ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" вересня 2014 р.
Справа № 918/1170/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань Морозу
С.Ю.,

розглянувши матеріали справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгроком"

до відповідача Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Волинь"

про стягнення заборгованості у
розмірі 104 836 грн. 43 коп.

за участі представників:

від позивача: Невальонна Н. М.
(довіреність № 1 від 07.05.2014 р.);

від відповідача: не з'явився.

Статті 20, 22, 91 Господарського
процесуального кодексу України
позивачу роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20
ГПК України відсутні.

Обставини справи: У серпні 2014 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" (далі
Товариство) звернулось до
господарського суду Рівненської
області з позовом до Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Волинь" (далі Підприємство) про
стягнення заборгованості, яка виникла
внаслідок неналежного виконання
відповідачем умов договору поставки
№Лк120514/04 від 12.05.2014 року в сумі 104 836 грн.
43 коп., з яких: основний борг в сумі 78 839,00
грн., 3 239,96 грн. 30% річних, 2 259,33 грн. пені,
19 709,75 грн. штрафу та 788,39 грн.
інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 12.08.2014 року
порушено провадження у справі, розгляд
якої призначено на 26.08.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні 05 вересня 2014 року підтримав
позов з підстав зазначених в позовній
заяві, та наполягав на його
задоволенні.

Представник відповідача у жодне судове
засідання не з'явився. Про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений у
встановленому законом порядку, що
підтверджується повідомленнями про
вручення останньому поштових
відправлень. Відзиву на позов та
витребуваних судом документів не
надав.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
передбачено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на зазначене, суд на підставі
вимог статті 75 ГПК України дійшов
висновку про розгляд цієї справи за
наявними в ній матеріалами без участі
представника відповідача.

Вивчивши подані письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню.

В результаті розгляду матеріалів
справи господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2014 року між Товариством
(Продавець) та Підприємством (Покупець)
було укладено договір поставки
№Лк120514/04 з відстрочкою платежу (далі
Договір, а.с. 7-10), відповідно до умов
якого продавець зобов'язався в порядку
та на умовах, визначених в договорі
передати у власність покупця
(поставити) товар (насіння, добрива з
мікроелементами для позакореневого
підживлення, засоби захисту рослин), а
покупець - прийняти товар та оплатити
його вартість (п. 1.1. Договору).

Договір підписаний повноважними
представниками продавця та покупця, а
також скріплений відбитками печаток
вказаних юридичних осіб.

Найменування товару, його кількість,
терміни поставки та оплати, базис
поставки (місце передачі покупцю)
визначені у специфікаціях до цього
договору, які є його невід'ємною
частиною (п. 1.2 Договору). Факт поставки
та передачі товару від продавця до
покупця фіксується шляхом складання та
підписання накладних (або актів
прийому-передачі) повноважними
представниками сторін (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна
товару, умови та витрати на доставку
вказується сторонами в специфікаціях,
що є невід'ємною частиною Договору.
Сплата ціни товару покупцем
здійснюється у гривнях.

Згідно п. 2.3 Договору оплата товару
проводиться в терміни, які вказані в
специфікаціях до даного Договору.

Відповідно до п. 7.1 Договору він набуває
чинності з моменту його підписання і
діє до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань за цим Договором.

Крім того, Товариством та
Підприємством підписано та скріплено
печатками Додатки №1-3 до договору, у
формі специфікацій, а саме:

- 12.05.2014 року укладено Додаток №1 на суму
58 364,00 грн. (а.с. 11), з відстрочкою платежу
до 12.06.2014 року;

- 12.05.2014 року укладено Додаток №2 на суму
17 775,00 грн. (а.с. 12), з відстрочкою платежу
до 12.06.2014 року;

- 21.05.2014 року укладено Додаток №3 на суму
2 700,00 грн. (а.с. 13), з відстрочкою платежу
до 12.06.2014 року.

Судом встановлено, що на виконання умов
Договору позивач поставив на адресу
відповідача товар на загальну суму 78
839,00 грн., що підтверджується
видатковими накладними №Лк000120 від
12.05.2014 року, №Лк000121 від 12.05.2014 року,
№Лк000231 від 21.05.2014 року скріпленої
підписами повноважних осіб та
відбитками печаток позивача та
відповідача та довіреностями №68 від
12.05.2014 року та №76 від 21.05.2014 року (а.с.
14-18).

