м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7069/14 28.08.14

За позовом Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного

Управління Міндоходів у м.
Києві

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптсервіс»

Про стягнення 1 306 822,50 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача Пісна Д.В. - по дов. №
99 від 26.09.2013

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного Управління
Міндоходів у м. Києві до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Оптсервіс» про стягнення 1 306 822,50 грн.
вартості майна, яке було передано на
відповідальне зберігання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між
сторонами було укладено договори № 2/08
від 19.05.2008, № 5/09-Д від 13.07.2009, № 1/10Д від
19.02.2010, № 4/11Д від 25.07.2011 про зберігання
та реалізацію безхазяйного та іншого
майна, що належить або переходить у
власність держави. На виконання
вказаних договорів за актами
відповідачу було передано на
зберігання майно. Позивач неодноразово
звертався до відповідача про
забезпечення допуску працівників
позивача для проведення планової
щоквартальної інвентаризації. Проте, у
визначений час проведення
інвентаризації майна виявилось
неможливим, про що складено відповідні
акти. Позивач звертався до відповідача
про повернення майна. В порушення ст. 953
Цивільного кодексу України відповідач
не вчинив жодних дій направлених на
повернення майна, яке було йому
передано на відповідальне зберігання.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.07.2014 порушено провадження у
справі № 910/7069/14 та призначено справу до
розгляду на 19.08.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/7069/14 від 19.08.2014, у зв'язку з не
з'явленням представника відповідача в
засідання суду та невиконанням
сторонами вимог суду викладених в
ухвалі про порушення провадження у
справі від 17.07.2014, розгляд справи був
відкладений на 28.08.2014.

Позивачем 27.08.2014 до відділу діловодства
суду подано додаткові пояснення по
справі.

Позивач в судовому засіданні 28.08.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 28.08.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 17.07.2014 та
ухвали від 19.08.2014 не виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення, з
огляду на наступне

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, вул. Білоруська, 28, яка згідно
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців станом на 14.08.2014 є
місцезнаходженням відповідача.

Проте, ухвала суду від 17.07.2014, надіслана
за вищевказаною адресою, була
повернута відділенням поштового
зв'язку без вручення одержувачу із
довідкою форим-20 із позначкою
«неправильно зазначена адреса
одержувача».

Стаття 64 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що у разі відсутності
сторін за адресою місцезнаходження, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців ухвала про порушення
провадження у справі вважається
врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні 28.08.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі м. Києва
(замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Оптсервіс»
(виконавець) було укладено ряд
договорів про зберігання та реалізацію
безхазяйного та іншого майна, що
належить або переходить у власність
держави, а саме:

№ 21/04Д від 26.08.2004,

№ 2/08 від 19.05.2008,

№ 5/09-Д від 13.07.2009,

№ 1/10Д від 19.02.2010,

№ 4/11Д від 25.07.2011.

Зазначені договори є майже ідентичними
за змістом і відрізняються лише в
деяких договорах нумерацією пунктів.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договорів на вимогу позивача не
було повернуто майно, що було предметом
зберігання.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

У відповідності до статті 936 Цивільного
кодексу України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з п. 1.1. договорів замовник
доручив, а виконавець прийняв на себе
обов'язок надати замовнику послуги,
пов'язані з транспортуванням, належним
зберіганням та реалізацією переданого
йому майна, що перейшло у власність
держави.

За умовами п. 2.2.1. договорів виконавець
зобов'язаний прийняти майно за місцем
його знаходження по предметно згідно з
актом опису, оцінки та передачі на
реалізацію майна, що перейшло у
власність держави або акту
приймання-передачі на відповідальне
зберігання.

Сторонами було складено та підписано
наступні акти опису і попередньої
оцінки майна на відповідальне
зберігання: від 26.08.2004, № 2/08 від 25.01.2008,
4/08 від 07.03.2008, № 5/08 від 07.03.2008, № 9/08 від
16.04.2008, № 10/08 від 16.04.2008, № 14/08 від 25.09.2008,
17/08 від 14.10.2008, № 18/08 від14.10.2008, № 19/08 від
05.11.2008, № 20/08 від 05.11.2008, № 21/08 від 07.11.2008,
№ 23/08 від 07.11.2008, № 26/08 від 25.11.2008, № 28/08
від 25.11.2008, № 29/08 від 01.12.2008, № 33/08 від
19.12.2008, № 34/08 від 24.12.2008.

З моменту передачі замовником майна
представнику виконавця
відповідальність за його цілісність і
збереження несе виконавець (п. 5.1. та п.
8.1. договорів).

