КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р. Справа№ 927/383/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Синиці О.Ф.

при секретарі
Майданевич Г.А.

за участю

представників сторін : від
позивача - Мартиненко А.В.

від
відповідача - не з'явився.

розглянувши

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ЕРДЕ БАНК"

на рішення

господарського суду Чернігівської
області

від 21.05.2014 р.

у справі № 927/383/14 (суддя:
Мурашко І.Г.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства "ЕРДЕ БАНК"

до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "МЕКРІС"

про стягнення
безпідставно отриманих коштів в сумі

974591,80 грн., та
сплату відсотків за їх користування

у сумі 251119,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 21.05.2014 року
позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕКРІС" (14000,
Чернігівська область, м. Чернігів,
проспект Перемоги, буд. 95, , з будь якого рахунку виявленого
державним виконавцем) на користь
Публічного акціонерного товариства
"ЕРДЕ БАНК" (04070, м. Київ, вул.
Сагайдачного/Ігорівська, буд. 10/5, літ. А,
) - 251119,89 грн. відсотків
за користування авансом.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕКРІС" (14000,
Чернігівська область, м. Чернігів,
проспект Перемоги, буд. 95, , з будь якого рахунку виявленого
державним виконавцем) в доход
Державного бюджету України (рахунок
3002, банк отримувача ГУДКСУ у
Чернігівській області, МФО 853592,
отримувач: УК у м.
Чернігові/м.Чернігів/22030001, , код бюджетної класифікації
доходів 22030001, призначення платежу:
?судовий збір, код 03500068, пункт 4?) - 5022,97
грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ПАТ "ЕРДЕ БАНК" подало до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
скасувати рішення Господарського суду
Чернігівської області від 21 травня 2014
р. у справі №927/383/14 за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ЕРДЕ БАНК» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «МЕКРІС» про
витребування безпідставно отриманих
коштів та сплату відсотків за їх
користування в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «МЕКРІС» на користь
Публічного акціонерного товариства
«ЕРДЕ БАНК» безпідставно отриманих
коштів за Договором про факторингове
обслуговування №14/030811-Ф від 03.08.2011 року
у розмірі 974591,80 (дев'ятсот сімдесят
чотири тисячі п'ятсот дев'яності одна
гривня вісімдесят копійок).

Постановити нове рішення, яким позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «ЕРДЕ БАНК» до Товариства з
обмеженою відповідальністю «МЕКРІС»
про витребування безпідставно
отриманих коштів та сплату відсотків
за їх користування задовольнити у
повному обсязі.

Ухвалою від 13.06.2014 колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Ільєнок Т.В., судді:
Корсакова Г.В., Тищенко А.І., прийнято
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ЕРДЕ БАНК" до
розгляду та порушено апеляційне
провадження.

Розпорядженням керівника апарату від
28.07.2014 року № 02-15/203 в зв'язку з
перебуванням головуючого судді
Ільєнок Т.В., у відпустці та відповідно
до підпунктів 3.1.11, 3.1.13 пункту 3.1
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду призначено
повторний автоматичний розподіл
справи №927/383/14.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.07.2014 року
апеляційну скаргу суддею Баранець О.М.
прийнято до свого провадження. Розгляд
справи призначено на 02.09.2014 року.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду змінено склад
колегії суду.

В судове засідання 02.09.2014 року
представник відповідача та не з'явився,
проте належним чином повідомлений про
дату, місце та час судового засідання.

Колегія суддів вважає за можливе
здійснювати розгляд справи без участі
представника відповідача, враховуючи
що останній належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 03 серпня 2011 року між сторонами
був укладений Договір про факторингове
обслуговування № 14/030811-Ф, згідно якого
відповідач зобов'язується відступити
позивачу відповідно до умов даного
договору, право вимоги від дебіторів
відповідача, зазначених у переліку
дебіторів, коштів (включаючи усі види
неустойок), право на одержання яких
належить відповідачу на підставі
документів, що підтверджують таке
право вимоги відповідно до контракту, а
позивач має право придбати зазначені
права вимоги коштів від дебіторів
відповідача і передати за плату кошти,
у розмірі, що рівний вартості
відступленого відповідачем позивачу
права вимоги коштів від дебіторів
відповідача, у порядку й у випадках,
передбачених даним договором (п. 2.1.
Договору).

