ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року
Справа № 925/1235/14

Господарський суд Черкаської області в
складі головуючого судді - Гури І.І., при
секретарі судового засідання -
Мирошниченко Б.В., за участю
представників сторін: позивача -
Старчик А.А. за довіреністю,
відповідача - Кучеренко С.П. за
довіреністю, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Черкаси справу
за позовом публічного акціонерного
товариства Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ до
публічного акціонерного товариства "По
газопостачанню та газифікації
"Черкасигаз", м. Черкаси про стягнення 172
340,07 грн., -

ВСТАНОВИВ :

Подано позов, у якому позивач просить
суд стягнути з відповідача на користь
позивача 172 340,07 грн., з яких: 48 062,59 грн. -
пеня, 9612,52 грн. - 3 % річних, 114 664,96 грн. - 7
% штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно умов договору купівлі-продажу
природного газу №56-Б від 25.04.2012
протягом квітня-грудня 2012 року позивач
передав, а відповідач прийняв
природний газ в обсязі 10876,73 тис.м.куб.
на загальну суму 45 799 734,71 грн., проте
відповідач за отриманий природний газ
розрахувався невчасно, тому за
прострочення виконання грошових
зобов'язань позивачем нараховані
станом на 04.06.2014 договірна пеня та
договірний штраф (п. 7.2. Договору) та
відповідно до ст.625 ЦК України три
проценти річних за період
прострочення.

У письмовому відзиві на позовну заяву
відповідач вказав:

- вважає, що позивач просить
застосувати потрійну відповідальність
за порушення відповідачем грошових
зобов'язань, звертає увагу на ст. 549 610, 611
ЦК України; вказує, що пеня та штраф є
різновидами неустойки, тобто одного
виду відповідальності; у п. 7.2. Договору
передбачена пеня та штраф, тобто за
одне й те саме порушення зобов'язання
передбачена подвійна
відповідальність одного виду, при
цьому в ст. 61 Конституції України
зазначено, що ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення. Застосування
штрафних санкцій у вигляді одночасно
штрафу та пені допускається законом
лише у випадку порушення негрошових
зобов'язань, звертає увагу на ч. 2 , ч. 4,
ч. 6 ст. 231 ГК України. Вважає, що розмір
штрафних санкцій може визначатися
сторонами договору лише у випадку, коли
розмір санкцій не визначено законом, а
розмір штрафних санкцій за порушення
грошових зобов'язань, визначено саме п.
6 ст. 231 ГК України. Отже пункт 7.2.
Договору не відповідає ч. 4. ч. 6 ст. 231 ГК
України. Щодо позовних вимог про
стягнення 3% річних, то посилається на ч.
2 ст. 712 , ч. 3 ст. 692 ЦК України, ст. 549 ЦК
України, вважає, що заявлені до
стягнення 3% річних за весь час
прострочення є пенею у розумінні ст. 549
ЦК України;

- аналогічна позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
24.12.2013 у справі №3-37гс13;

- враховуючи, відсутність внаслідок
прострочення грошового зобов'язання
збитків, нетривалий період
прострочення, повне виконання
грошового зобов'язання, керуючись ч. 3
ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, п.
3 ст. 83 ГПК України просимо суд зменшити
розмір штрафних санкцій до 1000,00 грн., а в
іншій частині позовних вимог відмовити
у їх задоволенні.

У судовому засіданні:

- представник відповідача просив суд
зменшити розмір штрафних санкцій до
1000,00 грн., а в іншій частині позовних
вимог відмовити у їх задоволенні з
підстав та мотивів, викладених у
письмовому відзиві на позов;

- представник позивача підтримав
позовні вимоги повністю з підстав,
викладених у позовній заяві, на
заперечення відповідача вказав, що 3%
річних та пеня - два різних види
зобов'язання, щодо штрафу, то він є
договірним, відносини регулюються
договором; також, зазначив, що
відповідач не може знати завдав він
збитки позивачу чи ні, згідно
фінансового звіту позивача, то збитки
складають 12 млрд. грн. у зв'язку з
нездійсненням розрахунків
контрагентами, подає копію звіту про
фінансовий стан позивача до
матеріалів справи; заперечив проти
задоволення клопотання відповідача
про зменшення розміру штрафних
санкцій.

