ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2014 р.
Справа № 911/3243/14

За позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
«Кримгаз»

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України

про стягнення 252 332,36грн.

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача Петренко А.С. (дов. № 18/10
від 25.06.2014р.);

від відповідача не з'явилися;

від третьої особи не з'явилися.

Обставини справи:

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (далі - позивач)
звернулася з позовом до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Кримгаз» (далі - відповідач) про
стягнення 252 332,36грн. заборгованості, з
яких: 221 532,88грн. боргу за договором про
реструктуризацію заборгованості №
14/12-164 від 28.05.2012р., 6 969,42грн. пені, 15
507,30грн. штрафу, 6 424,45грн. інфляційних
втрат та 1 898,31грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором
про реструктуризацію заборгованості №
14/12-164 від 28.05.2012р.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 31.07.2014р. порушено
провадження у справі № 911/3243/14, залучено
Міністерство енергетики та вугільної
промисловості України до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, розгляд
справи призначено на 15.08.2014р.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 15.08.2014р. розгляд
справи відкладено на 29.08.2014р.

У судовому засіданні 29.08.2014р.
представник позивача підтримав позов
повністю.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування у
судовій практиці Закону України "Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України»» № 01-06/745/2014 від
05.06.2014р. неможливість надсилання
будь-яких поштових відправлень на
адресу учасників судового процесу, які
знаходяться на тимчасово окупованих
територіях України, повинна бути
підтверджена відповідною довідкою
(листом) підприємства зв'язку. Форму
відповідного документа законодавчо не
визначено. Отже, ним може бути будь-який
документ, виданий (надісланий)
будь-якому адресатові підприємством
зв'язку за підписом керівника
(заступника керівника, іншої
уповноваженої особи) такого
підприємства, що свідчив би про
неможливість пересилання поштової
кореспонденції до Автономної
Республіки Крим і міста Севастополя.

Відповідач та третя особа в судове
засідання 29.08.2014р. не з'явилися, про
причини неявки суд не повідомили, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Враховуючи, що неявка відповідача та
третьої особи в судове засідання не
перешкоджає розгляду спору по суті, суд
вважає за можливе здійснити розгляд
справи за наявними в ній матеріалами за
відсутності представника відповідача
та третьої особи.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

28.05.2012р. між Дочірнім підприємством
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (Кредитор) та Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Кримгаз» (Боржник) було укладено
договір про реструктуризацію
заборгованості № 14/12-164, згідно умов
якого кредитор та боржник домовились
про розстрочення погашення
заборгованості у вигляді осново боргу
(далі - «реструктуризація»), що виникла
у боржника перед кредитором за
договором поставки природного газу №
06/09-34 від 30.01.2009р.

Пунктом 2.2. договору сторонами
погоджено, що боржник зобов'язується
сплатити у повному обсязі суму
основного боргу, вказану у п. 2.1.
договору, шляхом сплати зобов'язання
частинами відповідно до графіку
погашення заборгованості (надалі -
графік), зазначеного у цьому пункті.
Грошові кошти по платежах поточного
місяця згідно з графіком повинні
надходити від боржника на рахунок
кредитора у сумі, визначеній цим
графіком, не пізніше останнього числа
місяця, в якому платіж підлягає
виконанню, а саме: за період з квітня
2014р. по травень 2014р. повинен був
сплатити 221 532,88грн., з яких: 110 766,44грн. за
квітень 2014р. до 30.04.2014р. та 111 766,44грн. за
червень 2014р. до 30.05.2014р.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками та діє до 30 квітня 2032 року, а в
частині виконання зобов'язань за
договором - до їх повного здійснення.

Судом встановлено, що на момент
судового розгляду даної справи
відповідач позивачу борг у сумі 221
532,88грн. за договором про
реструктуризацію заборгованості №
14/12-164 від 28.05.2012р., який виник за період з
квітня 2014р. по травень 2014р. не сплатив,
що підтверджується наявними
матеріалами справи та не спростовано
відповідачем.

Предметом позову є вимоги про
стягнення з відповідача 221 532,88грн.
боргу за договором про
реструктуризацію заборгованості №
14/12-164 від 28.05.2012р., 6 969,42грн. пені, 15
507,30грн. штрафу, 6 424,45грн. інфляційних
втрат та 1 898,31грн. 3 % річних.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Судом встановлено, що на момент
судового розгляду даної справи
відповідач позивачу борг у сумі 221
532,88грн. за договором про
реструктуризацію заборгованості №
14/12-164 від 28.05.2012р., який виник за період з
квітня 2014р. по травень 2014р. не сплатив,
що підтверджується наявними
матеріалами справи та не спростовано
відповідачем.

Враховуючи те, що борг відповідачів
перед позивачем на час прийняття
судового рішення складає 221 532,88грн.,
розмір вказаного боргу відповідає
фактичним обставинам справи, вимога
позивача про стягнення 221 532,88грн. боргу
за договором про реструктуризацію
заборгованості № 14/12-164 від 28.05.2012р. є
обґрунтованою, підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами
і відповідно підлягає задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язання за договором
про реструктуризацію заборгованості
№ 14/12-164 від 28.05.2012р., позивачем за період
з 01.05.2014р. по 15.07.2014р. нараховано 6 969,42грн.
пені, з яких: 4 377,49грн. за період з
01.05.2014р. по 15.07.2014р. на суму боргу 110
766,44грн. та 2 591,93грн. за період з 01.06.2014р.
по 15.07.2014р. на суму боргу 110 766,44грн.

