ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р.Справа № 922/1742/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Державне підприємство
"Завод ім.В.О. Малишева", м. Харків до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГАЛЛОН ГРУП", м.
Харків про стягнення заборгованості
в розмірі 3000,00 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Луценко О.І. за довіреністю №
30/16 від 14.01.2014 року,

відповідача - Кобець Б.Д. за
довіреністю від 03.01.2012 року.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Завод ім.В.О.
Малишева", м. Харків (позивач)
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГАЛЛОН ГРУП", м.
Харків про стягнення заборгованості в
розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування
позовних вимог, позивач посилається на
те, що позивачем згідно банківської
виписки від 28.02.2012 року, було зайво
сплачено суму в розмірі 3000,00 грн., з
урахуванням чого та враховуючи приписи
ст. 1212 Цивільного кодексу України,
просить суд повернути позивачу зайво
сплачені грошові кошти та судові
витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 07 травня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 10
червня 2014 року о 10:15 год.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 10 червня 2014
року розгляд справи було відкладено на
02.07.2014 року о 10:15 годині.

До господарського суду Харківської
області 27.06.2014 року від представника
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву (вх. № 22016), відповідно до якого
просить суд в задоволенні позову
відмовити повністю.

До господарського суду Харківської
області 02.07.2014 року від представника
позивача надійшла заява (вх.№ 22435),
відповідно до якої просить суд
долучити до матеріалів справи
витребувані судом документи.

Всі надані представниками сторін
документи були прийняті судом до
розгляду, досліджені та долучені до
матеріалів справи.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив суд
задовольнити позов та стягнути з
відповідача на свою користь 3000,00 грн.,
витрати, пов'язані з веденням судового
процесу в розмірі 1827,00 грн. покласти на
відповідача. У судовому засіданні
представник позивача пояснив, що на
підставі видаткової накладної № 7/14-1
від 14.07.2011 року було поставлено товар:
Бензин автомобільний А-76 (у кількості:
1,456 т, на суму 14 916,67 грн. та ПДВ 2983,33 грн.,
всього на загальну суму 17 900,00 грн.) та
дизельне паливо (у кількості: 4,1475 т., на
суму 37 291,66 грн. та ПДВ 7458,33 грн.).
Вказаний товар, було прийнято
позивачем двома партіями, про що
свідчить прибутковий ордер № 97 від
14.07.2011 року, відповідно до якого
позивачем було прийнято дизельне
паливо на загальну суму 44750,00 грн., в
тому числі ПДВ 7458,34 грн. та прибутковий
ордер №98 від 14.07.2011 року, відповідно до
якого позивачем було прийнято бензин
автомобільний А-76 на загальну суму 17
900,00 грн., в тому числі ПДВ 2983,33 грн., з
урахуванням того, що товар приймався
окремо двома партіями, тому й оплата
здійснювалась також окремо. Товар, який
був отриманий згідно прибуткового
ордеру №98 від 14.07.2011 року на загальну
суму 17 900,00 грн., в тому числі ПДВ 2983,33
грн., був сплачений у повному обсязі.
Дизельне паливо (у кількості: 4,1475 т., на
суму 37 291,66 грн. та ПДВ 7458,33 грн., всього
на загальну суму 44 749,99 грн.), що було
прийнято позивачем на підставі
прибуткового ордеру № 97 від 14.07.2011 року,
було сплачено на суму 47 749,99 грн., а тому
зайво сплаченою залишилась сума в
розмірі 3000,00 грн.

Представник відповідач у судовому
засіданні зазначив, що позивач не
виконав ухвалу господарського суду
Харківської області від 07.05.2014 року,
відповідно до якої було зобов'язано
сторони провести звірку взаємних
розрахунків, для чого позивачу
необхідно було направити свого
повноважного представника до
відповідача. По суті справи
представник відповідача пояснив, що
так, дійсно, відповідач поставив на
адресу позивача товар (дизельне паливо)
на загальну суму 44 749,99 грн. в тому числі
ПДВ 7458,33 грн., а перераховано позивачем
суму 47 749,99 грн.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення присутніх
представників сторін, повністю,
всесторонньо, за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, оцінивши надані
сторонами докази та надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам
справи з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог
учасників судового процесу,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд,
виходить з наступного.

21 червня 2010 року між Державним
підприємством "Завод ім.В.О. Малишева",
м. Харків (позивачем, замовником) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ГАЛЛОН ГРУП", м.
Харків (відповідачем, постачальником)
було укладено договір поставки №
10-547/1ДП (Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору,
постачальник зобов'язався поставити та
передати, а замовник прийняти та
оплатити нафтопродукти в асортименті:
бензин А-76, А-80, дизпаливо, далі Товар, в
порядку та строки обумовлені даним
договором.

На підставі п. 3.5. Договору товар
повинен бути поставлений відповідачем
на протязі 3-х днів з моменту отримання
грошових коштів на розрахунковий
рахунок постачальника.

Відповідно до п.2.3. Договору, оплата
товару проводиться на підставі
виставленого рахунку - фактурі.

