ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року Справа № 5011-36/5174-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді Кота
О.В.суддівДемидової А.М. Саранюка В.І. -
доповідача у справірозглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4на рішення від
та на постанову відгосподарського суду
міста Києва 28.10.2013 Київського
апеляційного господарського суду
05.06.2014у справі господарського суду№
5011-36/5174-2012 міста Києваза
позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_4доПублічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк"простягнення 321
434,63 грн. заборгованості з орендної
платиза участю представників сторін:

від позивача - не з'явилися

від відповідача - Вакуленко О.М.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.10.2013 у справі №
5011-36/5174-2012, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 05.06.2014,
частково задоволено позовні вимоги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
(Позивач), стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
(Відповідач) на користь Позивача 25 677,59
грн. заборгованості з орендної плати,
стягнуто з ПАТ "Укрсоцбанк" в доход
Державного бюджету України 513,55 грн., в
іншій частині в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими
актами, фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся
з касаційною скаргою, в
якій просить Вищий господарський суд
України скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
28.10.2013, постанову Київського
апеляційного господарського суду від
05.06.2014 у справі № 5011-36/5174-2012 та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги Позивача.

В касаційній скарзі заявник вказує на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального і процесуального
права.

Від представника Позивача надійшла
телеграма про розгляд справи без його
участі.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, 17.09.2007 між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4
(орендодавець) та Акціонерним
комерційним банком "Укрсоцбанк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Укрсоцбанк"
(орендар) укладено договір оренди, за
умовами якого орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
користування нежитлове приміщення
площею 95,9кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Розмір щомісячної
орендної плати складає 2 398,00 доларів
США, що еквівалентно за курсом НБУ на
17.09.2007 - 12 109,90 грн. Оплатне користування
об'єктом починається з 15.10.2007.

Відповідно до пункту 3.4 договору
оренди, внесення орендних платежів
проводиться щомісячно в строк до 10
числа місяця, наступного за звітним.
Розрахунки за орендними платежами
здійснюються у національній валюті
України за офіційним курсом долара США,
на дату проведення платежу, на рахунок
орендодавця (р/р № 5900, МФО 351005 в
АКІБ "УкрСиббанк").

Згідно з довідкою АТ "УкрСиббанк" № 125
від 29.05.2013, за поточним рахунком №
5900 в UAH, у період з 01.04.2009 по 31.08.2010
проводилися дебетові та кредитові
операції, перелік яких зазначений у
додатку до цієї довідки.

08.10.2008 фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" з письмовою
заявою, у якій просив перераховувати
щомісячні платежі за договором оренди
на р/р № НОМЕР_1, відкритий в МОФ АКБ
"Укрсоцбанк".

24.04.2009 проведено реорганізацію
Миколаївської обласної філії
ПАТ "Укрсоцбанк" та створено на її базі
Миколаївське відділення
ООФ ПАТ "Укрсоцбанк" м. Одеса, про що
свідчить лист Одеської обласної філії
ПАТ "Укрсоцбанк" від 28.03.2011 № 13.1.2-10/96-677.
Позивачу автоматично закрито поточний
р/р № НОМЕР_1 та відкрито новий р/р №
НОМЕР_2.

У матеріалах справи містяться надані
Відповідачем меморіальні ордери про
перерахування орендних платежів за
період з квітня 2009 по серпень 2010, з яких
вбачається, що орендна плата
перерахована на рахунок, автоматично
відкритий банком в Одеській обласній
філії АКБ "Укрсоцбанку" м. Одеса, а саме
р/р № НОМЕР_2.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до господарського суду міста
Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
про стягнення 321 434,63 грн.
заборгованості з орендної плати за
договором оренди № 4602 від 17.09.2007 за
період з квітня 2009 по серпень 2010
включно.

Справа № 5011-36/5174-2012 господарськими
судами розглядалася неодноразово.

Судами попередніх інстанцій частково
задоволено позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4.

Судові рішення мотивовані тим, що
допущене Відповідачем порушення щодо
несвоєчасного повідомлення Позивача
про зміну рахунків, у зв'язку з
реорганізацією всередині банку, не
тягне за собою протиправність
відкриття нового рахунку.

Відповідно до пункту 19.1 Інструкції "Про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах", зміною рахунків
клієнтів уважається процедура
відкриття нових рахунків і закриття
раніше відкритих рахунків клієнтів не
за їх ініціативою, у результаті
проведення якої змінюються всі або
окремі (один або кілька) банківські
реквізити клієнтів - найменування
банку, код банку, номер рахунку, валюта
рахунку. Зміна рахунків клієнтів
здійснюється банком у разі, зокрема,
проведення реорганізації в межах
одного банку (п. 19.2 Інструкції). Про
зміну рахунків банк зобов'язаний
завчасно повідомити всіх клієнтів у
порядку, установленому внутрішніми
положеннями банку (19.3.).

