, зазначеного в додатках 1,
6, 7, з урахуванням температури
теплоносія (п. 8);

- відповідач щомісячно з 12 по 15
число отримує в МВРТ-7 за адресою вул.
Горького, 29, оформлену позивачем
платіжну вимогу - доручення на суму, яка
включає загальну вартість теплової
енергії поточного місяця та кінцеве
сальдо розрахунків на початок
поточного місяця за мінусом суми
фактично сплаченої теплової енергії в
поточному місяці; табуляграму
фактичного споживання теплової
енергії за попередній період та акт
звірки, який оформлює і повертає один
примірник позивачу протягом двох днів
з моменту їх одержання (п. 9);

- відповідач щомісячно
забезпечує: не пізніше 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим, оплату
коштів від населення за фактично
спожиту теплову енергію на транзитний
рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного
місяця, сплачує вартість теплової
енергії, яка використовується
орендарями, на рахунок позивача згідно
з його розрахунком (п. 10).

Відповідно до п. 4.1 та 4.3 Договору
останній набуває чинності з дня його
підписання та діє до 31.12.2003 р. і
вважається пролонгованим на кожний
наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії не буде
письмово заявлено однією із сторін про
його припинення.

Доказів припинення договору в
установленому порядку суду не надано.

Як вказує позивач, за період з 01.01.2011 р.
по 01.01.2014 р. на виконання умов Договору
він поставив відповідачу теплову
енергію на загальну суму 4 837 730,62 грн.,
однак відповідач оплатив теплову
енергію не в повному обсязі, а, саме, 4 266
274,77 грн., внаслідок чого станом на 01.01.2014
у відповідача виникла заборгованість
за використану теплову енергію у
розмірі 571 515,85 грн., що підтверджується
відомостями обліку споживання
теплової енергії, обліковими картками
(табуляграмами) та розрахунком
основного боргу за спожиту теплову
енергію.

У відповідності до ч. 1 ст. 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання, до якого
відноситься спірний Договір,
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі-енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 276
Господарського кодексу України
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу
України, за договором постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Як визначено ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України , інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України , якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Додатком №1 до Договору сторони
погодили обсяги постачання теплової
енергії та її розподіл по кварталах та
місяцях. Згідно з п. 4 Додатку №1 до
Договору, змінення заявленого
споживання теплової енергії за
ініціативою споживача оформляється як
додаток до Договору за місяць до
початку відповідного кварталу.

Відповідачем не було надано жодних
документів, які б свідчили про його
намір змінити заявлену величину
споживання теплової енергії.

Відповідно до п. 5 Додатку №1 до
Договору, при відсутності розбіжностей
у сторін по обсягам відпуску теплової
енергії в поточному році, термін дії
даного Додатку, продовжується на
кожний наступний рік.

Як вбачається з матеріалів справи,
кількість спожитої відповідачем
теплової енергії для потреб опалення
та гарячого водопостачання згідно з
умовами Договору нараховувалась
позивачем по приладах обліку та
розрахунковим методом - по об'єктах, не
обладнаних приладами обліку.

Відповідно до п. 9 Додатку № 2 до
Договору відповідач щомісячно з 12 по 15
число отримує в МВРТ-7 за адресою вул.
Горького, 29, оформлену позивачем
платіжну вимогу - доручення на суму, яка
включає загальну вартість теплової
енергії поточного місяця та кінцеве
сальдо розрахунків на початок
поточного місяця за мінусом суми
фактично сплаченої теплової енергії в
поточному місяці; табуляграму
фактичного споживання теплової
енергії за попередній період та акт
звірки, який оформлює і повертає один
примірник позивачу протягом двох днів
з моменту їх одержання .

Під час постачання теплової енергії у
спірний період відповідач з
запереченнями, зауваженнями,
пропозиціями щодо кількості та якості
отриманої ним теплової енергії до
позивача не звертався.

Відповідач не заявляв позивачу про
припинення Договору, як це передбачено
п. 4.3. Договору.

Договір № 9216005 від 01.09.2003 на постачання
теплової енергії у гарячій воді не
втратив чинність з 01.01.2006 р. на підставі
положень розділу VIII "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", оскільки
відповідач продовжував вносити плату
за отримані послуги, а позивач, в свою
чергу, продовжував надавати послуги на
підставі договору № 9216005 від 01.09.2003.

Оскільки, правовідносини між сторонами
врегульовані Договором, тому
обумовлені ним зобов'язання сторін є
обов'язковими до виконання сторонами, в
тому числі обов'язок відповідача
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати вартість спожитої теплової
енергії.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач взяті на себе зобов'язання
виконав належним чином, зауважень щодо
відпуску теплової енергії від
відповідача не надходило, тоді як
відповідач у визначений Договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 9216005 від 01.09.2003 та Додатками до
нього строк оплату за спожиту теплову
енергію здійснив не повністю. Борг
відповідача за спожиту теплову енергію
становить 571 515,85 грн.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не надав суду жодного
доказу на спростування обставин, на які
позивач послався як на підставу своїх
вимог.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
заборгованість відповідача в сумі 571
515,85 грн. за поставлену теплову енергію
підтверджується матеріалами справи та
відповідачем не спростована, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про стягнення з відповідача 571
515,85 грн. основного боргу.

Як вбачається з позовної заяви, у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
Договором на постачання теплової
енергії у гарячій воді № 9216005 від 01.09.2003
позивач просив стягнути з відповідача
15 679,71 грн. - інфляційних втрат та 31 923,84
грн. - 3% - річних.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на зазначене, оскільки факт
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов'язання по оплаті
спожитої теплової енергії,
підтверджується матеріалами справи,
відповідачем не спростований,
розрахунок інфляційних втрат та 3%
річних, наданий позивачем, відповідає
обставинам справи, умовам договору та
вимогам закону, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про стягнення з
відповідача 15 679,71 грн. - інфляційних
втрат та 31 923,84 грн. - 3% - річних.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що відповідач
заявлених до нього вимог не спростував,
відсутність у нього заборгованості за
договором № 9216005 від 01.09.2003 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді належними та допустимими доказами
не довів.

З огляду на зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення місцевого
господарського суду відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а тому
рішення господарського суду міста
Києва від 24.04.2014р. слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району м.
Києва "Печерськжитло" - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району м.
Києва "Печерськжитло" на рішення
господарського суду міста Києва від
24.04.2014р. у справі №910/2830/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 24.04.2014р. у справі №910/2830/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2830/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Г.В. Корсакова

Судді
Т.В. Ільєнок

О.О. Хрипун