Протягом строку дії даного договору
конкретна грошова вимога до дебітора
відповідача вважається придбаною
позивачем (відступленою відповідачем)
з моменту підписання реєстру переданих
документів по угоді, що складається за
формою, яка передбачена в додатку № 4 до
даного договору та підписується в
момент фактичної передачі відповідних
документів (п.2.2 Договору).

Згідно п.п. 5.1.1., 5.1.2 Договору, для
здійснення факторингу сторони
підписують перелік дебіторів, права
грошової вимоги до яких придбаються
фактором відповідно до умов даного
договору, шляхом підписання
відповідної додаткової угоди до цього
договору. При цьому, сторони
зобов'язуються переглядати зазначений
перелік дебіторів не рідше одного разу
в три місяці за 10 днів до закінчення дії
попередньої додаткової угоди.
Категорія Дебітора, розмір Авансу, що
сплачується Фактором, і обсяг Ліміту на
Дебітора, які зазначені в Переліку
Дебіторів, встановлюються Фактором.

Пунктом 5.2.5. Договору передбачено, що
моментом відступлення позивачем
відповідачеві права грошової вимоги
від дебітора по конкретній угоді є
момент підписання позивачем і
відповідачем реєстру переданих
документів по угодам, право грошової
вимоги по яким відступлено
відповідачем позивачу відповідно до
умов даного договору.

Відповідно до п. 5.2.3 Договору до
підписання сторонами Реєстру
переданих документів по угоді
підприємство, з метою виконання своїх
зобов'язань, що передбачені п.3.2.6 даного
договору, направляє Дебіторові
повідомлення про відступлення
факторові право грошової вимоги по
угоді і про реквізити фактора, за якими
необхідно здійснювати платежі по
угодам (стандартне повідомлення про
відступлення права вимоги коштів та
зміну реквізитів платежу у
відповідності до ст. 1082 ЦК України), з
обов'язковим наданням фактору
підтвердження надання Дебіторові
такого повідомлення.

Відповідно до п. 5.2.1. Договору, по мірі
здійснення відповідачем на підставі
контракту поставок товарів своїм
дебіторам, відповідач протягом трьох
робочих днів позивача з дати поставки,
надає позивачу по одному оригінальному
примірнику усіх документів, зазначених
у контракті з дебітором, ті які
стосуються поставки товарів, у тому
числі: товарно - транспортних
документів (видаткових накладних,
коносаментів та ін.), актів виконаних
робіт (наданих послуг), рахунків -
фактури (інвойсів), контракти,
довіреностей на право підписання
товарно - транспортних документів та
рахунків - фактур, заповнений реєстр
переданих документів по угоді. Один з
переданих документів, що підписані
дебітором, повинен містити
підтвердження в одержанні дебітором
товару на суму грошових вимог, що
відступається, та про відсутність у
дебітора будь - яких претензій до
відповідача щодо строків, кількості і
якості поставленого товару.

Згідно п.п. 5.2.2 Договору, після розгляду
наданих документів у випадку їх
відповідності вимогам чинного
законодавства України та умовам даного
договору, сторони підписують реєстр
переданих документів по угоді, під час
підписання якого відповідач передає
позивачу оригінали документів, що
зазначені у п. 5.2.1. даного договору.

Згідно п.п. 5.3.1, 5.3.2. Договору, позивач не
пізніше робочого дня позивача
наступного за днем підписання
сторонами реєстру переданих
документів по угоді і надання
відповідачем стандартного
повідомлення про зміну реквізитів, що
передбачене п.п. 5.2.3. Договору,
перераховує Аванс у розмірі, який
передбачений в реєстрі переданих
документів по угодам, на поточний
рахунок відповідача №001,
відкритий а АТ "ЕРДЕ БАНК", код банку
380667. У день перерахування позивачем
авансу відповідач сплачує на користь
позивача плату за надання позивачем
грошових коштів за договором та
комісію за надані позивачем послуги по
управлінню дебіторською
заборгованістю в розмірі, що визначена
тарифами.