Отже, зміна р/р НОМЕР_1 на р/р НОМЕР_2
відбулася не за ініціативою
Відповідача чи Позивача як суб'єктів
господарювання або за їх
волевиявленням, а в зв'язку з
реорганізацію Миколаївської обласної
філії ПАТ "Укрсоцбанк" та
створення на її базі Миколаївського
відділення ООФ ПАТ "Укрсоцбанк" м.
Одеса, тому згода Позивача на
автоматичну зміну рахунків відповідно
до положень вищевказаної Інструкції не
вимагалася.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 Цивільного
кодексу України, статтею 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання мають виконуватися
належним чином та у встановлений строк
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Суд першої інстанції, перевіривши
надані Відповідачем меморіальні
ордери та виписки по рахунку Позивача
(копії залучені до матеріалів справи),
встановив, що перераховувавши орендні
платежі за період з квітня 2009 по
серпень 2010, Відповідач у деяких місяцях
допускав порушення, сплачуючи
встановлену договором орендну плату не
в повному обсязі та з порушенням строку
її внесення. Зокрема, з 2010 Відповідачем
самостійно зменшено розмір
встановленої договором орендної плати
на 15% та орендна плата сплачувалась у
меншому розмірі.

Місцевим господарським судом
перевірено розрахунок заборгованості
Відповідача з орендної плати за
договором оренди, з врахуванням
здійснених Відповідачем оплат у гривні
та в переводі їх у доларовий
еквівалент, станом на дату проведення
платежу погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що матеріали справи не містять доказів
сплати Відповідачем частини
заборгованості з орендної плати за
договором оренди за період з квітня 2009
по серпень 2010 (включно) в сумі 3 212,51 дол.
США.

Таким чином, суд першої інстанції, з
позицією якого погодився апеляційний
господарський суд, дійшов висновку про
часткове задоволення вимоги Позивача
про стягнення заборгованості з
орендної плати в розмірі 3 212,51 дол. США,
що станом на день прийняття рішення
судом першої інстанції в гривневому
еквіваленті відповідно до офіційно
встановленого НБУ курсу (799,30 грн. за 100
дол. США) становило 25 677,59 грн.

Касаційна скарга фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 мотивована
неповним з'ясуванням судами попередніх
інстанцій обставин справи та тим що
банк не вчасно повідомив Позивача про
відкриття нового рахунку.

Колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини третьої
статті 129 Конституції України та статті
33 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Розподіл обов'язку доказування
визначається предметом спору.
За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин справи
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Предметом позову у даній справі є
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" орендної плати
по договору оренди від 17.09.2007,
укладеним між сторонами, який є
підставою для виникнення у сторін
господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату
на певний строк.

За користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму (ч. 1 ст.
762 Цивільного кодексу України). Орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, на виконання умов
договору оренди, ПАТ "Укрсоцбанк" кошти
по орендній платі перераховував на
рахунок, який відкритий на ім'я
підприємця.

Суди перевірили, здійснені
Відповідачем платежі та дійшли
висновку, що заборгованість
Відповідача по орендній платі складає 3
212,51 дол. США, що в гривневому
еквіваленті становить 25 677,59 грн., які
правомірно присуджено до стягнення з
Відповідача.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано не прийнято до уваги
посилання Позивача на невчасне
повідомлення банком про закриття
розрахункового рахунку та відкриття
Позивачу нового розрахункового
рахунку, оскільки це стосується
зобов'язань сторін за договором
банківського рахунку, а не за договором
оренди.

З урахуванням того, що господарські
суди у порядку статей 43, 47, 43, 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України всебічно і повно дослідили
подані сторонами докази, усім доводам
надали обґрунтовану та належну правову
оцінку, проаналізували відносини
сторін та правильно застосували до
спірних правовідносин норми
матеріального і процесуального права,
відсутні підстави для зміни або
скасування рішень судів попередніх
інстанцій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
судів попередніх інстанцій, зводяться
передусім до переоцінки доказів у
справі, однак відповідно до
імперативних приписів частини 2 статті
1117 Господарського процесуального
кодексу України касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні та постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Згідно з частиною 1 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція перевіряє
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
на підставі встановлених фактичних
обставин справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 28.10.2013, постанову Київського
апеляційного господарського суду від
05.06.2014 у справі №
5011-36/5174-2012 залишити без змін.

Головуючий суддя
Кот О.В.

Судді
Демидова А.М.

Саранюк В.І.