РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р.
Справа № 902/636/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Огороднік К.М.

суддя
Тимошенко О.М. ,

суддя
Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Ващук
К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ситковецьке" на рішення
господарського суду Вінницької
області від 19.06.2014 р. у справі № 902/636/14
(суддя Колбасов Ф.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СХК "Вінницька
промислова група"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ситковецьке"

про стягнення 941260,84 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Присяжнюк О.В., за
довіреністю

відповідача - Куровський М.С., за
довіреністю

Розпорядженням В.о. голови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014 року
змінено склад колегії суддів у справі
№ 902/636/14. Утворено колегію суддів у
наступному складі: головуючий суддя -
Огороднік К.М., суддя Тимошенко О.М.,
суддя Коломис В.В.

В судовому засіданні 02.09.2014 року
відповідно до ст.ст. 85, 99 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину постанови

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 19.06.2014 року у
справі № 902/636/14 позов задоволено.
Стягнуто з ТзОВ "Ситковецьке" а користь
ТзОВ "СХК "Вінницька промислова група",
886424,00 грн. - основного боргу, 55444,00 грн. -
пені, 11147,08 грн. - 3 % річних, 56731,13 грн. -
інфляційних втрат та 20194,92 грн. -
відшкодування витрат пов'язаних зі
сплатою судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ТзОВ "Ситковецьке" звернулось до
Рівненського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою в якій просить скасувати
оскаржуване рішення та прийняти нове,
яким в позові відмовити. Як на підставу
для скасування судового рішення у
справі відповідач посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Зокрема, зазначає про
неправильність розрахунків
заборгованості поданих позивачем та
повернення судом суми судового збору
всупереч тому, що з такою позовною
вимогою позивач не звертався.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу
не подав, відтак суд переглядає судове
рішення у справі за наявними
матеріалами.

Натомість відповідачем подано
клопотання про зупинення провадження у
справі до вирішення пов'язаної з нею
іншої справи, а саме справи
господарського суду Вінницької
області № 902/1237/14 за позовом ТзОВ
"Ситковецьке" до ТзОВ СХК "Вінницька
промислова група" про визнання
договору від 19.04.2013 року № 19/04-13/1
недійсним. В обґрунтування поданого
клопотання відповідач додав копію
ухвали господарського суду Вінницької
області від 29.08.2014 року у справі №
902/1273/14 про порушення провадження у
справі. Колегія суддів, розглянувши
вказане клопотання, дійшла висновку
про відмову в задоволенні останнього з
огляду на той факт, що на момент
розгляду та прийняття рішення місцевим
господарським судом такого спору між
сторонами не існувало та відповідач у
справі не звертався до суду із позовом
про визнання договору недійсним.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
викладені ним в апеляційній скарзі та
просив суд задоволити останню.

Позивач проти задоволення апеляційної
скарги заперечив, оскільки вважає, що
оскаржуване рішення винесене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, є законним та
обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
відповідача, заслухавши у судовому
засіданні пояснення уповноваженого
представника позивача та відповідача,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як вірно встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи
19.04.2013 року між ТзОВ "СХК "Вінницька
промислова група" (за договором -
продавець) та ТзОВ "Ситковецьке" (за
договором - покупець) укладено договір
купівлі-продажу № 19/04-13/1.

Відповідно до п. 1 договору продавець
продає, а покупець купує:

- насіння соняшника Раraiso (п.п. 1.1.1.).
Одиниця виміру товару - посадкові
одиниці (п.п. 1.1.2). Загальна кількість
товару дорівнює 268 посадкових одиниць
(п.1.1.3). Ціна розрахунку за товар складає
1 550.00 грн. без ПДВ, за одну посадкову
одиницю (п. 1.1.4);

- насіння кукурудзи гібрид ЗУМ 0243 (п.п.
1.2.1). Одиниця виміру товару - посадкова
одиниця (п. 1.2.2). Загальна кількість
товару дорівнює 432 посадкових одиниць
(п. 1.2.3). Ціна розрахунку за товар
складає 907.00 грн. без ПДВ, за одну
посадкову одиницю (п. 1.2.4).

- насіння сорго "Прайм" 101552 (далі - товар)
(п.п. 1.3.1). Одиниця виміру - кілограм (п.
1.3.2). Загальна кількість товару - 990 кг (п.
1.3.3). Ціна розрахунку за товар складає
80.00 грн. без ПДВ, за кг (п. 1.3.4).

На кожну партію товару оформляються
наступні документи: видаткова
накладна; податкова накладна (п. 2.1
договору);

Оплата за товар здійснюється по
заліковій вазі безготівково, шляхом
внесення коштів на банківський рахунок
продавця (п. 2.2 договору).

В п. 3 договору сторони погодили, що
ціна, товару, що поставляється по
даному договору, становить:

- насіння соняшника Раraiso - 415400,00 грн. без
ПДВ;

- насіння кукурудзи гібрид ЗУМ 0243 - 907000,00
грн. без ПДВ;

- насіння сорго "Прайм" 101552 - 79200,00 грн.
без ПДВ .

