ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р.Справа № 922/2840/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі", м. Харків
до Приватної фірми "Міжнародне
агенство по найму", м. Харків про
стягнення 22571,28 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Яновська В.С., за довіреністю
№ 38-1871 від 28.05.2010 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські
теплові мережі" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до Приватної
фірми "Міжнародне агенство по найму"
про стягнення 22571,28 грн. Судові витрати
позивач просить суд покласти на
відповідача. Позовні вимоги
обґрунтовує неналежним виконанням
відповідачем умов договору купівлі -
продажу теплової енергії № 3231 від
01.12.2004 року щодо оплати поставленої
теплової енергії.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14 липня 2014 року
було прийнято вказану позовну заяву,
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 28 липня 2014
року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 28.07.2014 року
розгляд справи відкладено на 02.09.2014
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 02.09.2014 року від
представника позивача супровідним
листом (вх. № 30065) надійшли документи
для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 02.09.2014 року позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання 02.09.2014 року не з`явився,
вимоги ухвали суду про порушення
провадження у справі не виконав, відзив
на позов та документи витребувані
судом не надав. Про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
відмітка про направлення ухвали суду
від 14.07.2014 року та ухвали суду від 28.07.2014
року за адресою вказаною у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
співпадає з адресою вказаною у
позовній заяві. Проте, ухвала суду про
порушення провадження у справі від
14.07.2014 року повернулась до канцелярії
суду з поштовою відміткою "за
закінченням терміну зберігання".

Зважаючи на те, що Вищий господарський
суд України у п. 4 Інформаційного листа
від 02.06.2006р. № 01-8/1228 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" зазначив, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "в зв"язку з
закінченням терміну зберігання",
"адресат вибув", "адресат відсутній" і т.
п., з урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що ним вжито всі заходи для належного
повідомлення учасників судового
процесу про час та місце розгляду
справи, тому суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
відповідача за наявними в справі
матеріалами, як передбачено статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноваженого представника позивача,
судом встановлено наступне.

01.12.2004 року між Комунальним
підприємством "Харківські теплові
мережі" (позивач) та Приватною фірмою
"Міжнародне агентство по найму"
(відповідач) було укладено тимчасовий
договір № 3231 про постачання теплової
енергії (далі договір), відповідно до
умов якого Енергопостачальна
організація (КП "Харківські теплові
мережі") взяла на себе зобов'язання
постачати відповідачу теплову енергію
в гарячій воді в потрібних йому
обсягах, а відповідач оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.6.3 договору відповідач
за три дні до початку розрахункового
періоду сплачує позивачу вартість,
зазначеної в додатку 1 до договору
кількості теплової енергії, що і є
заявкою на наступний розрахунковий
період, з урахуванням залишкової суми
(сальдо) розрахунків на початок
розрахункового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов вищезазначеного
договору, позивачем здійснювалось
постачання теплової енергії
відповідачу у період з листопада 2012
року по лютий 2014 року, що
підтверджується актами про включення
та відключення опалення: № 175/15846 від
12.11.2012 року; № 175/15661 від 05.04.2013 року (а.с.
14), підписаними та скріпленими
печатками представників КП "Харківські
теплові мережі" та балансоутримувачів
житлових будинків.

На адресу відповідача направлялись
рахунки за спожиту теплову енергію, які
наявні в матеріалах справи (а.с. 16-25).

У зв`язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договору щодо оплати
поставленої теплової енергії, у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем за спожиту теплову енергію
за період з листопада 2012 року по лютий
2014 року в розмірі 20557,34грн., яка на даний
час є несплаченою, що й стало підставою
для звернення позивача до суду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526
ЦК України та ст. 193 ГК України
зобов`язання повинні виконуватись
сторонами у встановлених договором або
законом порядку і строках, приймаючи до
уваги викладені обставини; доведеність
з боку позивача факту порушення
відповідачем умов договору та діючого
законодавства, - суд визнає вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості за договором про
постачання теплової енергії № 3231 від
01.12.2004 року у розмірі 20557,34 грн.
обґрунтованими та такими що
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 392,32 грн. 3% річних
та 1479,49 грн. інфляційних витрат, суд
зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
вимога про стягнення 3% річних в сумі
392,32 грн. та інфляційних витрат в сумі
1479,49 грн. заявлені позивачем
обґрунтовано, доведені матеріалами
справи, вірно нараховані та підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 142,13 грн. пені,
суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.2.3 договору не
своєчасну оплату спожитої теплової
енергії, - нараховується пеня в розмірі
подвійної ставки НБУ належної до
сплати суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з
наслідків порушення зобов'язань є
сплата неустойки, розмір якої
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем
обґрунтовано нараховано відповідачу
пеню на суму заборгованості у розмірі
142,13 грн., розрахунок пені перевірено
судом з урахуванням вимог діючого
законодавства, тому суд приходить до
висновку щодо її задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629 Цивільного
кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193
Господарського кодексу України; ст.ст.
1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватної фірми "Міжнародне
агентство по найму" (61050, м. Харків, вул.
Юріївська, 7, ) на
користь Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, 11, р/р 13
ВАТ "Державний ощадний банк України" м.
Харкова, МФО 351823, ) - 20557,34
грн. основного боргу, 392,32 грн. суми 3%
річних ,1479,49 грн. суми інфляційних
витрат, 142,13 грн. суми пені та 1827,00 грн.
витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 04.09.2014 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/2840/14