ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р.
Справа № 910/15014/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «САТІС» до Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
Компанія «Провіта» про відшкодування
шкоди в порядку регресу,

представники :

позивача: Сушко Б.В. (дов. № 16/14 від
02.01.2014);

відповідача: Боклан А.А. (дов. № 29-01/29 від
01.07.2014).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської
області з господарського суду м. Києва
за підсудністю надійшла позовна заява
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «САТІС» до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова Компанія
«Провіта» про відшкодування шкоди в
порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач у зв'язку із здійсненням
страхової виплати за страховим
випадком отримав право, яке
страхувальник має до особи,
відповідальної за завдані збитки - в
даному випадку до відповідача як особи,
що застрахувала цивільну
відповідальність.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.07.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 12.08.2014.

В судовому засіданні 12.08.2014 суд
заслухав пояснення представників
сторін. Позивач підтримав позовні
вимоги, відповідач визнав позов
частково.

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 12.08.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

Установив:

23.08.2012 між ОСОБА_3 (орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЦС-Драйв» (орендар)
було укладено договір оренди
автомобіля, зареєстрований за № 5468,
відповідно до п. 1.1. якого орендодавець
передає, а орендар приймає в оренду за
плату, встановлену цим договором
автомобіль, Volkswagen Caddy, державний номер
НОМЕР_1. Строк оренди - до 27.08.2013 (п. 3.1.
договору).

23.08.2013 між ОСОБА_3 (орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЦС-Драйв» (орендар)
було укладено договір оренди
автомобіля, зареєстрований за № 6586,
відповідно до п. 1.1. якого орендодавець
передає, а орендар приймає в оренду за
плату, встановлену цим договором
автомобіль Volkswagen Caddy, державний номер
НОМЕР_1. Строк оренди - до 23.08.2014 (п. 3.1.
договору).

21.11.1012 між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«САТІС» (страховик) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЦС-Драйв»
(страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 224-007602, відповідно до
якого було застраховано майнові
інтереси страхувальника, що не
суперечать законодавству України і
пов'язані з володінням, користуванням
або розпорядженням на законних
підставах транспортним засобом Volkswagen
Caddy, державний номер НОМЕР_1.
Вигодонабувачем за даним договором є
власник автомобіля - ОСОБА_3 (п. 2.2.
договору).

Відповідно до довідки про
дорожньо-транспортну пригоду № 9310097,
наданої ВДАЇ, 08.11.2013 відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля Volkswagen Caddy, державний номер
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 (власник
ОСОБА_3) та автомобіля АЗЛК2140, державний
номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5
(власник ОСОБА_6, поліс ОСЦПВВНТЗ
АС2312369), внаслідок чого автомобілю
Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1 було
завдано механічних пошкоджень.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 21.11.2013 у
справі № 209/6072/13-п ОСОБА_5 визнано винним
у скоєнні вказаної
дорожньо-транспортної пригоди та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Слід врахувати, що преюдиціальне
значення для господарського суду мають
вирок суду з кримінальної справи, що
набрав законної сили, щодо певних подій
та ким вони вчинені або рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, щодо фактів, які встановлені
судом. В інших випадках питання щодо
вини конкретних осіб вирішується
господарським судом самостійно за
результатами дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому
числі матеріалів слідчих органів
(аналогічна правова позиція викладена
в п. 4 роз'яснення Вищого арбітражного
суду України від 01.04.1994 року № 02-5/215 "Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з відшкодуванням
шкоди").

Відтак, проаналізувавши обставини, за
яких було заподіяно шкоду автомобілю
Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1 та
наявні матеріали справи, господарський
суд дійшов висновку, що саме дії водія
ОСОБА_5, що керував автомобілем АЗЛК2140,
державний номер НОМЕР_2 знаходяться у
причинному зв'язку з виникненням даної
дорожньо-транспортної пригоди, а
відтак і в спричиненні матеріальної
шкоди ОСОБА_3, що підтверджується
наявними матеріалами справи, зокрема
Постановою Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 21.11.2013 у
справі № 209/6072/13-п.

Страхувальник звернувся до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «САТІС» із заявою про
настання страхового випадку від 12.11.2013.

ОСОБА_3 звернулась до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «САТІС» із заявою на виплату
страхового відшкодування від 09.12.2013.

Відповідно до експертного висновку,
наданого Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_7, вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля Volkswagen
Caddy, державний номер НОМЕР_1 складає
18353,38 грн.

Відповідно до страхових актів №
2247602-01/М від 17.12.2013 та № 2247602-02/М від 18.03.2014
сума страхового відшкодування склала
18353,38 грн.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
страхування" страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і, з
настанням якої, виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Таким чином, у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 08.11.2013 настав страховий випадок у
страхувальника позивача.

Господарським судом встановлено, що на
виконання своїх договірних зобов'язань
позивач сплатив суму страхового
відшкодування у розмірі 18353,38 грн, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями № 2907 від
18.12.2013 та № 3174 від 18.03.2014.

Підставою позову, як зазначає позивач,
є те, що виплативши страхове
відшкодування, Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «САТІС»
набуло право вимоги до особи,
відповідальної за заподіяні збитки.

При цьому, позивач вважає, що
відповідальною особою за заподіяні
збитки є Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта», оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_5 була
застрахована у відповідача за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АС2312369.

Згідно ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Під джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, а також діяльність по
використанню, транспортуванню,
зберіганню предметів, речовин і інших
об'єктів виробничого, господарського
чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояві їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки на підставі права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо) (Аналогічна правова позиція
викладена в п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" від
27.03.1992 року № 6).

Одночасно, згідно ст. 3 Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 наведеного
вище Закону при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Як визначено абз. 1 п. 36.1 ст. 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів" виплата
страхового відшкодування (регламентна
виплата) здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Таким чином, до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «САТІС», як страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором страхування, перейшло право
вимоги, яке потерпіла особа мала до
відповідача, як особи, відповідальної
за завдані збитки, відповідно до
положень Закону України „Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів".

Згідно ч. 1 ст. 12.1. Закон України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

З матеріалів справи вбачається, що
франшиза за полісом АС2312369 становить
1000,00 грн. Отже, сума страхового
відшкодування повинна бути зменшена на
розмір франшизи та становити 17353,38 грн
(18353,38 грн - 1000,00 грн).

Так, позивач звернувся до відповідача
з майновою вимогою № 26/1 від 31.03.2014.
Вказана заява була залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

За таких обставин, суд вважає, що вимога
позивача про стягнення з Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Провіта" 17353,38 грн страхового
відшкодування в порядку регресу у
межах відповідальності страхової
компанії за завдані збитки, підлягає
задоволенню повністю.

Водночас, у позовній заяві позивач
просить стягнути з відповідача також
вартість експертизи у сумі 450,00 грн
(сплачена згідно платіжного доручення
№ 2813 від 25.11.2013).

Суд відмовляє в задоволенні вказаної
вимоги, оскільки відповідно до п. 22.1 ст.
22 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Вартість експертизи не може бути
включена до вартості оціненої шкоди, що
завдана потерпілій особі внаслідок
пошкодження автомобіля, а тому
відшкодуванню відповідачем не
підлягає, тож в задоволенні вказаної
вимоги суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
44, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Провіта" () на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «САТІС»
() 17353,38 грн страхового
відшкодування, а також 1827,00 грн
судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 18.08.2014.

Суддя
А.Ф.
Черногуз