Відповідно до п. 10.1. Договору, положення
договору, що стосується відступлення
відповідачем на користь позивача права
грошової вимоги від конкретного
дебітора, так само як і оплати
позивачем авансу відповідачу,
набирають сили з моменту підписання
сторонами відповідного реєстру
переданих документів по угоді. В
іншому, договір набирає сили з моменту
його підписання сторонами діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань по договору, в тому числі
проведення всіх розрахунків по раніше
відступленим правам грошової вимоги по
контракту та/або угодах. Договір маже
бути припинений за згодою сторін.

Згідно ст. 350 Господарського кодексу
України банк має право укласти договір
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги), за
яким він передає або зобов'язується
передати грошові кошти в розпорядження
другої сторони за плату, а друга
сторона відступає або зобов'язується
відступити банку своє право грошової
вимоги до третьої особи.

Загальні умови та порядок здійснення
факторингових операцій визначаються
Цивільним кодексом України, цим
Кодексом, іншими законодавчими актами,
а також нормативно-правовими актами
Національного банку України та
національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг.

Статтею 1077 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Зобов'язання фактора за договором
факторингу може передбачати надання
клієнтові послуг, пов'язаних із
грошовою вимогою, право якої він
відступає.

Як зазначав позивач, на виконання п. 5.2.5
договору сторонами були підписані
додаткові угоди (Реєстри переданих
документів) до договору від 03.08.2011 р. про
факторингове обслуговування № 14/040811-Ф.

Представником позивача на виконання
вимог ухвали суду першої інстанції від
12.05.2014 р. надано додаткову угоду (Реєстр
переданих документів) № 4/40 від 12.07.2012
року до спірного договору, та зазначив,
що сторонами також погоджені та
підписані додаткові угоди (Реєстри
переданих документів) № 4/41, № 4/42, №4/43,
№ 4/44, № 4/45, № 4/46, № 4/47, № 4/48, № 4/49, № 4/50,
№ 4/51, № 4/52, №4/53, № 4/54, № 4/55 та наголосив
на тому, що факт підписання сторонами
зазначених додаткових угод (Реєстрів
переданих документів) підтверджується
перерахування позивачем Авансів на
рахунок відповідача згідно до п. 5.3.12,
5.3.2 договору та погашення відповідачем
сум Авансу та відсотків за
користування ним, із конкретним
зазначенням призначення платежів з
посиланням на вищевказані реєстри. В
підтвердження даного факту позивачем
були надані банківські виписки по
рахунку відкритому ТОВ "МЕКРІС" згідно
п. 5.3.1 договору.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Підставою перерахування позивачем сум
Авансів на рахунок відповідача є
додаткові угоди (Реєстри переданих
документів) №4/41, № 4/42, № 4/43, № 4/44, №4/45,
№ 4/46, № 4/47, № 4/48, № 4/49, № 4/50, № 4/51, № 4/52,
№ 4/53, № 4/54, №4/55, підставою погашення
сум Авансу та відсотків за
користування наданим Авансом
відповідачем також визначено
зазначені додаткові угоди (Реєстри
переданих документів), що підтверджує
факт існування між сторонами
додаткових угод до спірного договору -
Реєстрів переданих документів: № 4/41, №
4/42, №4/43, № 4/44, № 4/45, № 4/46, № 4/47, № 4/48, №
4/49, № 4/50, № 4/51, № 4/52, № 4/53, №4/54, № 4/55.

У відповідності до п. 5.3.1 договору про
факторингове обслуговування від 03.08.2011
року № 14/030811-Ф та Реєстрів переданих
документів № 4/40, № 4/41, № 4/42, № 4/43, № 4/44,
№ 4/45, № 4/46, № 4/47, № 4/48, № 4/49, № 4/50, № 4/51,
№4/52, № 4/53, № 4/54, № 4/55, позивачем було
перераховано аванс в сумі 1094342,00 грн. на
рахунок Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕКРІС" № 001,
відкритий в АТ "ЕРДЕ БАНК", код банку
380667, а саме: згідно до реєстрів № 4/40 від
12.07.2012 року на суму 72265,36 грн., № 4/41 від
27.07.2012 року - 64993,24 грн., № 4/42 від 30.07.2012
року від 30.07.2012 р. - 73424,44 грн., № 4/43 від
01.08.2012 року - 72888,68 грн., №4/44 від 02.08.2012
року - 54820,48 грн., № 4/45 від 10.08.2012 р. - 54854,30
грн., № 4/46 від 14.08.2012 року - 51665,91 грн., №
4/47 від 06.09.2012 року - 90946,35 грн., № 4/48 від
06.09.2012 року - 60787,08 грн., № 4/49 від 07.09.2012
року - 66996,50 грн., № 4/50 від 07.09.2012 року -
45436,63 грн., № 4/51 від 11.09.2012 року - 57076,99
грн., № 4/52 від 12.09.2012 року - 89876,42 грн., №
4/53 від 13.09.2012 року - 88578,60 грн., № 4/54 від
14.09.2012 року - 57422,94 грн., № 4/55 від 28.09.2012
року - 92308,08 грн., що підтверджується
наданими позивачем банківськими
виписками.

Відповідачем було повернуто позивачу
частину наданого авансу на загальну
суму 119750,20 грн., що підтверджується
банківськими виписками, що містяться в
матеріалах справи.

Позивачем пред'явлено до стягнення
974591,80 грн. як безпідставно отриманих
коштів з посиланням на той факт, що
відповідачем порушені умови договору,
зокрема, позивач, обґрунтовуючи
заявлені вимоги, посилається на те, що
відповідачем були порушені умови
договору, а саме, зокрема, вимоги п. 5.2.2
договору, оскільки останній так і не
передав позивачу документи, визначені
п. 5.2.1 договору, що підтверджують право
грошової вимоги позивача до дебіторів
відповідача, та є необхідними для
стягнення позивачем відступленої
заборгованості дебіторів останнього
згідно підписаних сторонами
додаткових угод до договору (Реєстрів
переданих документів). Однак,
будь-якого документального
підтвердження вказаного факту
позивачем до суду не надано. Разом з
тим, проаналізувавши умови договору та
дослідивши матеріали справи, суд
вбачає невідповідність тверджень
позивача матеріалам справи, виходячи з
наступного: згідно п. 5.2.2 договору
сторони підписують реєстр переданих
документів по угоді лише після огляду
документів, визначених п. 5.2.1 договору,
в момент підписання реєстру переданих
документів (додаткових угод) до
спірного договору здійснюється
передача відповідачем зазначених
документів позивачу, а всі
перерахування коштів сторонами, з
урахуванням зазначення призначення
платежів, свідчать про підписання між
сторонами додаткових угод (Реєстрів
переданих документів), на які є
посилання в платіжних банківських
документах.

Таким чином, доводи позивача про те, що
відповідачем так і не були передані
необхідні документи, перелік яких
визначено сторонами п. 5.2.1 договору,
спростовується фактом підписання
сторонами реєстру переданих
документів по спірному договору,
зокрема додатковою угодою № 4/40 від
12.07.2012 року, що наявна в матеріалах
справи та наданими до матеріалів
справи банківських виписок з
зазначенням призначення платежів,
оскільки, у відповідності до п.п. 5.3.1,
5.3.2. Договору, позивач не пізніше
робочого дня позивача наступного за
днем підписання сторонами реєстру
переданих документів по угоді,
перераховує Аванс у розмірі, який
передбачений в реєстрі переданих
документів по угодам.

Крім того, заявлені вимоги позивач
обґрунтовував ч. 3 ст. 1212 Цивільного
кодексу України.

Відповідно ст. 1212 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала(ч.1). Положення цієї глави
застосовується незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи настанням події (ч.2), а також
застосовуються до вимог про повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні (п.3 ч.3).

