ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.08.14р. Справа № 904/4972/14За позовом:
товариства з обмеженою
відповідальністю "Мікролайф-Сервіс", м.
Дніпропетровськ

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Дніпропетровськ

про стягнення 34 422,06 грн.

та

за зустрічним позовом: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Мікролайф-Сервіс", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 29 440,00грн.

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Домрачев Є.М., довіреність
№6 від 28.08.2014 року, представник

Від відповідача: ОСОБА_1, паспорт
НОМЕР_4, виданий Кіровським РВ ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мікролайф-Сервіс", м.
Дніпропетровськ звернулося до
господарського суду з позовом, яким
просить стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ
заборгованість у сумі 5 395,77грн., 30%
річних у сумі 5 395,77грн., 24 928,46грн. пені, а
всього - 34 422,06грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки №109 від 01.07.2010 р. у частині
своєчасної та повної оплати за
поставлений товар за договором.
Позивач в період з 29.09.2011 р. по 03.11.2011 р.
здійснив відповідачу поставку товару
на загальну суму 6 372, 19 грн., що
підтверджується видатковими
накладними:

від 29.09.2011р. на суму 2 211,00грн.,

від 30.09.2011р. на суму 1 256,38грн.,

від 10.10.2011р. на суму 678,96грн.,

від 11.10.2011р. на суму 510,06грн.,

від 19.10.2011р. на суму 1 229,71грн.,

від 03.11.2011р. на суму 486, 08грн.

При цьому відповідач, порушивши свої
грошові зобов'язання з оплати
поставленого товару, здійснив оплату
лише частково. Залишок несплаченої
суми складає 5 395, 77 грн. Відповідно до
п.5.5 договору позивач нарахував розмір
процентів річних за прострочення
оплати за товар за період з 18.11.2011 р. по
29.05.2014 р. у сумі 4 097, 83 грн. та на підставі
п.5.6 договору нарахував пеню за
прострочення оплати за поставлений
товар за період з 18.11.2011 р. по 29.05.2014 р. у
сумі 24 928, 46 грн.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
позовні вимоги не визнає, просить в
задоволенні позову відмовити, оскільки
будь-яких доказів на підтвердження
обставин, викладених у позовній заяві
позивач не надав. На виконання умов
договору поставки №109 від 01.07.2010р.
позивачем у період з 01.06.2011р. по 01.06.2014р.
поставлено, а відповідачем отримано
товару на суму 13 385,00грн., а перераховано
грошових коштів у сумі 20 123грн. Сторони
договору поставки домовились, що у разі
не реалізації покупцем поставленого
постачальником товару протягом 60
календарних днів з моменту його
постачання покупець зобов'язаний за
першою вимогою постачальника
повернути увесь поставлений, але не
реалізований товар протягом семи
календарних днів з моменту
пред'явлення такої вимоги. Відповідач
зазначає, що повернула товар позивачу
на суму 28 376,78грн., що підтверджується
актом звіряння взаємних розрахунків та
накладними про повернення товару. За
актом звірки взаємних розрахунків за
період з 01.06.2011р. по 01.06.2014р. була
здійснена переплата на суму 5 273,00грн.
Відповідач вважає, що усі взяті на себе
зобов'язання за договором поставки
виконала у повному обсязі, підстави для
задоволення позовних вимог щодо
стягнення суми основного боргу
відсутні. Щодо стягнення пені,
відповідач заявляє про пропуск
позивачем позовної давності.