Частинами першою і третьою ст. 549
Цивільного кодексу України визначено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові в разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217
та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються
господарські санкції, зокрема, штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За прострочення виконання зобов'язань,
вказаних у п. 2.2. договору, боржник
зобов'язується сплатити кредитору пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково сплатити штраф в розмірі 7 %
від суми простроченого платежу (п. 3.4.
договору).

Відповідно до п. 1.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р.
день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені. Якщо у
договорі виконання грошового
зобов'язання визначається до настання
певного терміну, наприклад, до 1 серпня
2014 року (частина друга статті 252 ЦК
України), то останнім днем виконання
такого зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

Враховуючи положення вищезазначених
норм, а також період нарахування пені,
що вказаний позивачем в поданому ним
розрахунку пені (а.с. 5-7), арифметично
вірний розмір пені, нарахованої за
період з 01.05.2014р. по 15.07.2014р. загалом
становить 6 976,77грн., зокрема: 4 382,10грн. за
період з 01.05.2014р. по 15.07.2014р. на суму
боргу 110 766,44грн. та 2 594,67грн. за період з
01.06.2014р. по 15.07.2014р. на суму боргу 110
766,44грн. Відтак, вимога про стягнення 6
969,42грн. пені підлягає задоволенню
повністю, оскільки суд, при прийнятті
рішення, не може вийти за межі позовних
вимог.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 15 507,30грн. штрафу у
розмірі 7 % від суми невиконаного
зобов'язання на підставі п. 3.4. договору
за порушення строків оплати.

Суд встановив, що зазначені в п. 3.4.
договору 7 процентів від суми
простроченого платежу за своєю
правовою природою є штрафом
(господарсько-правовою санкцію у
зв'язку з неналежним виконанням
боржником грошового зобов'язання).

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно кваліфікуючими ознаками
штрафу є: а) можливість встановлення за
майже будь-яке порушення зобов'язання:
невиконання або неналежне виконання
(порушення умов про кількість, якість
товарів, робіт (послуг), виконання
зобов'язання неналежним способом тощо);
б) обчислення у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213
Господарського кодексу України штраф,
як різновид неустойки, може бути
встановлений договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Отже, пеня і штраф є різновидами
неустойки.

Згідно абзацу другого п. 2.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р.
застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі
(наприклад, за необґрунтовану відмову
від переказу коштів за розрахунковими
документами отримувача коштів),
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Враховуючи те, що відповідач не оплатив
отриманий товар протягом більше ніж 30
днів з моменту виникнення обов'язку зі
сплати платежу, штраф у розмірі 7 % від
суми простроченого платежу (погоджений
сторонами п. 3.4. договору) у загальному
розмірі 15 507,30грн. (7 753,65грн. 7 % від 110
766,44грн. (сума несплачених за квітень 2014
року платежів понад 30 днів) та 7 753,65грн. 7
% від 110 766,44грн. (сума несплачених за
травень 2014 року платежів понад 30 днів)),
відповідачем на час прийняття судового
рішення не сплачено, розмір вказаного
штрафу відповідає фактичним
обставинам справи, вимога позивача про
стягнення з відповідача 15 507,30грн.
штрафу є такою, що підлягає задоволенню
судом.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Верховного Суду України від
27.04.2012р. у справі № 06/5026/1052/2011 та
постанові Вищого господарського суду
України від 19.12.2012р. у справі № 5019/1287/12.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язання за договором
про реструктуризацію заборгованості №
14/12-164 від 28.05.2012р., позивачем за період з
01.05.2014р. по 30.06.2014р. нараховано 6 424,45грн.
інфляційних втрат та 1 898,31грн. 3 % річних
за період з 01.06.2012р. по 15.07.2014р.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене, а також
періоди нарахування інфляційних втрат
та 3 % річних, що вказані позивачем в
поданому розрахунку інфляційних втрат
та 3 % річних (а.с. 8-10), арифметично вірний
розрахунок інфляційних втрат,
нарахованих за період з 01.05.2014р. по
30.06.2014р. складає 6 424,45грн. інфляційних
втрат, а арифметично вірний розрахунок
3 % річних, нарахованих за період з
01.06.2012р. по 15.07.2014р. складає 1 210,85грн. 3 %
річних. Відтак, вимога про стягнення 6
424,45грн. інфляційних втрат підлягає
задоволенню повністю, а вимога про
стягнення 1 898,31грн. 3 % річних підлягає
частковому задоволенню у розмірі 1
210,85грн. 3 % річних.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення 221 532,88грн.
боргу за договором про
реструктуризацію заборгованості №
14/12-164 від 28.05.2012р., 6 969,42грн. пені, 15
507,30грн. штрафу, 6 424,45грн. інфляційних
втрат та 1 210,85грн. 3 % річних є
обґрунтованими, підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами
і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Кримгаз» (95001, Автономна
Республіка Крим, м. Сімферополь,
Центральний район, вул. Училищна, буд.
42-А; ідентифікаційний код 03348117) на
користь Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (04116, м.
Київ, Шевченківський р-н., вул.
Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код
31301827) 221 532 (двісті двадцять одну тисячу
п'ятсот тридцять дві гривні) 88 коп.
боргу за договором про
реструктуризацію заборгованості №
14/12-164 від 28.05.2012р., 6 969 (шість тисяч
дев'ятсот шістдесят дев'ять гривень) 42
коп. пені, 15 507 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот
сім гривень) 30 коп. штрафу, 6 424 (шість
тисяч чотириста двадцять чотири
гривні) 45 коп. інфляційних втрат, 1 210
(одну тисячу двісті десять гривень) 85
коп. 3 % річних та 5 032 (п'ять тисяч
тридцять дві гривні) 90 коп. судового
збору.

3. У задоволенні решти позову -
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено: 02.09.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко