ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2014 р.
Справа № 911/2719/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лилака Т.Д., розглянувши
справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м Київ до
Комунального житлово-експлуатаційного
підприємства Глевахівської селищної
ради, Київська обл., смт. Глевахапро
стягнення 70 132,07 грн.,за участю
представників:

позивача:Іванкіна Ю.Б., довіреність №
14-9 від 18.04.2014 року;відповідача:Мельник
П.М., довіреність № 89 від 22.07.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до відповідача про
стягнення 10 461,68 грн. інфляційних втрат,
11 108,76 грн. 3% річних, 24 709,84 грн. пені, 23 851,81
грн. штрафу, а загалом 70 132,07 грн. у
зв'язку з неналежним виконанням
останнім зобов'язання з оплати
переданого природного газу за
договором № 12/39-ТЕ-17 купівлі-продажу
природного газу від 28.08.2012 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 07.07.2014 року порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 24.07.2014 року.

24.07.2014 року до канцелярії
господарського суду Київської області
від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву, в якому позовні вимоги
визнав безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню судом. Також,
представником, в порядку ст. 83 ГПК
України Цивільного кодексу України,
заявлено клопотання про зменшення
розміру штрафних санкцій. Вказаний
відзив на позов прийнято судом.

У судовому засіданні 24.07.2014 року
оголошувалася перерва на 28.08.2014 року.

У судовому засіданні 28.08.2014 року
оголошувалася перерва на 04.09.2014 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2012 року між Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України» правонаступником якої є
Публічне акціонерне товариство
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (продавець)
Комунальним житлово-експлуатаційним
підприємством Глевахівської селищної
ради (покупець) укладено договір №
12/39-ТЕ-17 купівлі-продажу природного
газу, за умовами якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ
ввезений на митну територію України
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
(надалі - газ) на умовах цього договору.

Цей договір набуває чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01 серпня 2012 року і діє в
частині поставки газу до 31 грудня 2012
року, а в частині проведення
розрахунків ? до їх повного здійснення
(п. 11.1 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
сплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Поясненнями позивача, підписаними
сторонами актами передачі-приймання
природного газу підтверджується факт
передачі позивачем відповідачу в
період з жовтня 2012 року по грудень 2012
року природного газу на суму 700 740,14 грн.

Однак, відповідач у встановлений п. 6.1
договору строк не оплачував переданий
позивачем газ, а остаточний розрахунок
здійснив з простроченням, що
підтверджується реєстром прийнятих
платежів та інформацією про
надходження коштів, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Отже, позивач виконав взяті на себе
зобов'язання за договором з передання
відповідачу газу протягом жовтня 2012
року ? грудня 2012 року, а відповідач не
виконував належним чином взяті на себе
зобов'язання з оплати отриманого у цей
період газу.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором, позивачем нараховані 10 461,68
грн. інфляційних втрат, 11 108,76 грн. 3%
річних, 24 709,84 грн. пені, 23 851,81 грн.
штрафу, а загалом 70 132,07 грн. у зв'язку з
неналежним виконанням останнім
зобов'язання з оплати переданого
природного газу за договором №
12/39-ТЕ-17купівлі-продажу природного газу
від 28.08.2012 року.

Через канцелярію суду 24.07.2014 року
відповідачем подано відзив на позовну
заяву, в якому останній просив суд
відмовити в задоволені позову в
частині стягнення штрафних санкцій у
зв'язку із складним фінансовим
становищем.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру штрафу та пені, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеня виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, належними та допустимими
доказами у розумінні ст. 34 ГПК України,
суду не доведено наявності у спірному
правовідношенні виняткових випадків,
які є підставою для зменшення
нарахованої позивачем пені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
клопотання відповідача про зменшення
розміру нарахованої позивачем пені.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, позов в частині стягнення
інфляційних витрат в розмірі 10 461,68 грн.
та 3 % річних в розмірі 11 108,76 грн., які
нараховано позивачем відповідно до
вимог чинного законодавства та умов
договору, у зв'язку з простроченням
відповідачем виконання взятих на себе
зобов'язань з оплати переданого
природного газу за даним договором у
спірний період на підставі ст. 625 ЦК
України також є обґрунтованим, і тому
підлягає задоволенню.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі
невиконання покупцем п. 6.1 умов цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Враховуючи вищевикладені норми закону
та умови договору, позивачем у зв'язку з
простроченням виконання зобов'язання з
оплати спожитого газу нараховано 24 709,84
грн. пені та 23 851,81 грн. штрафу
відповідно до наданого розрахунку,
який відповідає вимогам закону.

Таким чином, позов в частині стягнення
пені в розмірі 24 709,84 грн. та штрафу в
розмірі 23 851,81 грн., які нараховано
позивачем відповідно до вимог чинного
законодавства та умов договору, у
зв'язку з простроченням відповідачем
виконання взятих на себе зобов'язань з
оплати спожитого газу за вказаним
договором є обґрунтованим, і тому
підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011.

Судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.
відповідно до положень статті 49 ГПК
України підлягає стягненню з
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради (08631,
Київська обл., смт. Глеваха,
вул. Вокзальна, 18а, код 33018727) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 24
709 (двадцять чотири тисячі сімсот
дев'ять) грн. 84 коп. пені, 23 851 (двадцять
три тисячі вісімсот п'ятдесят одну) грн.
81 коп. 7% штрафу, 10 461 (десять тисяч
чотириста шістдесят одну) грн. 68 коп.
інфляційної складової боргу, 11 108
(одинадцять тисяч сто вісім) грн. 76 коп.
3% річних, 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 09.09.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак