ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.Справа № 922/2802/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові
мережі", м. Харків до ПП фірма
"Альтаір", м. Харків про стягнення 47092,47
грн. за участю представників:

позивача - Танчак Н.В., довіреність
№38-2072/470 від 10.05.14 р.,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом про
стягнення з відповідача 47092,47грн.
заборгованості, в тому числі: 40726,61грн.
заборгованості за неналежне виконання
договірних зобов'язань, 2262,33грн.
інфляційних, 701,69грн. 3% річних та
3401,84грн. пені. Свої вимоги обґрунтовує
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
про постачання теплової енергії № 9398
від 01.11.2001р., внаслідок чого виникла
заборгованість.

Ухвалою суду від 09.07.14р. за позовною
заявою було порушено провадження по
справі та призначено до розгляду у
відкритому судовому засіданні.

18.08.14р. представник позивача надав
заяву про виправлення описки, в якій
просить суд вважати вірною назву
відповідача - Приватне підприємство
фірма "Альтаир".

Суд, розглянувши зазначену заяву,
зважаючи на те, що відповідно до
Довідки про включення до єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України повна назва
відповідача - Приватне підприємство
фірма "Альтаир", суд вважає за можливе
задовольнити зазначену заяву.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.08.14р. підтримав позовні
вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 18.08.14р. не з`явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення, яке повернулось на
адресу суду з відміткою про отримання,
про причини неявки суд не повідомив,
витребувані судом документи та відзив
на позовну заяву не надав.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, а також те, що
ухвалою суду від 22.07.14р. сторони було
повідомлено, що у разі неявки їх
представників у судове засідання та
ненадання витребуваних судом
документів, суд має право розглянути
справу за наявними в ній матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме поштових повідомлень про вручення
відповідачу ухвал суду по справі від
09.07.14р. та 22.07.14р., яке повернулось на
адресу суду з відміткою про отримання
відповідачем зазначених ухвал, а отже
відповідач мав достатньо часу
підготувати відзив на позовну заяву та
надати витребувані судом документи.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтею 75 ГПК України, суд
розглядає справу за наявними
матеріалами без участі представника
відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи позовної заяви,
повно та всебічно дослідивши обставини
справи та докази на їх підтвердження,
суд виходить з наступного.

КП "Харківські теплові мережі" згідно
укладеного договору № 9398 на постачання
теплової енергії від 01 листопада 2001
року та на підставі Розпорядження про
початок та кінець опалювального сезону
2012-2013, 2013-2014 р.р. здійснювало постачання
теплової енергії у нежитлові
приміщення Відповідача, які
знаходяться у житловому будинку за
адресою: м. Харків, вул. Чернишевського,
65, по о/рахунку 17400-2797 в повному обсязі.
Система опалення Відповідача є
невід'ємною частиною системи опалення
житлового будинку.

Факт споживання відповідачем теплової
енергії в опалювальний сезон 2012-2013,
2013-2014 р. р. підтверджується актами на
включення та відключення опалення,
підписаними уповноваженими
представниками теплопостачальної
організації та балансоутримувача та
скріплений печатками обох сторін. На
підставі чого відповідачу були
направлені рахунки за спожиту теплову
енергію.

Відповідачем не сплачено направлені
рахунки за спожиту теплову енергію, у
зв`язку з чим станом на 01.07.2014 року
заборгованість за неналежне виконання
договірних зобов'язань складає 40726,61
грн., яка утворилась за період з жовтня
2012 року по квітень 2014 включно.

Надаючи правову кваліфікацію доказам,
які надані та викладеним обставинам з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог, суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договір та інші
правочини та юридичні факти. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
господарювання (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вичинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкту (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не припустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи,
відповідач не сплатив 40726,61 грн.
заборгованості та не надав суду жодних
доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції
України, статей 15,16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що відповідач
жодного разу не контактував з
позивачем та відмовлявся приймати
рахунки на оплату за поставлену йому
електроенергію. Оскільки відповідач
відмовлявся приймати рахунки на оплату
кожного місяця, позивач змушений був у
кінці кожного опалювального сезону
надсилати відповідачу рахунки одразу
за декілька місяців (а.с. 25-28, 36-37),
оскільки відправлення поштою рахунків
кожного місяця не виявлялось можливим
у зв`язку з відсутністю коштів у
позивача на відправлення цих рахунків.
Таким чином, щоб належним чином
виконати умови договору, позивач,
відповідно до п. 6.5. договору нараховує
заборгованість відповідачу після
спливу 5-ти днів з моменту відправлення
виставлених рахунків за опалювальний
сезон.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи, а саме листів, які були
направлені позивачем відповідачеві з
рахунками на оплату заборгованості за
опалення, відповідачу було
запропоновано погасити заборгованість
у десятиденний строк. Відповідачем
вказана вимога виконана не була, і
позивачем було нараховано відповідачу
суму заборгованості з урахуванням
строків направлення вказаних листів.

Враховуючи, що відповідно до статті 526
Цивільного кодексу України, статей 193,
198 Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно вимогам закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач не надав суду жодного
документу, який би підтверджував
сплату заборгованості за договором у
сумі 40726,61 грн., суд вважає позовні
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 40726,61 грн. заборгованості,
правомірні та обґрунтовані, такі, що не
спростовані відповідачем,
підтверджені документами та такі, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Пунктом 7.2.3 Договору передбачено, що у
випадку порушення строків оплати
поставленого товару споживач сплачує
Позивачу пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від неоплаченого
в строк товару за кожний день
прострочення платежу.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконане.

Відповідно до п.1 частини 2 статті 258
Цивільного кодексу України, позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочення платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Судом було здійснено перерахунок пені,
відповідно до якого стягненню підлягає
пеня в сумі 1409,23 грн., оскільки період
щодо стягнення нарахованої пені в
даному випадку виходив за межі шести
місяців. Таким чином, в іншій частині
стягнення пені слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 701,69 грн.
та інфляційних втрат в розмірі 2262,33
грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірним, та відповідає
нормам чинного законодавства, а тому
підлягає стягненню з відповідача у
повному обсязі в сумі 701,69 грн.

Що стосується заявленої вимоги
Позивача про стягнення з відповідача
2262,33 грн. суми інфляційних втрат, суд
зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р.
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським суд України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права" сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (постанова Вищого
господарського суду України від 05.04.2011
№ 23/466 та лист Верховного Суду України
"Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 №
62-97р). При застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30). В силу
приписів статті 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок
інфляційних втрат визнав їх вірно
розрахованими та такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі, та
стягненню підлягає сума інфляційних
втрат в розмірі 2262,33 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується положеннями
статей 44-49 ГПК України. У спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 509, 530, 598, 612, 625, 762 Цивільного
кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197
Господарського кодексу України; ст.ст.
1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства
фірма "Альтаир" (61177, місто Харків,
вулиця С. Борзенко, 4 кв. 95, р/рахунок №
2980 у ХФКБ «Фінанси та кредит» м.
Харкова, МФО 350697, код ОКПО 24346393) на
користь Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, 11 р/рахунок
13 у ВАТ «Державний ощадний банк
України» м. Харкова МФО 351823, код ОКПО
31557119) заборгованість в сумі 40726,61 грн.,
пеню в сумі 1409,23 грн., 3% річних в сумі 701,69
грн., інфляційні в сумі 2262,33 грн.,
витрати по сплаті судового збору в сумі
1672,10 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 1992,61
грн. - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 26.08.2014 р.

Суддя Л.В. Шарко