Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/16035/14 27.08.14

За позовом Департаменту будівництва та
житлового забезпечення виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації)

до Публічного акціонерного товариства
"Старокиївський банк"

про стягнення 18 996 453,88 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Федорчук І.І. -
довіреність б/н від 25.07.2014 року;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент будівництва та житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
звернувся до господарського суду м.
Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Старокиївський банк" про стягнення 18 996
453,88 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач не виконав умови Договору
№8-Д про депозитний вклад від 22.07.2005
року, щодо повернення позивачу
депозиту та виплати процентів за
депозитом.

З цих підстав позивач просив
задовольнити позов, стягнувши з
відповідача на свою користь 14 780 000,00
грн. - основного боргу (депозиту), 2 973 610,94
грн. - відсотків за користуванням
депозитним вкладом, 878 025,02 грн. - 3%
річних, 364 817,92 грн. - пені, 73 080,00 грн. -
судового збору.

Ухвалою від 06.08.2014 року порушено
провадження по справі та призначено її
розгляд на 20.08.2014 року.

20.08.2014 року представник відповідача у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
день та час розгляду справи
повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача у судове
засідання перешкоджає вирішенню спору
по суті, суд вважав за доцільне
відкласти розгляд справи на 27.08.2014 року.

27.08.2014 року представник відповідача у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
день та час розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Представник позивача в судовому
засіданні 27.08.2014 року позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 27.08.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності, та заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2005 року між Акціонерним товариством
"Старокиївський банк" (перейменовано в
Публічне акціонерне товариство
"Старокиївський банк"; далі по тексту -
відповідач, Банк) Головним управлінням
житлового забезпечення Київської
міської державної адміністрації
(реорганізовано в Департамент
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації); далі по тексту -
вкладник, позивач) укладено Договір
№8-Д про депозитний вклад (далі по
тексту - Догові).

Відповідно до п. 1.1. Договору вкладник
перераховує банку грошові кошти в
національній валюті в сумі 4 000 000
(Чотири мільйони) гривень на термін з 25
липня 2005 по 26 грудня 2005 року з
нарахуванням 14 (чотирнадцять)% річних.

Згідно з п. 2.2. Договору банк має право
змінювати процентну ставку за вкладом
при зміні кон'юнктури фінансового
ринку за погодженням з вкладником. У
разі незгоди вкладника зі зміною
процентної ставки за договором банк
достроково (протягом одного дня)
повертає суму вкладу разом з
нарахованими на момент розірвання
відсотками. В цьому випадку сума вкладу
і відсотки перераховуються на поточний
рахунок вкладника без застосування
штрафних санкцій.

Вкладник зобов'язується у разі
дострокового запитання вкладу (повного
або часткового) попередити про це банк
за 3 робочих дні (п. 2.6. Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору термін дії
договору обмежений моментом зняття
грошових коштів з депозитного рахунку.

Під час дії Договору були укладені
додаткові угоди за якими строк дії
Договору продовжено до 31 грудня 2012 року
а відсоткова ставка знижена до 11,5%
(одинадцяти цілих п'ять десятих)
відсотки річних.

Рішенням Київської міської ради від 15
березня 2012 року № 198/7535 «Про діяльність
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації)» передбачено
реорганізувати Головне управління
капітального будівництва виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) шляхом приєднання до
Головного управління житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) та
перейменувати Головне управління
житлового забезпечення виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) у Департамент
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації). Окрім того п. 4
вищезазначеного рішення передбачено,
що вказані у пункті 1 цього рішення
структурні підрозділи виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) є правонаступниками
майна, всіх прав та обов'язків
реорганізованих відповідних Головних
управлінь, управлінь та відділів.

28 грудня 2012 року Акціонерним банком
«Старокиївський банк» було направлено
лист позивачу про підтвердження наміру
пролонгації дії договору, але вчасної
відповіді позивачем банку надано не
було.

03 квітня 2013 року Департамент
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) як правонаступник
Головного управління житлового
забезпечення надіслав банку вимогу про
повернення коштів, але банк
перерахував за 2013 рік тільки 7 200 000 (сім
мільйонів двісті тисяч) грн. Окрім того,
банк здійснив повернення тіла позики у
2014 році, а саме перерахувавши 03 червня
2014 року 10 000, 00 грн. (десять тисяч
гривень) та 12 червня 2014 року 10 000, 00 грн.
(десять тисяч гривень).

Листом вих. №056/95-811 від 04.03.2014 року
позивач звернувся до відповідача з
претензією про виплату 14 780 000,00 грн. -
заборгованості за договором, 2 399 115,05
грн. - відсотків за користуванням
депозитним вкладом, 709 243,14 грн. - 3%
річних, 2 235 002,74 грн. - подвійну облікову
ставку НБУ (пеня).

Листом вих. №817/01-02 від 08.04.2014 року
відповідач повідомив позивача про
наступне: «

- Згідно Додаткової угоди №5 від "28"
листопада 2008 року до Договору про
депозитний вклад №8-Д від "22" липня 2005
року строк розміщення грошових коштів
закінчився "31" грудня 2012 року.

- У зв'язку з закінченням строку дії
депозиту та відсутністю у договорі
реквізитів банківського рахунку на
який ПАТ "Старокиївський банк" повинен
був перерахувати суму депозиту після
закінчення строку депозиту, "28" грудня
2012 року Головному управлінню житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації") було
і направлено лист (вих. №2936/02-02) із
проханням або підписати додаткову
угоду про пролонгацію строку
розміщення грошових коштів, або надати
банківські реквізитів рахунку на який
необхідно перерахувати грошові кошти у
сумі 22 000 000,00 грн. (двадцять два мільйони
гривень 00 коп.).

- Оскільки строк дії депозиту
закінчився, то починаючи з "01" січня 2013
року грошові кошти у розмірі 22 000 000,00
грн. (двадцять два мільйони гривень 00
коп.) обліковуються банком як вклад
(депозит) на вимогу, оскільки інший
порядок у Договорі про депозитний
вклад №8-Д від "22" липня 2005 року не
встановлено. Згідно з Тарифами ПАТ
"Старокиївський банк" у період з "01"
січня 2013 року та станом на даний час
процентна ставка за вкладом (депозитом)
на вимогу встановлена на рівні 0 (нуль) %
річних.

- У зв'язку з усім вищевикладеним
вважаємо, що Ваше твердження стосовно
того, що Договір про депозитний вклад
№8-Д від "22" липня 2005 року вважається
пролонгованим до "31" грудня 2015 року на
умовах Додаткової угоди №5 від "28"
листопада 2008 року, яка передбачає
сплату 11,5 % річних, є безпідставним,
оскільки у зв'язку зі тим, що вкладник
не вимагав повернення депозиту зі
спливом його строку, банк перестав
обліковувати депозит як "строковий
вклад (депозит)", що передбачає
нарахування 11,5% річних, та на вимогу
чинного законодавства України,
починаючи з "01" січня 2013 року обліковує
депозит як "вклад (депозит) на вимогу",
що передбачає нарахування 0% річних.»

Щодо закінчення строку дії Договору з
01.01.2013 року, у зв'язку з тим що позивач не
вимагав повернути вклад, суд зазначає
наступне

Відповідно до ч. 4 ст. 1060 ЦК України якщо
вкладник не вимагає повернення суми
строкового вкладу зі спливом строку,
встановленого договором банківського
вкладу, або повернення суми вкладу,
внесеного на інших умовах повернення,
після настання визначених договором
обставин договір вважається
продовженим на умовах вкладу на вимогу,
якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ч. 4 ст. 1060 ЦК України, пунктами 4.2. та 2.6.
Договору, Договір №8-Д про депозитний
вклад від 22.07.2005 року є таким що
пролонгований на тих самих умовах, та
на той саме строк, виходячи із того що
додатковою угодою №5 від 28 листопада 2008
року, договір пролонговано до 31 грудня
2012 року то застосувавши вимоги чинного
законодавства, суд дійшов до висновку,
що сторони мають діяти на тих самих
умовах з 01 січня 2013 року до 31 грудня 2015
року.