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок іншої особи, в)
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань із набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однією особою (набувачем) за
рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбільшення
майна у іншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або відсутності
збільшення на стороні потерпілого; 4)
відсутність правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1
частини другої статті 11, частин першої
та другої статті 509 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та інші правочини.
Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК
України об'єктами цивільних прав є,
зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Системний аналіз положень частини
першої, пункту 1 частини другої статті
11, частини першої статті 177, частини
першої статті 202, частин першої та
другої статті 205, частини першої статті
207, частини першої статті 1212 ЦК України
дає можливість дійти висновку про те,
що чинний договір є достатньою та
належною правовою підставою набуття
майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в
незаборонений цивільним
законодавством спосіб з метою
забезпечення породження учасниками
правовідносин у майбутньому певних
цивільних прав та обов'язків. Зокрема,
унаслідок тих чи інших юридичних
фактів, правомірних дій, які прямо
передбачені частиною другою статті 11
ЦК України.

Загальна умова частини першої статті
1212 ЦК України звужує застосування
інституту безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зі сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню іншій
стороні на підставі статті 1212 ЦК
України тільки за наявності ознаки
безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матеріалів справи,
відповідач набув майно за існування
достатніх правових підстав, у спосіб,
що не суперечить цивільному
законодавству, перерахування
позивачем Авансів в сумі 1094342,00 грн. на
відкритий рахунок відповідача був
здійснений на підставі договору від
03.08.2011 р. про факторингове
обслуговування № 14/030811-Ф та додаткових
угод (реєстрів переданих документів) №
4/40, № 4/41, № 4/42, № 4/43, № 4/44, № 4/45, № 4/46, №
4/47, №4/48, № 4/49, № 4/50, № 4/51, № 4/52, № 4/53, №
4/54, № 4/55 до спірного договору.

Отже, правовідносини сторін
регулюються нормами зобов'язального
права, не статтею 1212 ЦК України, на яку
посилався позивач як на підставу
позовних вимог. Таким чином, у разі
виникнення спору стосовно набуття
майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер правовідносин виключає
можливість застосування до них судом
положень частини першої статті 1212 ЦК
України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно
потерпілому.

За таких обставин, ураховуючи, що
договір про факторингове
обслуговування від 03.08.2011 року є діючим,
суд дійшов висновку про
безпідставність посилань позивача на
те, що оспорювана сума вважається
отриманою відповідачем безпідставно в
розумінні статті 1212 ЦК України, і як
мінімум , така вимога є передчасною(
підстава не відпала).

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення 974591,80 грн., як безпідставно
отриманих коштів задоволенню не
підлягають.

У відповідності до п. 5.3.2 договору
позивачем нараховано та пред'явлено до
стягнення 251119,89 грн. відсотків за
користування отриманими коштами в сумі
за період з 12.07.2012 р. по 30.12.2013 р., включно.

Відповідно до п. 5.3.2 договору проценти
за користування наданим позивачем
авансом нараховуються з дня
перерахування позивачем авансу по
конкретній угоді до моменту закінчення
строку користування авансом на
загальну суму сплачених позивачем
авансів по всіх угодах, права грошової
вимоги по яких відступаються позивачу
відповідно до умов даного договору.

Проценти за користування наданим
позивачем авансом нараховуються в
розмірі, що визначений тарифами, за
фактичну кількість днів користування
авансом, при цьому кількість днів у
році приймається рівною фактичній
кількості днів у році. Проценти за
користування наданим позивачем
авансом сплачуються щомісячно до 07
числа включно за попередній місяць (з
9.00 до 18.00 годин) і на дату припинення
терміну (строку) дії даного договору.

Статтею 49 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" передбачено, що
факторинг є одним із видів кредитних
операцій.

У відповідності до ст. 2 вказаного
Закону банківський кредит - будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави, якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Частина 1 ст. 1048 Цивільного кодексу
України передбачає, що позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши розрахунок наданий
позивачем, суд першої інстанції дійшов
до вірного висновку про задоволення
позовних вимог в частині стягнення
відсотків за користування наданими
коштами в повному обсязі за заявлений
період.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 21.05.2014 року у
справі №927/383/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 927/383/14 повернути до
господарського суду Чернігівської
області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
С.А. Пашкіна

О.Ф. Синиця

Повний текст постанови складено 03.09.2014
року.