Згідно ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази, наявні у
матеріалах справи, судом встановлені
наступні обставини.

25 квітня 2012 року між позивачем
(продавець за Договором) та
відповідачем (покупець за Договором)
укладено Договір № 56-Б на
купівлю-продаж природного газу (далі -
Договір), відповідно до якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити газ на умовах цього Договору.

Договір містить наступні основні
умови:

- продавець передає покупцеві у період
з 1 квітня 2012 року по 31 грудня 2012 року
газ в обсязі 10 702,00 тис.куб.м., у тому
числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.):
квітень - 1000,00, травень - 150,00, червень -
102,00, липень - 100,00, серпень - 90,00, вересень
- 110,00, жовтень - 1900,00, листопад - 2250,00,
грудень - 5000,00 (п. 2.1.);

- обсяги газу, що планується передати за
цим договором (далі - плановий обсяг),
можуть змінюватись сторонами протягом
місяця продажу в установленому порядку
(п.2.1.1);

- приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. (п.3.6);

- ціна (граничний рівень цін) на газ для
теплопостачальних підприємств та
послуги з його транспортування
установлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики України
(п.5.1);

- до сплати ціна за 1000 куб.м. природного
газу - 3 509,00 грн., крім того ПДВ - 20%,
всього з ПДВ - 4210,80 грн. (п. 5.2.);

- у разі зміни НКРЕ ціни на природний
газ вона є обов'язковими для сторін за
цим Договором з моменту введення її в
дію (п.5.3);

- оплата за газ здійснюється покупцем
виключного грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати планових обсягів газу
протягом місяця поставки з урахуванням
положень п. 6.2. Договору (п. 6.1.);

- остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
20-го числа наступного за місяцем
поставки газу (п. 6.2.);

- у разі невиконання покупцем умов
пункту 6.1 цього Договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % відсотків
від суми простроченого платежу (п.7.2);

- строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим Договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 років
(п.9.2).

На виконання умов Договору позивач
здійснив протягом квітня - грудня 2012
року поставку відповідачу природного
газу , що підтверджується Актами
приймання природного газу , які
підписані представниками обох сторін,
підписи яких скріплені печатками
підприємств та не заперечується
відповідачем.

В порушення умов Договору, оплату за
отриманий природний газ відповідач
здійснював із порушенням встановлених
Договором строків, що не заперечується
відповідачем.

За прострочення виконання грошових
зобов'язань позивачем нараховані
договірна пеня та договірний штраф та
три проценти річних за вказаний у
розрахунках період прострочення.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги
підлягаючими повному задоволенню, з
огляду на наступне.

Предметом спору є стягнення
договірної пені, договірного штрафу та
три проценти річних за прострочення
виконання грошових зобов'язань за
договором купівлі-продажу природного
газу.

Сторони спірних правовідносин
являються правоздатними і дієздатними
юридичними особами, суб'єктами
господарювання у розумінні ст.ст. 2, 55
Господарського кодексу України (далі -
ГК України); зобов'язання, які виникли
між ними, суд вважає господарськими
договірними у сфері
господарсько-торговельної діяльності.
Господарсько-торговельна діяльність
опосередковується господарськими
договорами поставки, купівлі-продажу,
міни (бартеру) та іншими.

Договір, на підставі якого виникли
зобов'язання сторін, являється
договором поставки природного газу.

Загальні положення поставки
врегульовані параграфом 1 глави 30
Господарського кодексу України.

Відносини, що виникають із договору
поставки, також врегульовані Цивільним
кодексом України (далі - ЦК України).
Зокрема, статтею 712 ЦК України
встановлено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Предметом договору поставки, на
підставі якого виникли господарські
договірні зобов'язання сторін,
являється природний газ.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу" постачання природного
газу здійснюється відповідно до
договору, за яким постачальник
зобов'язується поставити споживачеві
природний газ, якісні характеристики
якого визначено стандартами, в обсязі
та порядку, передбачених договором, а
споживач зобов'язується сплачувати
вартість прийнятого природного газу в
розмірі, строки та порядку,
передбачених договором. Обов'язкові
умови договору між гарантованим
постачальником та споживачем
природного газу за регульованим
тарифом встановлюються в типовому
договорі про постачання природного
газу.

