ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.Справа № 923/533/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Поліщук Л.В.,

(Склад судової колегії сформований
розпорядженням голови суду №553 від
08.09.2014р.)

при секретарі судового засідання
Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача - Давидюк Т.М. - за
довіреністю,

від відповідача - Литовський І.С. - за
довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
«Херсонобленерго»

на рішення господарського суду
Херсонської області від 13 травня 2014
року

у справі № 923/533/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕНЕРДЖИ ПРОДАКТ»

до відповідача Публічного
акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
«Херсонобленерго»

про стягнення 51751,81 грн.

встановив:

У квітні 2014 року товариство з
обмеженою відповідальністю (ТОВ)
«ЕНЕРДЖИ ПРОДАКТ» (далі-позивач)
звернулося до господарського суду
Херсонської області з позовом про
стягнення з публічного акціонерного
товариства (ПАТ) «Енергопостачальна
компанія «Херсонобленерго»
(далі-відповідач) про стягнення з
останнього загальної суми боргу в
розмірі 51751,81 грн., у тому числі 50000,00 грн.
- основного боргу, 345,21 грн. -3% річних,
1406,60 грн. - індексу інфляції,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем грошового зобов'язання.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 13 травня 2014
року (суддя Ємленінова З.І.) позовні
вимоги задоволено частково, стягнуто з
ПАТ «Енергопостачальна компанія
«Херсонобленерго» на користь ТОВ
«ЕНЕРДЖИ ПРОДАКТ» 50000,00 грн. основного
боргу та 1765,16 грн. витрат по сплаті
судового збору. В решті позову
відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що надані
позивачем докази свідчать про те, що
відповідачем безпідставно набуто
кошти в сумі 50000,00 грн., а, отже, вимога
про повернення цих коштів підлягала
задоволенню.

При цьому, позивачем не було надано
суду доказів існування будь-яких
правовідносин, відповідно до яких у
сторін виникли грошові зобов'язання, у
тому числі обов'язок відповідача
сплатити на користь позивача кошти в
певний строк, після якого виникає
прострочка виконання грошового
зобов'язання, а, отже, були відсутні
правові підстави для стягнення з
відповідача втрат від інфляції та 3%
річних на підставі ст.625 Цивільного
кодексу України.

Не погоджуючись з прийняти рішенням
суду, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та прийняти нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована
наступним.

Відповідачем не було отримано від
позивача ані довідки з обслуговуючого
банку про відкриття розрахункового
рахунку, ані претензії з вимогою
повернути 50000,00 грн. Позивачем при
розгляді справи не надано жодних
доказів надсилання зазначених вище
документів на адресу відповідача
рекомендованим або цінним листом, чи
вручення їх під розписку, що
передбачено ст.6 Господарського
процесуального кодексу України.

Як стверджує скаржник, ним не
заперечувалось обов'язку щодо
повернення коштів позивачу, при цьому
відповідач листом від 30.12.2013р. за
№21-6539-10 запропонував повернути кошти в
розмірі 50000,00 грн. на банківський
розрахунковий рахунок ТОВ «ЕНЕРДЖИ
ПРОДАКТ» та просив позивача надати
відповідні реквізити. Позивач
інформації не надав.

В судовому засіданні представник
відповідача наполягав на задоволенні
апеляційної скарги з підстав,
викладених в ній.

Представник позивача в засіданні
суду апеляційної інстанції
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, вважаючи її безпідставною, а
рішення господарського суду законним
та обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників позивача та
відповідача, перевіривши юридичну
оцінку встановлених судом першої
інстанції фактичних обставин справи і
їх повноту, застосування норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія апеляційної інстанції
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

ТОВ «ЕНЕРДЖИ ПРОДАКТ» звернулося
до суду з позовом про стягнення з ПАТ
«ЕК «Херсонобленерго» безпідставно
набутих коштів відповідно до ст.ст.1212,
1213 ЦК України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
платіжним дорученням №76 від 04.11.2013 року
ТОВ «ЕНЕРДЖИ ПРОДАКТ» перерахувало ПАТ
«Енергопостачальна компанія
«Херсонобленерго» (Новокаховський РЕЗ
і ЕМ) 50000,00 грн. з призначенням платежу
«Передоплата за активну електричну
енергію згідно рахунку №488 від 24.10.2013
року за договором про постачання
електричної енергії №488, укладеним між
ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1»
та ПАТ «ЕК «Херсонобленерго».