Розрахунки по даному договору
здійснюються до 31.12.2013 року (п. 3.2
договору).

Згідно п. 4.1. договору покупець
зобов'язується: здійснити оплату
товару в терміни та на умовах,
визначених договором.

Договір набуває чинності з дати його
підписання обома сторонами і діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань по договору (п. 6.1 договору).

На виконання умов вказаного договору
позивачем передано відповідачу товар,
а саме: насіння соняшника Раraiso 102 CL
кількістю 268 посадкових одиниць на суму
415400,00 грн. без ПДВ; насіння кукурудзи
гібрид ЗУМ 0243 кількістю 432 посадкових
одиниць на суму 391824,00 грн. без ПДВ;
насіння сорго "Прайм" 101552 кількістю 990
кг на суму 79200,00 грн. без ПДВ, загальною
вартістю 886424,00 грн. з ПДВ, що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-0000135 від 23.05.2013 року, довіреністю №
57 від 02.05.2013 року на отримання від ТОВ
"СХК "Вінницька промислова група"
товару та товарно-транспортною
накладною № 96 від 23.05.2013 року.

Однак відповідач свої договірні
зобов'язання у встановлений договором
строк не виконав, за отриманий товар не
розрахувався, відтак у останнього
виникла заборгованість перед
позивачем в сумі 886424,00 грн., що і стало
підставою для звернення із позовом до
суду.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків є договір.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього кодексу.

Відповідно до припису ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідносини, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Таке ж положення містить і
ст. 173 ГК України, в якій зазначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ч. 2 ст.
530 ЦК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Таким чином, відповідач своїх
зобов'язань по оплаті отриманого
товару, що передбачені договором не
виконав, відтак правомірним є висновок
суду щодо задоволення позовних вимог в
частині стягнення суми основного боргу
в розмірі - 886424,00 грн.

Пунктом 5.3 договору № 19/04-13/1 від 19.04.2013
року, позивач та відповідач погодили,
що покупець за несвоєчасний або
неповний розрахунок за придбаний товар
(у тому числі у випадку неоплати або
несвоєчасної оплати грошових коштів, а
також у випадку прострочення передачі
векселя (майна, товарів, послуг, робіт)
сплачує пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на
момент сплати пені, від неоплаченої
суми за кожний день прострочення до
моменту повної оплати.

Судом встановлено, що відповідач
обов'язку по сплаті грошових коштів у
визначений строк не виконав,
допустивши прострочення виконання
зобов'язання, тому дії відповідача є
порушенням договірних зобов'язань (ст.
610 ЦК України), і він вважається таким,
що прострочив (ст. 612 ЦК України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом або договором
відповідальності.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 549 ЦК України визначено,
що штрафом є неустойка, що обчислюється
у відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Тобто, пеня - це вид неустойки, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання, а штраф - це
вид неустойки, яка сплачується за
порушення зобов'язання лише один раз у
твердій фіксованій сумі.

Перевіривши розрахунок позивача щодо
заявленої до стягнення суми пені у
розмірі 55444,00 грн., беручи до уваги
порушення умов договору відповідачем,
як підстави для нарахування штрафних
санкцій, колегія суддів дійшла
висновку про правомірність
задоволення позовних вимог щодо
стягнення пені.

У відповідності до ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми
позивачем за первісним позовом було
нараховано до стягнення з відповідача
11147,08 грн. - 3% річних, 56731,13 грн. -
інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунок позивача,
господарський суд встановив
правомірність здійснених позивачем
нарахувань інфляційних та 3% річних за
період прострочення. Отже, 11147,08 грн. - 3%
річних, 56731,13 грн. - інфляційних втрат
підлягають стягненню з відповідача,
про що місцевий господарський суд
вірно зазначив у рішенні суду та
задоволив позов.

Щодо тверджень відповідача, які
стосуються стягнення з останнього суми
судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 7 ст. 84 ГПК України в
резолютивній частині рішення
вказується про розподіл господарських
витрат між сторонами, про повернення
судового збору з бюджету.

Таким чином, приймаючи рішення у
справі, господарський суд зобов'язаний
здійснити розподіл судового збору.
Оскільки, позов задоволено повністю, то
сплачена сума судового збору
покладається на позивача у повному
розмірі.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що вирішуючи спір по
суті заявлених вимог, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку, дійшов правильних
висновків щодо прав та обов'язків
сторін, які ґрунтуються на належних та
допустимих доказах, й ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому у суду
апеляційної інстанції відсутні
підстави для його скасування чи зміни
та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105
ГПК України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ситковецьке" залишити без задоволення,
а рішення господарського суду
Вінницької області від 19.06.2014 року у
справі № 902/636/14 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Огороднік К.М.

Суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Коломис В.В.