Права та обов'язки споживачів,
встановлені ст.19 Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу". Так, споживач, серед
іншого, зобов'язаний: укласти договір
на постачання природного газу;
забезпечувати своєчасну оплату в
повному обсязі послуг з постачання
природного газу згідно з умовами
договорів; не допускати
несанкціонованого відбору природного
газу.

Статтею 23 цього Закону встановлена
відповідальність за порушення
законодавства з питань функціонування
ринку природного газу, яка не
передбачає спеціальну
відповідальність за порушення
зобов'язань щодо строків та порядку
оплати за спожитий природний газ. Отже
до спірних правовідносин щодо порядку
та строків оплати застосовуються
положення договору та положення ГК
України, ЦК України.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
главою 22 ГК України. Статтею 193 ГК
України передбачено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 193, 202 ГК України та
статтями 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства; одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається, якщо інше не передбачено
договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК
України кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Статтею 218 ГК України визначено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідач не довів, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення, яке виразилось у
простроченні виконання грошових
зобов'язань з оплати за поставлений
товар.

У ст. 230 ГК України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно ст. 231 ГК України законом щодо
окремих видів зобов'язань може бути
визначений розмір штрафних санкцій,
зміна якого за погодженням сторін не
допускається. У разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. Штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

У статті 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно стаття 551 ЦК України
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

За прострочення оплати позивачем
нарахована пеня в сумі 48 062,59 грн. у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період прострочення , по
кожній поставці окремо, з врахуванням
зазначених умов Договору, положень ГК
України, часткової сплати вартості
поставленого природного газу.
Розрахунок договірної пені
перевірений судом, він зроблений вірно.

За прострочення оплати позивачем
нарахований штраф в сумі 114 664,96 грн. з
врахуванням зазначених умов Договору,
положень ГК України. Розрахунок
договірного штрафу перевірений судом,
він зроблений вірно.

Доводи відповідача, викладені у
письмовому відзиві щодо того, що
позивач просить суд застосувати
потрійну відповідальність за
порушення відповідачем грошових
зобов'язань, суд вважає такими, що
ґрунтуються на хибному тлумаченні
законодавства.

Щодо клопотання відповідача про
зменшення розміру штрафних санкцій,
суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Суд, враховуючи тяжкий фінансовий стан
позивача, те, що заявлена до стягнення
сума значно менша від невчасно
сплаченої суми за отриманий газ (45799734, 71
грн.), відмовляє у задоволення
клопотання відповідача про зменшення
розміру штрафних санкцій до 1000,00 грн.

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення договірної пені та
договірного штрафу за прострочення
виконання грошового зобов'язання
підлягають повному задоволенню.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сторони у Договорі не встановили інший
розмір процентів річних, тому
позивачем обґрунтовано нараховані три
проценти річних від прострочених сум в
сумі 9 612,52 грн. за періоди прострочення
з врахуванням часткових сплат вартості
поставленого природного газу.
Розрахунок трьох процентів річних
перевірений судом, він зроблений вірно.

З огляду на наведені норми
законодавства та докази, наявні у
справі, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
понесені останнім при поданні позову, ,
а саме: 3446,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. 49, ст. 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "По газопостачанню та
газифікації "Черкасигаз" (м. Черкаси,
вул. Громова, 142, ідентифікаційний код
03361402) на користь публічного
акціонерного товариства Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6,
ідентифікаційний код 20077720): 48 062,59 грн.
пені, 9612,52 грн. три проценти річних, 114
664,96 грн. 7 % штрафу та 3446,80 грн. судового
збору.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом 10 днів з дня складення повного
рішення.

Повне рішення складено 03 вересня
2014 року.

Суддя
І.І. Гура