Відповідно до п. 5.1. Договору позивач
зобов'язувався оплатити відповідачу
товар по цьому договору шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок відповідача, на підставі
рахунку-фактури, або за домовленістю
сторін, передплата у розмірі 100
відсотків.

Відповідачем було виставлено
рахунок-фактуру № 7/13-1 від 13.07.2011 р. на
поставку товару: бензин автомобільний
А-76 на суму 14 916,67 грн. та дизельне
паливо на суму 37 291,66 грн., та ПДВ 10441,67
грн. Загальна вартість товару, що
повинен бути переданий разом з ПДВ
складає 62650,00 грн.

Судом встановлено, що поставка товару
за Договором № 10-547/1ДП від 21 червня 2010
року відповідачем, здійснювалась без
отримання попередньої оплати, як це
було визначено умовами п.5.1. Договору.

Судом встановлено, що на підставі
видаткової накладної № 7/14-1 від 14.07.2011
року було поставлено товар: бензин
автомобільний А-76 (у кількості: 1,456 т, на
суму 14 916,67 грн. та ПДВ 2983,33 грн., всього
на загальну суму 17 900,00 грн.) та дизельне
паливо (у кількості: 4,1475 т., на суму 37 291,66
грн. та ПДВ 7458,33 грн.). Вказаний товар,
було прийнято позивачем двома
партіями, окремо одна від одної, про що
свідчить прибутковий ордер № 97 від
14.07.2011 року, відповідно до якого
позивачем було прийнято дизельне
паливо на загальну суму 44750,00 грн., в
тому числі ПДВ 7458,33 грн. та прибутковий
ордер №98 від 14.07.2011 року (арк.с. 53),
відповідно до якого позивачем було
прийнято бензин автомобільний А-76 на
загальну суму 17 900,00 грн., в тому числі
ПДВ 2983,33 грн., з урахуванням того, що
товар приймався окремо двома партіями,
тому й оплата здійснювалась також
окремо. Товар, який був отриманий
згідно прибуткового ордеру №98 від
14.07.2011 року на загальну суму 17 900,00грн., в
т. ч. ПДВ 2983,33 грн., був сплачений у
повному обсязі, згідно банківської
виписки від 09.09.2011р. (арк.с. 52)

З наданих до матеріалів справи
документів, вбачається, що дизельне
паливо у кількості: 4,1475 т., на суму 37 291,66
грн. та ПДВ 7458,33 грн., всього на загальну
суму 44 749,99 грн., було прийнято позивачем
на підставі прибуткового ордеру № 97
від 14.07.2011 року (арк.с. 12) та сплачено на
загальну суму 47 749,99 грн., про що
свідчить банківська виписка (арк.с. 13).

З урахуванням викладених обставин
справи, судом встановлено та не
спростовано відповідачем у судовому
засіданні, що позивачем було зайво
сплачено суму в розмірі 3000,00 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковими.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або не збільшення
майна у iншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1
частини другої статті 11, частин першої
та другої статті 509 ЦК України цивiльнi
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогiєю породжують цивiльнi права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дiї, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином вiдповiдно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
aктiв цивільного законодавства, а за
вiдсутноcтi таких умов та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства - вiдповiдно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті
177 ЦК України об'єктами цивільних прав
є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Системний аналіз положень частини
першої, пункту 1 частини другої статті
11, частини першої статті 177, частини
першої статті 202, частин першої та
другої статті 205, частини першої статті
207, частини першої статті 1212 ЦК України
дає можливість дійти висновку про те,
що чинний договір чи інший правочин є
достатньою та належною правовою
підставою набуття майна (отримання
грошей).

Пунктом 9.1. Договору, передбачено, що
Договір набирає законної сили з
моменту його підписання та діє до 31.12.2011
року, у випадку якщо одна із сторін не
заявила про свій намір розірвати
договір на протязі строку його дії,
договір вважається пролонгованим на
один календарний рік.

З урахуванням викладених положень
Договору, суд приходить до
обґрунтованого висновку, що Договір
поставки № 10-547/1ДП від 21 червня 2010 року,
припинив свою дію ще у 2013 році.

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті
1212 ЦК України звужує застосування
інституту безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зi сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Стаття 1213 Цивільного кодексу України
передбачає, що набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі.

Таким чином, враховуючи те, що
отриманий від відповідача товар був
сплачений у повному обсязі, а тому
зобов'язання за даним договором
припинились, а спірний Договір ще у 2013
році припинив свою дію, тому суд
вважає, що у відповідача були відсутні
правові підстави для утримання
грошових коштів у розмірі 3000,00 грн.
перерахованих позивачем, в зв'язку з
чим відповідач відповідно до ст. 1212 ЦК
України зобов'язаний повернути
позивачу зайво перераховані останнім
грошові кошти в сумі 3000,00 грн., з
урахуванням чого позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати покладаються на
відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611,
1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1,
4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Галлон Груп» (61070,
м.Харків, вул. Академіка Проскури, буд. 1,
) на користь Державного
підприємства "Завод імені В.О.
Малишева", м. Харків (61037, м.Харків,
вул.Плеханівська, будинок 126, ) суму зайво сплачених грошових
коштів в розмірі 3000,00 грн. та сплачений
судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 07.07.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/1742/14