Правовідносини сторін є
господарськими, що виникли з договору
поставки.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і оплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

З наявних в матеріалах справи
документів вбачається, що Підприємство
товар на загальну суму 78 839,00 грн.
отримало без жодних застережень щодо
якості, кількості чи ціни останнього,
однак вартість його не оплатило,
заборгувавши Товариству зазначену
суму.

Таким чином, наявність заборгованості
у розмірі 78 839,00 грн. за поставлений
позивачем товар, відповідачем не
спростована та підтверджена
матеріалами справи, а тому суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог в цій частині.

Разом з тим, у зв'язку з неналежним
виконанням своїх зобов'язань
відповідачем, відповідно до умов
Договору, позивач нарахував 2 259,33 грн.
пені, 19 709,75 грн. штрафу, 3 239,96 грн. 30%
річних та 788,39 грн. інфляційних втрат
(розрахунки а.с. 5-6).

Пунктом 5.2 Договору сторони досягли
згоди, що за порушення строків
(термінів) платежів покупець сплачує на
користь продавця штраф у розмірі 25% від
суми несплаченого платежу та пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення.

У відповідності до п. 5.3 Договору
керуючись положеннями частини 2 статті
625 Цивільного кодексу України, сторони
дійшли згоди, що у випадку прострочення
покупцем платежу, сплата якого
передбачена відповідно до умов цього
договору, покупець на вимогу продавця
сплачує останньому 30 відсотків річних
від простроченої суми.

Відповідно до ст.6, ст.627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно із ч. 4 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що цей Закон регулює
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань. Суб'єктами зазначених
правовідносин є підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності та господарювання, а також
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники
грошових коштів за прострочення
платежу сплачують на користь
одержувачів цих коштів пеню в розмірі,
що встановлюється за погодженням
сторін. Зазначений розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу і не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
сплатити неустойку.

Частинами 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України встановлено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Враховуючи, що згідно ст. 526, ст.530
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і у встановлений строк,
відповідачем дані строки порушені, в
зв'язку з чим він повинен нести
відповідальність, передбачену умовами
договору.

Перевіривши здійснені позивачем
розрахунки 30% річних, пені, штрафу та
інфляційних втрат, суд зазначає, що їх
розмір відповідає вищезазначеним
приписам законодавства та положенням
договору, а також є арифметично вірним,
тому вимоги Товариства про стягнення з
Підприємства 3 239,96 грн. 30% річних, 2 259,33
грн. пені, 19 709,75 грн. штрафу та 788,39 грн.
інфляційних втрат є обґрунтованими та
підлягають до задоволення.

Відтак вимоги позивача підлягають до
задоволення в повному обсязі.

Судовий збір, на підставі ч.1 ст. 49 ГПК
України покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог в сумі 2 096 грн. 73 коп.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 44
Господарського процесуального кодексу
України розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом.

Статтею 7 Закону України "Про судовий
збір" передбачено порядок повернення
судового збору. Відповідно до пункту 1
вказаної статті сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі, зокрема внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Судом встановлено, що позивачем при
поданні даної позовної заяви до суду
сплачено 2 621,24 грн. згідно платіжного
доручення №4227 від 05.08.2014р.

Таким чином, надмірно сплачений
судовий збір в розмірі 524 грн. 51 коп.
необхідно повернути ухвалою суду з
Державного бюджету позивачу.

Керуючись ст. ст. 49, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Волинь" (35360, вулиця Присадибна, будинок
1А, село Велика Омеляна, Рівненська
область, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгроком" (02660,
вулиця Бориспільська, будинок 7, місто
Київ, ) 78 839 (сімдесят
вісім тисяч вісімсот тридцять дев'ять)
грн. 00 коп. основного боргу, 3 239 (три
тисячі двісті тридцять дев'ять) грн. 96
коп. 30% річних, 788 (сімсот вісімдесят
вісім) грн. 39 коп. інфляційних втрат, 2 259
(дві тисячі двісті п'ятдесят дев'ять)
грн. 33 коп. пені, 19 709 (дев'ятнадцять
тисяч сімсот дев'ять) грн. 75 коп. штрафу
та 2 096 (дві тисячі дев'яносто шість) грн.
73 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Ухвалою суду повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Украгроком" (02660, вулиця Бориспільська,
будинок 7, місто Київ, ) з
державного бюджету України 524 (п'ятсот
двадцять чотири) грн. 51 коп. судового
збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено "10" вересня 2014
року.

Суддя
Пашкевич І.О.