м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємства «Авіс»
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Про стягнення 22 753,21 грн.
Суддя Ващенко
Представники сторін:
Від позивача: Маркевич І.М. представник
за довіреністю № б/н від 10.10.13.
Волошенюк Д.С. представник
за довіреністю № б/н від 01.07.14.
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю - підприємства «Авіс»
(далі - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Тітано» (далі - відповідач) про
стягнення 22 753,21 грн., а саме: 19 180,00 грн. -
основного боргу, 1 335,84 грн. - пені, 257,16
грн. - 3% річних, 1 980,21 грн. - збитків від
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказує на те, що відповідно до
підписаного між сторонами Договору
ДМП-124 (дистрибуції в регіоні) від 19.09.13.
позивач поставив відповідачу товар,
який не був оплачений останнім в
порушення взятих на себе зобов'язань, у
зв'язку з чим позивач вирішив
звернутись до суду з позовом про
стягнення заборгованості.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.07.14. порушено провадження у
розгляду на 28.08.14.
26.08.14. представником позивача через
відділ діловодства суду було подано
письмові пояснення по справі.
В судовому засіданні 28.08.14.
представником позивача підтримано
свої позовні вимоги.
Представник відповідача в судове
засідання 28.08.14. не з'явився, вимоги
ухвали суду від 17.07.14. про порушення
провадження в даній справі не виконав,
письмового відзиву на позов та
контррозрахунку ціни позову не надав,
заяв чи клопотань не подав і не
надіслав, про поважні причини неявки
суд не повідомив, про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.
Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.
Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.
В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача, що наданий позивачем,
повідомлення про вручення поштового
відправлення (ухвали суду від 17.07.14.)
відповідачу наявне в матеріалах
справи.
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, враховуючи предмет
спору, а також доказове наповнення
матеріалів справи, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
В судовому засіданні 28.08.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -
19.09.13. між позивачем (далі - Компанія) та
відповідачем (далі - Дистриб'ютор) було
укладено Договір № ДМП-124 (дистрибуції
в регіоні) (далі - Договір), згідно з
умовами якого (п. 1.1) Компанія поставляє
на умовах, передбачених Договором,
Дистриб'ютору товар, найменування,
асортимент, кількість та ціна якого
зазначаються у видаткових накладних,
податкових накладних, рахунках,
специфікаціях та інших документах, які
є невід'ємною частиною Договору.
Строк дії Договору сторонами погоджено
п. 10.1 з моменту його підписання (19.09.13.) і
діє до 31.12.14. включно крім випадків
дострокового припинення Договору
відповідно до п. 8.5 або за додатковою
письмовою згодою сторін.
Відповідно до п. 1.2 Договору
Дистриб'ютор зобов'язується отримати
товар, сплатити його вартість Компанії
та забезпечити реалізацію товару
третім особам від свого імені за свій
рахунок на умовах Договору.
Згідно з п. п. 2.1., 2.2. Договору, ціна за
одиницю товару, його асортимент і
кількість, загальна вартість кожної
партії товару, що поставляється
Компанією зазначається окремо по
кожній поставці у видатковій
накладній, що є невід'ємною частиною
Договору на підставі замовлень,
отриманих від Дистриб'ютора.
Дистриб'ютор зобов'язаний провести
повний розрахунок за кожну отриману
відповідно до накладної партію товару
протягом 21 календарного дня, рахуючи з
дати, зазначеної у видатковій
накладній. Якщо дата оплати припадає на
вихідний або святковий день, оплата
повинна бути здійснена в наступній за
нею банківський день.
Положеннями п. 4.4 Договору встановлено,
що право власності на товар переходить
від Компанії до Дистриб'ютора з моменту
її передачі Дистриб'ютору
Товар вважається переданим Компанією і
прийнятим Дистриб'ютором з моменту
підписання належним чином
уповноваженими представниками сторін
накладних. Повноваження фізичної
особи, яка являється представником
Дистриб'ютора і отримує відповідну
партію товару, підтверджується
довіреністю, оформленою відповідно до
вимог Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей (затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.96. № 99).
На виконання умов Договору, позивач за
видатковими накладними № AV000001838 від
13.01.14. та № AV000004724 від 27.01.14. здійснив
поставку товару відповідачу на
загальну суму 40 725,80 грн.
Вказані видаткові накладні підписані
сторонами та скріплені їх печатками,
довіреності відповідача на отримання
товарно-матеріальних цінностей від
позивача наявні в матеріалах справи.
Спір у справі виник в зв'язку з
неоплатою відповідачем поставленого
за Договором товару.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.
Відповідач своїм правом на подачу
письмового відзиву не скористався,
доказів на обґрунтування своєї
правової позиції у справі не надав.
Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.
Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
Приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.
Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які
відповідно до актів цивільного
Сторони мають право укласти договір,
в якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.
Як вбачається з умов Договору № ДМП-124
від 19.09.13., останній містить в собі
елементи договору поставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
В силу приписів ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.
У відповідності до банківських виписок
по особовому рахунку позивача, що
наявні в матеріалах справи,
відповідачем за поставлений товар за
вказаними видатковими накладними було
сплачено 21 545,80 грн.
Оскільки відповідач отримав товар,
однак в обумовлені строки не сплатив
позивачеві його вартості, позовні
вимоги мають бути задоволені у сумі 19
180,00 грн., що складає борг відповідача
станом на момент прийняття даного
рішення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених правових норм, а
також враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем, не спростував,
господарський суд дійшов висновку, що
позов нормативно та документально
доведений, та в частині стягнення
основного боргу підлягає задоволенню
повністю в розмірі 19 180,00 грн.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по платежам
позивач на підставі п. 8.2 Договору
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь 1 335,84 грн. - пені.

Пунктом 8.2 Договору встановлено, що при
порушенні умов оплати товару
Дистриб'ютором виплачується пеня в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від несплаченої суми за кожен
календарний день прострочення.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань (п. 1.12
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.13. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
№ 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення
виконання грошового зобов'язання, на
підставі викладеного вище здійснено
перерахунок пені та встановлено, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 1 335,84 грн., що
відповідає обґрунтованому розрахунку
позивача.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 257,16 грн. - 3%
річних та 1 980,21 грн. - збитків від
інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

За перерахунком суду, розмір відсотків
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання складає 257,16
грн., розмір збитків від інфляції
складає 1 980,21 грн., як те вбачається з
обґрунтованого розрахунку позивача,
внаслідок чого позовні вимоги в цій
частині є такими, що підлягають
задоволенню.

При цьому, відповідачем не оспорено
розрахунки пені, збитків від інфляції
та відсотків річних.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Тітано» (02105, м. Київ, проспект Миру, б.
12, кв. 54; ідентифікаційний код 38808372) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємства «Авіс»
(21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, б. 150;
ідентифікаційний код 13304871) 19 180
(дев'ятнадцять тисяч сто вісімдесят)
грн. 00 коп. - основного боргу, 1 980 (одну
тисячу дев'ятсот вісімдесят) грн. 21 коп.
- збитків від інфляції, 257 (двісті
п'ятдесят сім) грн. 16 коп. - 3% річних, 1 335
(одну тисячу триста тридцять п'ять) грн.
84 коп. - пені, 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат по
сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 02.09.14.

Суддя
Т.М. Ващенко