При цьому, договір поруки №488/1,
відповідно до якого ТОВ «ЕНЕРДЖИ
ПРОДАКТ» взяв на себе обов'язки
поручителя за ТОВ «Завод будівельних
матеріалів №1» по договору №488,
укладено 07.11.2013р., тобто на момент
сплати 50000,00 грн. (04.11.2013р.) за договором
№488 про постачання електричної енергії
ТОВ «ЕНЕРДЖИ ПРОДАКТ» ще не був
поручителем ТОВ «Завод будівельних
матеріалів №1» по зобов'язанням за
вказаним договором поруки.

В матеріалах справи міститься копія
листа ТОВ «ЕНЕРДЖИ ПРОДАКТ» №31 від
07.11.2013р., яким останній просив ПАТ «ЕК
«Херсонобленерго» гроші в сумі 50000,00
грн., сплачені згідно п/д №76 від 04.11.2013р.
на рахунок 448 від 25.05.2010р. ТОВ «Завод
будівельних матеріалів №1», зарахувати
як оплату за активну електроенергію
відповідно до договору поруки №448/1 від
07.11.2013р. Також, 25.12.2013р. позивач направив
на адресу відповідача лист №170, яким
просив останнього кошти в сумі 50000,00
грн., перераховані платіжним
дорученням №76 від 04.11.2013р. зарахувати
як погашення за активну електроенергію
по рахунку №488.

Відповідач в свою чергу листом
від 30.12.2013 року №21-6539-10 повідомив
позивача про неможливість зарахування
50000,00 грн. в погашення боргу за активну
електричну енергію та запропонував
повернути кошти позивачу після надання
позивачем оригіналу довідки
обслуговуючого банку про відкриття
розрахункового рахунку.

21 січня 2014 року уповноваженими
представниками ТОВ «ЕНЕРДЖИ ПРОДАКТ»
надано ПАТ «ЕК «Херсонобленерго»
документи, необхідні для отримання
коштів, перерахованих платіжним
дорученням №76 від 04.11.2013р., однак станом
на 25.02.2014р. грошових коштів позивачем не
отримано.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України
встановлено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Відповідно до ст.1213 вказаного Кодексу
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі. У разі неможливості повернути
в натурі безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Відповідачем не надано суду доказів
наявності правових підстав отримання
коштів від позивача, як і не надано
документального підтвердження того, як
вони обліковуються за даними
первинного бухгалтерського обліку
відповідача.

Крім того, є безпідставними твердження
скаржника в апеляційній скарзі, що
позивачем не було надано відповідачу
необхідної інформації та реквізитів
банківського розрахункового рахунку
для перерахування коштів, які були
безпідставно набуті, оскільки в
платіжному дорученні №76 від 04.11.2013р.,
яким були перераховані кошти в сумі
50000,00 грн., містяться усі банківські
реквізити, в тому числі і реквізити
позивача та назва банку. Отже, будь-яких
перешкод в поверненні коштів у
відповідача не існувало.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо правомірного
задоволення позовних вимог в частині
стягнення суми основного боргу.

Що стосується вимог позивача в частині
стягнення 3% річних в сумі 345,21 грн. та
індексу інфляції в сумі 1406,60 грн., то
колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Однак, приписи статті 625 ЦК України
можуть бути застосовані лише у разі
існування між сторонами грошового
зобов'язання.

В матеріалах справи не має доказів
існування будь-яких правовідносин,
згідно до яких у сторін виникли грошові
зобов'язання, у тому числі обов'язок
відповідача сплатити позивачу кошти в
певний строк, після якого виникає
прострочка виконання грошового
зобов'язання, а тому відсутні підстави
для стягнення з відповідача на користь
позивача втрат від інфляції та 3% річних
з урахуванням ст.625 ЦК України.

При розгляді справи судом
апеляційної інстанції скаржником не
надано ніяких додаткових пояснень та
відповідних доказів, які б спростували
висновки, викладені в рішенні суду
першої інстанції, та всупереч вимог
ст.33 Господарського процесуального
кодексу України не доведені ті
обставини, на які скаржник посилався,
як на підставу своїх вимог.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи, колегія суддів вважає
доводи апеляційної скарги
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами та не відповідають вимогам
закону, що регулює спірні
правовідносини.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції було повно та
всебічно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, надано їм належну
правову оцінку та винесено рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, що дає підстави
для залишення його без змін.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду
Херсонської області від 13 травня 2014
року у справі №923/533/14 залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено
та підписано 15.09.2014р.

Головуючий суддя:
Будішевська Л.О.

Судді:
Мишкіна М.А.

Поліщук Л.В.