ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року Справа № 914/1195/14

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -
головуючий (доповідач), судді Бенедисюк
І.М. і Палій В.В.

розглянув касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ (далі - Товариство),

на рішення господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 та

постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014

зі справи № 914/1195/14

за позовом Товариства

до комунального підприємства
"Бориславтеплоенерго", м. Борислав
Львівської області (далі -
Підприємство),

про стягнення заборгованості.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

позивача - Пількевича В.В.,

відповідача - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення
заборгованості за газ, включаючи суми
пені, 3% річних, "інфляційних втрат",
штрафу.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 (суддя Рим
Т.Я.), залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014 (колегія
суддів у складі: Бонк Т.Б. - головуючий,
Бойко С.М. і Якімець Г.Г.): позов
задоволено частково; стягнуто з
Підприємства на користь Товариства: 584
600,44 грн. основного боргу; 7
687,90 грн. пені; 19 793,07 грн. - 3% річних; 6 879,94
грн. "інфляційних втрат"; 12 739,14 грн.
судового збору; у решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України
Товариство просить скасувати
оскаржувані рішення та постанову
попередніх судових інстанцій з даної
справи у частині відмови в позові щодо
стягнення пені в сумі 17 938,42 грн. та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким стягнути з Підприємства на
користь Товариства пеню в зазначеній
сумі. Скаргу з посиланням на статтю 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, судову практику
Європейського суду з прав людини,
статтю 233 Господарського кодексу
України, статті 549-552 Цивільного кодексу
України, статті 42, 43, 83, 84 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) мотивовано порушенням
названими судовими інстанціями норм
матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не
надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК
України належним чином повідомлені про
час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених
попередніми судовими інстанціями
фактичних обставин справи
правильність застосування ними норм
матеріального і процесуального права,
Вищий господарський суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення касаційної
скарги з огляду на таке.

Судові інстанції у розгляді справи
виходили з таких обставин та висновків.

Товариством і Підприємством укладено
договір купівлі-продажу природного
газу від 30.09.2011 № 14/2543/11 (далі - Договір),
за яким продавець (Товариство)
зобов'язується передати у власність
покупцю (Підприємство) у IV кварталі 2011
року та у 2012 році імпортований
природний газ для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами, а покупець зобов'язується
приймати та оплачувати газ на умовах
цього договору.

На виконання Договору Товариство
поставило, а Підприємство отримало
природний газ на загальну суму 2 629 760,86
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу.

Товариством було надіслано
Підприємству вимогу від 28.01.2014
№26/2-23-14 про сплату основного боргу та
штрафних санкцій за несвоєчасний
розрахунок за природний газ. Доказів
погашення заборгованості у сумі
584 600,44 грн. Підприємством не подано,
суму основного боргу ним визнано.

Згідно з умовами Договору

- остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
(пункт 6.1);

- за невиконання покупцем умов пункту 6.1
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити (крім
суми заборгованості) продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу (пункт 7.2).

За умовами Договору перебіг позовної
давності (про застосування якої до
вимог про стягнення неустойки заявив
відповідач) починається зі спливом
строку виконання грошового
зобов'язання, тобто з 15 число місяця,
наступного за звітним. Як вбачається з
розрахунку позивача, за зобов'язаннями
грудня 2012 року пеню нараховано за
період з 27.01.2013 по 09.06.2013. Проте позовна
заява надіслана до господарського суду
28.03.2014, тому слід відмовити у стягненні
пені, яка нарахована за цей період і
становить 14 414,81 грн. Обґрунтованим, за
розрахунком місцевого господарського
суду, є стягнення пені в сумі
25 626,32 грн.

Нарахування штрафу в сумі 40 922,03 грн.
Товариством здійснено поза межами
позовної давності.

Беручи до уваги, що:

- позивачем не обґрунтовано завдання
йому збитків у зв'язку з порушенням
зобов'язання відповідачем;

- станом на час розгляду справи по суті
відповідач сплатив більшу частину
боргу за одержаний природній газ;

- з матеріалів справи вбачається, що
несвоєчасна оплата за одержаний газ
спричинена інфляційними процесами в
економіці та невчасними розрахунками
за спожитий газ населенням та
бюджетними організаціями; так,
дебіторська заборгованість
відповідача становить 6 986,2 тис. грн., у
тому числі населення - 5 128,64 тис. грн.;

- Підприємство є єдиним у м.
Бориславі, яке забезпечує населення і
соціальну сферу послугами з
теплопостачання, тому фінансова
неспроможність Підприємства може
призвести до кризової ситуації у
соціальній сфері міста, -

місцевий господарський суд (з
яким погодилася й апеляційна
інстанція) вважав за можливе згідно з
клопотанням відповідача зменшити
розмір пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання до 30%, що становить 7 687,90
грн.

Вимоги про стягнення з відповідача 3% у
сумі 19 793,07 грн. є обґрунтованими.

Товариством невірно здійснено
розрахунок "інфляційних втрат" (за 8
днів грудня 2012 року помилково
нараховано 8 309,52 грн.). Задоволенню
підлягають вимоги щодо стягнення
інфляційних нарахувань у сумі 6 879,94 грн.

Причиною подання касаційної скарги в
даній справі стала незгода Товариства
з рішеннями попередніх судових
інстанцій в частині зменшення суми
пені (на 17 938,42 грн.).

Відповідно до частини другої статті 233
Господарського кодексу України якщо
порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Пунктом 3 статті 83 ГПК України
передбачено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

З висновками попередніх судових
інстанцій у частині зменшення суми
пені погодитися не можна з урахуванням
такого.

Згідно з частиною першою статті 43 ГПК
України оцінка доказів здійснюється
господарським судом на основі
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності.

Оскаржувані (в зазначеній частині)
судові рішення цим вимогам не
відповідають.

Судами не зазначено будь-яких доказів,
на підставі яких вони дійшли висновків,
покладених в основу їх рішень у частині
зменшення суми пені.

Касаційна ж інстанція згідно з
частиною другою статті 1117 ГПК України
не має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Відтак оскаржувані судові рішення
відповідно до пункту 3 статті 1119 і
частини першої статті 11110 ГПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи (у згаданій частині) на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У решті прийняті по суті справи судові
рішення відповідають нормам
матеріального і процесуального права
та сторонами не оскаржуються.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014 зі
справи № 914/1195/14 скасувати у частині
відмови в позові про стягнення пені в
сумі 17 938,42 грн.

Справу у відповідній частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У решті зазначені рішення і
постанову залишити без змін.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
В. Палій