ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2014 р.
Справа № 914/2518/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фармпланета», м.Київ

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про стягнення грошових коштів у
розмірі 8 154, 18 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Кміть М.Б.

Представники:

Від позивача: Мамчур О.М. - представник
за довіреністю № 01/08/14 від 01.08.2014р;

Від відповідача: не з`явився.

На розгляд господарського суду
Львівської області Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Фармпланета» подано позов до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів у розмірі 8 154, 18 грн.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 16.07.2014р.
прийнято справу до розгляду та
призначено на 04.08.2014р. З підстав
зазначених в ухвалі суду від 04.08.2014р.
розгляд справи відкладено на 09.09.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримує
повністю, просить суд їх задоволити.

Відповідач в черговий раз у
судове засідання 09.09.2014р. явку
повноважного представника не
забезпечив, причин неявки та
невиконання вимог ухвал суду не
повідомив, відзиву на позов не надав.

Поштова кореспонденція, яка
скеровувалася господарським судом за
адресою зазначеною позивачем у
позовній заяві та вбачається з Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців щодо
відповідача від 04.09.2014 року №19240963
станом на 04.09.2014 року, а саме: 79018,
АДРЕСА_1, поверталася без вручення
адресату (отримувачу) з написом: «За
закінченням терміну зберігання»
(докази в матеріалах справи).

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Отже, господарським судом
виконані всі можливі заходи щодо
сповіщення відповідача про час та
місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм
правом подання відзиву на позовну
заяву та надання доказів в порядку
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а пункт 4
частини 3 статті 129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
- свободу в наданні сторонами суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, суд вважає, що
господарським судом створені належні
умови для надання сторонами доказів в
обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не
використав наданого законом права на
участь у судовому засіданні, подання
відзиву на позов та доказів, а
матеріали справи в достатній мірі
характеризують взаємовідносини сторін
і неявка відповідача не перешкоджає
вирішенню спору, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України - за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 09.09.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Проаналізувавши матеріали
справи, судом встановлено наступне.

15.10.2013р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір
поставки № 734/к/14 (далі за текстом -
Договір).

Згідно п.1.1. Договору
постачальник (позивач у справі) в
порядку та на умовах, визначених
Договором, зобов'язався поставляти та
передавати у власність покупця
(відповідач у справі), а покупець
приймати та оплачувати лікарські
засоби та вироби медичного призначення
(надалі-товар) асортимент, кількість та
ціна якого, зазначені у накладних, які є
його невід'ємною частиною.

Доказом передачі товару покупцю є
накладна на поставку окремої партії
товару, що підписана повноваженою
особою покупця та містить відбиток
печатки (штампу) покупця (п.3.9.Договору).

На виконання умов договору
позивачем було поставлено, а
відповідачем отримано товар, що
підтверджується видатковою накладною
№ 8014248 від 04.03.2014р. на загальну суму 9 181,83
грн., видатковою накладною № 8014249 від
04.03.2014р. на загальну суму 477,47 грн. та
видатковою накладною № 8014551 від 05.03.2014р.
на суму 538,00 грн., що підписані сторонами
та скріплені печатками без жодних
застережень.

Загальна сума поставки 10 197,30 грн.

Оплата покупцем товару за Договором
здійснюється шляхом попередньої
оплати або з відстроченням платежу. При
здійсненні покупцем оплати товару за
Договором з відстроченням платежу
строк протягом якого покупець
зобов'язаний здійснити оплату за товар
на користь постачальника, вказується
постачальником у накладній на товар,
який поставляється (п.п.5.4.,5.5.Договору).

У видатковій накладній № 8014248 від
04.03.2014р. на загальну суму 9 181,83 грн.
зобов'язано оплатити до 20.03.2014р., у
видатковій накладній № 8014249 від 04.03.2014р.
на загальну суму 477,47 грн. зобов'язано
оплатити до 20.03.2014р. та у видатковій
накладній № 8014551 від 05.03.2014р. на суму 538,00
грн. зобов'язано оплатити до 21.03.2014р.

Свої зобов'язання, щодо оплати
отриманого товару позивач здійснив
частково, а саме 14.04.2014р. оплатив 3 399,30
грн.

Відповідач покладенні на нього
зобов'язання з оплати придбаного
товару згідно Договору в повній мірі не
виконав, у зв'язку з чим позивач просить
стягнути з нього заборгованість за
поставлений товар в сумі 6 798,00 грн.

Позивачем зазначено, що з метою
досудового врегулювання спору, ним
була направлена 16.05.2014р. претензія (вих.
№81 від 15.05.2014р.) на суму 6 798,00 грн.

Доказів оплати за поставлений
товар відповідачем не надано.