Пунктом 2.2.7. та 2.2.11. договорів
виконавець прийняв на себе
зобов'язання за вимогою замовника та за
участю уповноважених ним осіб
забезпечувати негайне проведення
інвентаризації переданого на
реалізацію або на відповідальне
зберігання майна.

Комісією за участю представників
позивача було складено ряд актів про
неможливість проведення
інвентаризації майна, у зв'язку з
відсутністю
матеріально-відповідальної особи ТОВ
«Оптсервіс» за адресою: м. Київ, вул.
Сім'ї Хохлових, 11/2, а саме № 28/12 від
13.08.2012, № 47 від 06.11.2012, № 5/13 від 06.02.ю2013, №
22/13 від 13.05.2013, № 33/13 від 07.08.2013, № 44/13 від
11.11.2013, № 6/14 від 10.02.2014.

Відповідно до п. 2.2.8. та п. 2.2.13. договорів
виконавець зобов'язався надавати
замовнику у повному обсязі необхідну
інформацію, пов'язану з виконання цього
договору.

Згідно з п. 5.3. та п. 8.4. договорів для
забезпечення проведення звірки
виконавець щомісячно до 20 числа,
наступного за звітним, подає замовнику
звіт про рух матеріальних цінностей,
які обліковуються на позабалансових
рахунках «активи на відповідальному
зберіганні».

Відповідно до п. 7.3. договорів при
невиконанні виконавцем вимог щодо
проведення інвентаризації майна,
неналежному його зберіганню та
порушенні інших умов цього договору,
замовник має право в односторонньому
порядку розірвати договір та передати
майно на реалізацію іншому суб'єкту
господарювання, попередивши про це
виконавця за один робочий день.

Згідно статті 953 Цивільного кодексу
України зберігач зобов'язаний на першу
вимогу поклажодавця повернути річ,
навіть якщо строк її зберігання не
закінчився.

З огляду на те, що відповідач своїми
діями відмовився від проведення
інвентаризації майна, позивач листами
№ 4819/10/26-58-25-02-21 від 20.03.2014 та №
6223/10/26-58-25-02-21 від 03.04.2014 вимагав
повернення переданого на зберігання
майна або відшкодувати його вартість.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктами 1, 2 статті 949 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зберігач зобов'язаний повернути
поклажодавцеві річ, яка була передана
на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості. Річ має бути
повернена поклажодавцю в такому стані,
в якому вона була прийнята на
зберігання, з урахуванням зміни її
природних властивостей.

Згідно з п. 7.3. та п. 10.3. договорів
передбачено що повернення майна
оформлюється актом приймання-передачі
у відповідній кількості згідно з
актами опису, оцінки та передачі.

Матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо повернення позивачу прийнятого на
зберігання майна.

В матеріалах справи наявний акт
інвентаризації № 16/11 від 10.08.2011
товарно-матеріальних цінностей,
переданих на відповідальне зберігання,
що підтверджує знаходження у
відповідача товарно-матеріальних
цінностей загальною вартістю 1 306 822,50
грн., які були передані відповідачу на
підставі зазначених вище актів
прийому-передачі товарно-матеріальних
цінностей та актів опису і попередньої
оцінки майна.

Зазначений акт інвентаризації
підписано та скріплено печаткою
відповідача.

Згідно п. 950 Цивільного кодексу України
за втрату (нестачу) або пошкодження
речі, прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.

Частиною 1 п. 1 ст. 951 Цивільного кодексу
України передбачено, що збитки,
завдані поклажодавцеві у разі втрати
(нестачі) речі відшкодовуються
зберігачем у розмірі її вартості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про наявність передбачених
чинним законодавством правових
підстав для стягнення з відповідача
вартості неповерненого майна в розмірі
1 306 822,50 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними
засобами доказування обставин, на які
посилається позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного Управління
Міндоходів у м. Києві є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню
повністю.

Судовий збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягає стягненню з
відповідача в дохід Державного бюджету
України.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптсервіс» (м. Київ,
вул. Білоруська, 28, ) на
користь Державного бюджету України
вартість майна, яке було передано на
відповідальне зберігання у розмірі 1 306
822 (один мільйон триста шість тисяч
вісімсот двадцять дві) грн. 50 коп. за
наступним реквізитами: р/р 0010,
одержувач ГУ ДКСУ у м. Києві, код 26077951,
МФО 820019, код платежу 31010200.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптсервіс» (м. Київ,
вул. Білоруська, 28, ) в
дохід Державного бюджету України 26 136
(двадцять шість тисяч сто тридцять
шість) грн. 45 коп. судового збору.

Повне рішення складено 04.09.2014.

СуддяВ.В.Сівакова