Отже, банк зобов'язаний сплачувати
відсотки (11,5 % річних) за користування
грошовими коштами за умови Договору
№8-Д про депозитний вклад від 22.07.2005
року за 2013 - 2014 роки.

Спір виник у зв'язку з тим, що на думку
позивача відповідач в порушенням умов
Договору не повернув позивачу 14 780 000,00
грн. - основного боргу (депозиту) та 2 973
610,94 грн. - відсотків за користуванням
депозитним вкладом, в зв'язку з чим
позивач просить суд стягнути з
відповідача на його користь
вищевказані кошти.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що Договір який
уклали сторони за своєю юридичною
природою є договором банківського
вкладу.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. 2.4. Глави 2 Положення
про порядок здійснення банками України
вкладних (депозитних) операцій з
юридичними і фізичними особами,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України від 03.12.2003
року №516 «Про затвердження Положення
про порядок здійснення банками України
вкладних (депозитних) операцій з
юридичними і фізичними особами» (далі
по тексту - Положення №516), за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від іншої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові цю суму та проценти на неї
або дохід в іншій формі на умовах та в
порядку, установлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). Договором може бути
передбачено внесення грошової суми на
інших умовах її повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором. Умова договору
про відмову від права на одержання
вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно з абз. 1 п. 3.3. Положення №516 банки
повертають вклади (депозити) та
сплачують нараховані проценти у
строки, що визначені умовами договору
банківського вкладу (депозиту) між
вкладником і банком.

Відповідно до абз. 2 п. 3.3. Положення №516
за договором банківського вкладу
(депозиту) незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, розміщених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Згідно з ч. 3 ст. 1058 ЦК України до
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що відповідач в порушення
умов Договору не виконав свої
зобов'язання щодо повернення позивачу
грошових коштів (вкладу, депозиту) та
відсотків за користування грошовими
коштами (вкладом, депозитом).

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, розміру позовних вимог
не оспорив, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення 14 780 000,00 грн.
- основного боргу, 2 973 610,94 грн. -
відсотків за користуванням депозитним
вкладом.

У відповідності до листа банку від 28
грудня 2012 року №2936/02-02, останній взяв на
себе зобов'язання повернути кошти у
повному обсязі до кінця 2013 року, однак
свої зобов'язання не виконав.

Відповідач припустився прострочення
платежу, а тому позивач, керуючись п. 3.1.
Договору та Законом України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
просить суд стягнути з відповідача
пеню, яка за розрахунками позивача
становить 364 817,92 грн.

Згідно з п. 3.1. Договору за невиконання
або неналежне виконання зобов'язань за
даним договором сторони несуть
відповідальність, встановлену чинним
законодавством України.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення пені за несвоєчасне
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань в розмірі 364 817,92 грн.,
нараховані відповідно до
законодавства, тому підлягають
задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК
України, просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 878 025,02 грн. -
3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача 878 025,02 грн. - 3%
річних, нормативно та документально
доведені, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
32, 33, 49, 75, 82-85, 121 ГПК України, суддя -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Старокиївський банк" (01033, м.
Київ, ВУЛИЦЯ МИКІЛЬСЬКО-БОТАНІЧНА,
будинок 6/8, ) на користь
Департаменту будівництва та житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) (01030,
м. Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок
42, ) 14 780 000 (чотирнадцять
мільйонів сімсот вісімдесят тисяч) грн.
00 коп. - основного боргу, 2 973 610 (два
мільйони дев'ятсот сімдесят три тисячі
шістсот десять) грн. 94 коп. - відсотків
за користуванням депозитним вкладом, 878
025 (вісімсот сімдесят вісім тисяч
двадцять п'ять) грн. 02 коп. - 3% річних, 364
817 (триста шістдесят чотири тисячі
вісімсот сімнадцять) грн. 92 коп. - пені, 73
080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн.
00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 01.09.2014 року.