ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2014 р. Справа № 926/1027/14

За позовом Приватного підприємства
"Укравтотехторг"

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісервіс-Україна"

про повернення коштів - 56131,20 грн.

Суддя
О. Г. Проскурняк

Представники:

Від позивача - не з'явився

Від відповідача - Загарія О.Д.,
представник за довіреністю №18/14 від
17.07.2014 р.

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство
"Укравтотехторг" звернулось з позовом
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісервіс-Україна"
про повернення коштів у сумі 56131,20 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на те, що 23 жовтня 2012 року
та 10 жовтня 2013 року між приватним
підприємством "Укравтотехторг" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Полісервіс-Україна"
укладено договори поставки товару № 216
та № 529, за якими постачальник
(відповідач) зобов'язувався поставити,
а покупець (позивач) зобов'язувався
прийняти та оплатити товар (бланки)
згідно видатково-прибуткових
накладних. Далі позивач зазначає, що у
протоколі № 1 від 12 вересня 2007 року
визначено, що вартість виготовлення
одного бланка товариством з обмеженою
відповідальністю "Полісервіс-Україна"
становить 2,04 грн., проте у видатковій
накладній №216 від 23 жовтня 2012 року за
договором № 216 ціна за один бланк
становить - 44,70грн., а у видаткових
накладних №529 від 04 жовтня 2013 року, № 569
від 27 грудня 2013 року, №541 від 25 жовтня 2013
року, № 548 від 06 листопада 2013 року за
договором № 529 ціна за один бланк
становить - 114,30 грн. У зв'язку з
вищезазначеним, позивач просить
повернути зайво сплачені кошти за
договорами поставки товару № 216 від 23
жовтня 2012 року та № 529 від 10 жовтня 2013
року на загальну суму 56131,20 грн.

Відповідач у відзив на позовну заяву
позовні вимоги не визнає, тому що
вважає, що ціни встановлені та сплачені
за договорами № 216 від 23 жовтня 2012 року
та № 529 від 10 жовтня 2013 року за згодою
сторін, у зв'язку з чим просить
відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
відповідача, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши докази, що мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив:

23 жовтня 2012 року та 10 жовтня 2013 року між
приватним підприємством
"Укравтотехторг" та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Полісервіс-Україна" укладено договори
поставки товару № 216 та № 529, за якими
постачальник (відповідач)
зобов'язувався поставити, а покупець
(позивач) зобов'язувався прийняти та
оплатити товар (бланки) згідно
видатково-прибуткових накладних.

У відповідності до пунктів 1.4 та 1.3
договорів постачальник зобов'язується
поставити кожну партію товару не
пізніше 15 календарних днів з моменту 100%
передоплати партії товару, яка
постачається згідно відповідної
накладної, так відповідно до 2.1.
договорів сума договору складається з
суми вартості усіх
видатково-прибуткових накладних
оформлених на протязі строку дії
договорів.

Так, за договором № 216 від 23 жовтня 2012
року відповідачем поставлено бланки
«Довідка-рахунок» та «Номерні знаки»
Транзит» за ціною 44,70 грн. за один бланк
на загальну суму 447000,00 грн., а за
договором № 529 від 10 жовтня 2012 року
відповідачем поставлено вищезазначені
бланки за ціною 114,30 грн. за бланк - на
суму 13716,00 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями, рахунками та
видатковими накладними.

При цьому, у протоколі № 1 від 12 вересня
2007 року засідання комісії Міністерства
аграрної політики України з визначення
на конкурсних засадах підприємств з
виготовлення та видачі суб'єктам
господарювання довідок-рахунків та
актів приймання-передавання машин
визначено, що вартість виготовлення
одного бланка товариством з обмеженою
відповідальністю "Полісервіс-Україна"
становить 2,04 грн.

Проте, комісією у вищезазначеному
протоколі не визначено обов'язку
дотримуватись даної ціни та не
заборонено її підвищувати в
односторонньому порядку, без окремого
повторного погодження на бланки
«Довідка-рахунок», при цьому,
вищезазначений протокол не регулює
ціни на бланки «Номерні знаки»
Транзит».

Відповідно до статті 190 Господарського
кодексу України вільні ціни
визначаються на всі види продукції
(робіт, послуг), за винятком тих, на які
встановлено державні регульовані ціни.
Вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання.

Статтею 11 Закону України «Про ціни та
ціноутворення» визначено, що вільні
ціни встановлюються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін на всі товари, крім тих, щодо
яких здійснюється державне
регулювання цін.

Статтею 12 вищезазначеного Закону
встановлено, що державні регульовані
ціни запроваджуються на товари, які
справляють визначальний вплив на
загальний рівень і динаміку цін, мають
істотну соціальну значущість, а також
на товари, що виробляються суб'єктами,
які займають монопольне (домінуюче)
становище на ринку.

Статтею 179 Господарського кодексу
України встановлено, що при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Так, позивач на вимогу суду не надав
доказів про встановлення державних
регульованих цін на товари зазначені в
договорах № 216 від 23 жовтня 2012 року та №
529 від 10 жовтня 2013 року у відповідності
до Закону України «Про ціни і
ціноутворення». Отже, означена ціна в
договорах у відповідності до їх умов та
статті 190 Господарського кодексу
України та статті 11 Закону України «Про
ціни та ціноутворення» є вільною та
узгодженою сторонами.

З огляду на вищевикладені обставини,
суд вважає безпідставними доводи
позивача стосовно того, що
відповідачем здійснювався продаж
бланків за завищеною ціною. Окрім того,
відповідачем поставлено товару на всю
суму сплачену позивачем.

У зв'язку з чим, суд дійшов висновку у
задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись статтями 4-2, 4-3, 22, 33, 34, 43, 49, 75,
82, 83, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський с у д, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову, відмовити.

Повне рішення складено 02.09.2014 р.

Суддя
О.Г. Проскурняк