Відповідно до п. 6.2. Договору у випадку
порушення зобов'язань за Договором
сторони несуть відповідальність,
визначену даним Договором та чинним в
Україні законодавством.

У випадку несвоєчасної оплати товару
покупець, сплачує постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
нараховується пеня від несплаченої
суми за кожен день прострочення (п.6.3.
Договору).

Керуючись, нормою ч.2 ст. 265 ЦК
України, сторони в Договорі погодились,
що за умови прострочення покупцем
строків оплати за товар за даним
Договором понад 30 (тридцять)
календарних днів, він повинен сплатити
постачальнику суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та проценти за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі двадцяти відсотків (20%) від
простроченої суми оплати (п. 6.5.
Договору).

За неналежне виконання умов
Договору позивач просить стягнути з
відповідача пеню в сумі 407,13 грн., 20%
річних в сумі 457,87 грн. та інфляційні
втрати в сумі 491,18 грн.

Доказів повного погашення
заборгованості станом на день розгляду
справи сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив
з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання на підставі договору
купівлі-продажу (поставки) в силу
пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до статті 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона-постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари)в сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
встановлено - якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачені наслідки порушення
зобов'язання.

Стаття 599 Цивільного кодексу
України вказує на те, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідач проти вимог позивача не
заперечив, будь-яких пояснень по суті
предмету спору суду не надав, доказів
проведення повної оплати вартості
отриманого товару не представив.
Виходячи з наведеного, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог в частині стягнення
заборгованості в сумі 6 798,00 грн.,
оскільки такі обґрунтовані та
підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З врахуванням п.4.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сторони договору
можуть зменшити або збільшити
передбачений законом розмір процентів
річних. Якщо укладеним сторонами
договором передбачено збільшення
розміру процентів у зв'язку з
простроченням сплати боргу, розмір
ставки, на яку збільшено проценти, слід
вважати іншим розміром процентів.

Відповідно до статті 627 ЦК України,
враховуючи статтю 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.5. Договору позивачем
нараховано 20% річних від прострочення
грошового зобов'язання в сумі 457,87 грн.

Суд, здійснивши перерахунок 20% річних,
уточнивши у представника позивача
період нарахування(до моменту
звернення до суду), встановив, що
стягненню підлягає 409,45 грн. (За
видатковими накладними №№8014248, 8014249
від 04.03.2014р. з обов'язком сплати до
20.03.2014р. (з 21.03.2014р. до 08.07.2014р. - дата
звернення до суду); за видатковою
накладною № 8014551 від 05.03.2014р. з
обов'язком сплати до 21.03.2014р. (з 22.03.2014р.
до 08.07.2014р.):

5782,53 грн.*20%* 110 днів прострочення/365 = 348,54
грн.;

477,47*20%/110днів прострочення /365 =28,78 грн.;

538,00*20%/109 днів прострочення /365 = 32,13 грн.).

Відповідно, в задоволенні позовних
вимог про стягнення 20% річних в сумі 48,42
грн. слід відмовити.

Суд, здійснюючи перерахунок
інфляційних втрат, встановив що
стягненню підлягають 491,18 грн., в межах
заявлених позовних вимогах.

Судом встановлено, що відповідачем
було допущене порушення умови договору
щодо оплати коштів за отриманий товар,
а саме - прострочення термінів оплати.

Відповідно до п. 6.3. Договору У
випадку несвоєчасної оплати товару
покупець, сплачує постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
нараховується пеня від несплаченої
суми за кожен день прострочення

Відповідно до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1
статтею 230 ГК України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало були виконати.

Суд здійснивши перерахунок пені з
врахуванням розміру подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який нараховується пеня, з
врахуванням періоду нарахування пені
(з моменту виникнення заборгованості
до моменту звернення позивачем до
суду), прийшов до висновку, що стягненню
підлягає пеня в сумі 361,13 грн., в частині
46,00 грн. пені слід відмовити.

Згідно з ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ст.34 Господарського процесуального
кодексу України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покласти на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 179, 193, 230, 232, 265 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 15, 265, 526, 530, 549,
610-612, 625, 626, 629, ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 22, 33, 34, 38, 49, 69,
75, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (79018, АДРЕСА_2;
реєстраційний номер фізичної особи -
підприємця НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фармпланета» (03148,
місто Київ, вулиця Картвелішвілі,
будинок 7/2; ідентифікаційний код 3685896) 6
798,00 грн. - основного боргу, 409,45 грн. - 20%
річних, 491,18 грн. інфляційних втрат, 361,13
грн. - пені та 1 808,84 грн. витрати по
сплаті судового збору

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення складено
11.09.2014 року.

Суддя
Коссак С.М.