ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2014 р.
Справа № 914/3088/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.,

при секретарі Іваночко В.В.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ідеа-Трейд», м.
Львів,

до відповідача: Приватного
підприємства «ОККО-Нафтопродукт», м.
Львів,

про: стягнення 224 231 грн. 42 коп. суми
основної заборгованості та стягнення
судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: Ніколенко Г.Ф. -
представник (довіреність в матеріалах
справи);

Від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені статтею 22 ГПК
України, зокрема, підстави відводу
судді відповідно до статті 20 ГПК
України. Заяв та клопотань про відвід
судді не подано. Представник позивача
не наполягає на фіксації судового
процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ідеа-Трейд» до
Приватного підприємства
«ОККО-Нафтопродукт» про стягнення 224 231
грн. 42 коп. суми основної
заборгованості та стягнення судових
витрат.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 29.08.2014 року
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 09.09.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені під розписку в
порядку, передбаченому Інструкцією з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою наказом ДСАУ від
20.02.2013 року №28 (докази в матеріалах
справи).

Представник позивача в судове
засідання 09.09.2014 року з'явився, позовні
вимоги підтримав повністю з підстав,
викладених у позовній заяві, подав для
огляду в судовому засіданні оригінали
документів, які витребовувалися
господарським судом (копії - у справі),
надав усні пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, хоча 01.09.2014 року був
належно повідомлений про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
долученим до матеріалів справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення №79 9.

Враховуючи достатність, належність і
допустимість поданих позивачем
доказів, належним чином повідомлення
судом відповідача про дату і час
судового засідання, неявку
повноважного представника відповідача
та неподання ним відзиву на позовну
заяву справа розглядається в порядку
статті 75 ГПК України, - за наявними в ній
матеріалами.

В ході судового розгляду встановлено:

Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ідеа-Трейд» є
юридичною особою, йому присвоєно код
ЄДРЮО та ФОП 35444122, знаходиться за
адресою: 79017, Львівська область, м.
Львів, вул. Водогінна, буд. 2 (докази в
матеріалах справи).

Відповідач: Приватне підприємство
«ОККО-Нафтопродукт» є юридичною
особою, йому присвоєно код ЄДРЮО та ФОП
36670361, знаходиться за адресою: 79056,
Львівська область, м. Львів, вул.
Пластова, буд. 1 (докази в матеріалах
справи).

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ідеа-Трейд» (надалі -
позивач, постачальник) та Приватним
підприємством «ОККО-Нафтопродукт»
(надалі - відповідач, покупець) укладено
договір поставки у спрощений спосіб в
порядку статті 184 ГК України (надалі -
договір), згідно умов якого позивач
зобов'язувався поставляти, а
відповідач - приймати і оплачувати
товар в асортименті та кількості
відповідно до видаткових накладних.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини першої статті 205 ЦК
України правочин може вчинятись усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом.

Приписами частини першої статті 265 ГК
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Основною і визначальною ознакою
договору поставки є правовий статус
постачальника товару.

Відповідно до статті 207 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст, зафіксований в одному
або декількох документах, телеграмах,
якими обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Частиною другою статті 184
Господарського кодексу України
передбачено, що укладення договору на
основі вільного волевиявлення може
відбуватись у спрощений спосіб або у
формі єдиного документа, з додержанням
загального порядку укладення
договорів, встановленого статтею 181
цього кодексу.

Приписами частини першої статті 181 ГК
України передбачено, що укладення
господарських договорів допускається
у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальної вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Таким чином, підписані та скріплені
печаткою повноважними представниками
юридичних осіб - сторін за договором
товарно-транспортні накладні від 14.01.2014
року №334794 на суму 60 218 грн. 72 коп., від
11.02.2014 року №343492 на суму 33 934 грн. 68 коп.,
від 18.02.2014 року №345731 на суму 18 992 грн. 88
коп., від 25.02.2014 року №348042 на суму 39 741
грн. 84 коп., від 04.03.2014 року №349825 на суму 4
789 грн. 80 коп., від 12.03.2014 року №352669 на
суму 5 547 грн. 96 коп., від 18.03.2014 року №353808
на суму 4 840 грн. 56 коп., від 25.03.2014 року
№355328 на суму 8 434 грн. 80 коп., від 01.04.2014
року №357133 на суму 20 930 грн. 40 коп., від
08.04.2014 року №358395 на суму 48 213 грн. 60 коп.,
від 15.04.2014 року №359546 на суму 32 023 грн. 80
коп. свідчать про факт отримання
відповідачем товару, а отже і
прийняття ним умов договору поставки,
укладення між сторонами договору
поставки у спрощений спосіб та
наявність між сторонами у справі
зобов'язальних відносин на підставі
укладеного у спрощений спосіб договору
поставки, зобов'язання по виконанню
якого в частині оплати поставленого
товару були порушені відповідачем, що і
стало підставою для звернення позивача
до суду за захистом своїх прав.

