ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.09.14р. Справа № 904/6105/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВІКА", м.
Дніпропетровськ

до Жовтоводської Виправної Колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Дніпропетровській
області (№26)

про стягнення 47 076,61 грн.

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: Єрохіна Н.О. - представник,
довіреність від 02.12.2013 року

від відповідача: Леванісов С.В. -
представник, довіреність №26/10-14-01 від
02.01.2014 року

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Авіка» звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області із позовом
до Жовтоводської Виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Дніпропетровській
області про стягнення 47 076,61 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем умов договору
№26/6-14-86 (г) від 26.03.2014 року в частині
своєчасної та повної оплати за товар.

Відповідач надав відзив на позов, в
частині позовних вимог щодо стягнення
основного боргу позов визнає в повному
обсязі, в частині стягнення штрафних
санкцій заперечує з посиланням на те,
що він є бюджетною організацією, а такі
видатки не передбачені бюджетом. Крім
того, просив розстрочити виконання
рішення.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 02.09.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіка»
(далі-позивач, продавець) та
Жовтоводською Виправною колонією
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Дніпропетровській
області укладено договір №26/6-14-86 (Г)
від 26.03.2014 року (далі-договір).

Відповідно до п.1.1. договору продавець
зобов'язується продати і відвантажити
продовольство в обсязі, асортименті і
терміни згідно умовами даного
договору, а покупець - забезпечити
приймання та оплату товару за цінами,
згідно з специфікацією, а саме 42560,00
грн.

Договір набирає чинності з моменту
підписання і діє до 31.12.2014 року (п. 10.1.
договору).

Оплата товару здійснюється покупцем по
факту поставки протягом 30 банківських
днів з дати отримання товару на склад
покупця по мірі надходження бюджетних
коштів на підставі належним чином
оформлених накладних та
рахунків-фактур продавця (п.4.1
договору).

На виконання умов договору, позивач
поставив відповідачу товар, що
підтверджується видатковими
накладними, які містяться в матеріалах
справи.

Для здійснення оплати позивачем було
виставлено відповідачу рахунки, копії
яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, позивачем направлено на
адресу відповідача претензію (а.с.15).

Доказів повного погашення
заборгованості, яка складає 42560,00 грн.,
відповідачем не надано.

Слід зазначити, що сума основного боргу
в повному обсязі визнається
відповідачем.

Частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 1 статті 265
Господарського кодексу України
передбачено, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного
кодексу України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного
кодексу України зазначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Господарське зобов'язання
виникає, зокрема із господарського
договору (стаття 174 Господарського
кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
одностороння відмова вiд зобов'язання
або одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Статтею 549 названого Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 9.2. договору передбачено, що
взаємовідносини сторін і
відповідальність, що не передбачені
договором, регулюються Положенням про
поставки товарів народного споживання,
затвердженого постановою Ради
міністрів СРСР від 25.07.88 №888 та іншими
нормативними актами України.

Згідно з п. 57 зазначеного Положення,
передбачено, що при несвоєчасній
оплаті поставленої продукції покупець
сплачує постачальнику пеню в розмірі
0,04% суми простроченого платежу за кожен
день прострочення.

Враховуючи вищезазначений пункт
договору та Положення позивачем
нараховано відповідачу пеню в розмірі
1889,66 грн., яка підлягає стягненню.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошових зобов'язань на
вимогу кредитора, зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три відсотка
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

На підставі ст.. 625 ЦК України, позивачем
нараховано відповідачу 3% річних в
розмірі 388,29 грн. та інфляційні втрати в
розмірі 2238,66 грн., які підлягають
стягненню

Щодо заяви відповідач про розстрочку
виконання рішення господарський суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Згідно зі ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не надав достатніх
доказів в підтвердження обставин, на
які він посилається в обґрунтування
поданої заяви, у тому числі доказів
неможливості чи утруднення на даний
час виконання рішення суду,
винятковості випадку, з наявністю
якого процесуальний закон пов'язує
можливість надання відстрочки або
розстрочки виконання рішення суду.,
тому суд не вбачає підстав для
задоволення заяви про розстрочку
виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги підлягають задоволенню

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір стягується з
відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 33, 34, 49, 82-85, 115-116
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Жовтоводської Виправної
колонії Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Дніпропетровській області (52201, м.
Жовті Води, пров. Дальній, 11, ) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіка» (49057,
м. Дніпропетровськ, вул. Героїв
Сталінграда, б.159, )
заборгованість в розмірі 42560,00 грн.,
пеню в розмірі 1889,66 грн., 3% в розмірі 388,29
грн., інфляційні втрати в розмірі 2238,66
грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 03.09.2014 року.

Суддя С.В. Мартинюк