Звернення відповідачем отриманого
товару на свою користь, відсутність
будь-яких заперечень як щодо кількості
і якості товару, так і щодо самого факту
поставки товару, свідчать про
схвалення відповідачем поставки
товару за вищевказаними накладними, а
відтак - виникнення зобов'язання з його
оплати.

Позивач свої зобов'язання виконав
належним чином, поставив відповідачу
товари на загальну суму 277 669 грн. 04
коп., що підтверджується видатковими
накладними (належним чином завірені
копії долучені до матеріалів справи).

Між сторонами підписано Акт звірки
взаємних розрахунків станом на 26.05.2014
року, з якого вбачається, що станом на
01.01.2014 року у відповідача існувала
кредиторська заборгованість перед
позивачем в розмірі 426 927 грн. 61 коп.,
сума здійснених відповідачем платежів
за поставлений товар складає 547 156 грн. 54
коп., заборгованість відповідача перед
позивачем - 244 173 грн. 96 коп. Вказаний акт
підписано повноважними представниками
та завірено відтисками печаток
юридичних осіб - сторін договору
(належним чином завірена копія в
матеріалах справи).

Станом на 03.07.2014 оку відповідачем
повернуто, а позивачем прийнято товар
на загальну суму 19 942 грн. 54 коп.

Таким чином, відповідач своїх
зобов'язань з оплати поставленого
товару належним чином не виконав,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 224 231 грн. 42
коп., що підтверджується долученим до
матеріалів справи Актом звірки
розрахунків між сторонами станом на
22.07.2014 року. Вказаний акт підписано
повноважними представниками та
завірено відтисками печаток юридичних
осіб - сторін договору (належним чином
завірена копія в матеріалах справи).

Так, заборгованість відповідача перед
позивачем з оплати поставленого товару
становить 224 231 грн. 42 коп., станом на час
розгляду справи в суді сторонами
доказів її погашення не заявлено та не
подано.

З метою досудового врегулювання спору
позивач звертався до відповідача із
Вимогою від 25.07.2014 року вих. №12 про
погашення заборгованості в розмірі 224
231 грн. 42 коп. Відповідачем вказану
вимогу залишено без відповіді та
реагування (належним чином завірена
копія вимоги та доказів її надсилання
на адресу відповідача в матеріалах
справи).

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 173 ГК України передбачено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати: безпосередньо із закону або
іншого нормативно-правового акта, що
регулює господарську діяльність; з
акту управління господарською
діяльністю; з господарського договору
та інших угод, передба чених законом, а
також з угод, не передбачених зако ном,
але таких, які йому не суперечать;
внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок ін шої особи без достатніх
на те підстав; у результаті створення
об'єктів інтелектуальної вла сності та
інших дій суб'єктів, а також внаслідок
подій, з якими закон пов'язує настання
правових наслідків у сфері
господарювання.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України та статті 193 ГК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 ЦК України, передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини другої статті 712
ЦК України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Вищий господарський суд України у
пункті 1 Інформаційного листа від 17.07.2012
року №01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» вказує, що
відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. Отже, якщо інше
не встановлено укладеним сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується (див. постанову
Вищого господарського суду України від
28.02.2012 №5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар (див. постанову Вищого
господарського суду України від 21.04.2011
року №9/252-10).

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Заслухавши пояснення представника
позивача, оглянувши та дослідивши
матеріали справи і подані сторонами
докази, суд оцінив їх в сукупності,
прийшов до висновку, що позов
документально та нормативно
обґрунтований, відповідачем не
спростований, підлягає до задоволення
повністю.

Судові витрати покласти на сторони
пропорційно до задоволених позовних
вимог відповідно до статті 49 ГПК
України, стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір в
розмірі 4 484 грн. 63 коп., оскільки спір
виник внаслідок неналежного виконання
відповідачем взятих на себе договірних
зобов'язань з оплати поставлених
товарів.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 20, 22, 32 - 34, 43, 44, 49, 75, 77, 82 -
85, 116, 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника: Приватного
підприємства «ОККО-Нафтопродукт» (79056,
Львівська область, м. Львів, вул.
Пластова, буд. 1; код ЄДРЮО та ФОП 36670361)
на користь стягувача: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ідеа-Трейд» (79017, Львівська область, м.
Львів, вул. Водогінна, буд. 2; код ЄДРЮО
та ФОП 35444122) 224 231 грн. 42 коп. суми
основної заборгованості та 4 484 грн. 63
коп. судового збору.

3. Наказ видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

09.09.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Описову та
мотивувальну частину рішення
оформлено відповідно до статті 84 ГПК
України 11.09.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.