06.08.2014 року фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ подала до
суду зустрічний позов, яким просить
стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Мікролайф-Сервіс", м.
Дніпропетровськ матеріальну шкоду у
розмірі 19 440, 00 грн. та моральну шкоду у
розмірі 10 000 грн.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 07.08.2014р.
зустрічний позов фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 прийнято для
спільного розгляду із первісним
позовом.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
мотивовані неналежним виконанням
позивачем умов договору №109 від 01.07.2010
р. ОСОБА_1 зазначає, що в період з 01
червня 2011 року по 03.11.2011 року ТОВ
"Мікролайф-Сервіс" взяті на себе
зобов'язання виконувало належним
чином. Однак, починаючи з 2012р. по 2014р.
позивач безпідставно припинив
поставляти непродовольчий товар.
Останнє отримання товару було
здійснено за накладною від 03.11.2011р.
Внаслідок порушення ТОВ
"Мікролайф-Сервіс" своїх зобов'язань за
договором поставки №109 відповідач не
одержала доходи, які були б одержані у
разі належного виконання зобов'язання
товариством. Суму неодержаного
прибутку фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 визначає у розмірі 19 440,00грн.
Вимога позивача за зустрічним позовом
про стягнення моральної шкоди у сумі 10
000,00грн. мотивована тим, що товариством
з обмеженою відповідальністю
"Мікролайф-Сервіс" принижено її ділову
репутацію, підірвано довіру клієнтів
до її діяльності. Протиправні дії
товариства спричинили порушення
звичайного життєвого розкладу, у
ОСОБА_1 сталося погіршення стану
здоров'я після отримання претензії
товариства про сплату заборгованості.

ТОВ "Мікролайф-Сервіс" проти
задоволення зустрічних позовних вимог
заперечує з огляду на те, що відповідно
до акту зведення взаєморозрахунків між
позивачем та відповідачем станом на
березень 2012 року у відповідача була
наявна заборгованість перед позивачем
за договором поставки №109 від 01.07.2010 р.
на суму 5 395,77 грн. Відповідно до п.2.4
Договору позивач здійснює постачання
кожної партії товару за умови
виконання відповідачем умов щодо
порядку розрахунків визначених
розділом 5 договору. Позивач має право
призупинити постачання чергової
партії товару відповідачу при
наявності у нього заборгованості по
оплаті за попередню партію товару.
Тобто навіть при наявності заявки від
відповідача станом на березень 2012 р.
позивач мав право призупинити поставку
товару за договором. Твердження
відповідача про припинення позивачем
поставок за договором з березня 2012 р. і
по сьогоднішній день вважає
безпідставними, а вимогу про стягнення
не отриманого прибутку
необгрунтованою.

У судовому засіданні 28.08.2014р. на
підставі ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач надав заяву про відмову від
позовних вимог та просив провадження у
справі припинити.

У судовому засіданні 31.07.2014р.
оголошувалась перерва на 05.08.2014р., з
05.08.2014р. на 07.08.2014р. У судовому засіданні
07.08.2014р. розгляд справи відкладений на
12.08.2014р., з 12.08.2014р. на 20.08.2014р., з 20.08.2014р.
на 28.08.2014р.

У судовому засіданні 28.08.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

01.07.2010р. між товариством з обмеженою
відповідальністю Мікролайф-Сервіс"
(постачальник) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 Шотаєвною
(покупець) був укладений договір
поставки №109, відповідно до п.п.1.1, 1.2
якого постачальник зобов'язується
поставляти непродовольчі товари
відповідно до поданого покупцем
замовлення, а покупець зобов'язується
прийняти товар та своєчасно оплатити
його вартість. Предметом договору є
товари, визначені у відповідних
супровідних документах (накладних,
товарно-транспортних накладних тощо),
які є невід'ємною частиною цього
договору.

Постачальник здійснює постачання
товару, а покупець приймає та оплачує
товар за цим договором окремими
партіями. Кількість товару у кожній
партії товару визначається, виходячи з
усної чи письмової заявки покупця та
наявності товару у постачальника на
момент отримання заявки, і вказується у
первинних документах, які
підтверджують передачу товару
(накладні та/або акти прийому-передачі)
(п.п.2.1, 2.2 договору).

Постачальник здійснює постачання
кожної партії товару за умови
виконання покупцем умов щодо порядку
розрахунків визначених розділом 5
договору. Постачальник має право
призупинити постачання чергової
партії товару покупцю при наявності у
нього заборгованості по оплаті за
попередню партію товару (п.2.4 договору).

Ціна на кожне найменування товару за
цим договором визначається виходячи з
відпускних цін встановлених
постачальником на момент отримання
заявки покупця та вважається остаточно
узгодженою в розмірі вказаному у
документах, що підтверджують передачу
товару (накладні та/або акти
прийому-передачі), якщо інше не
визначено постачальником відповідно
до умов цього договору (п.4.1 договору).

Згідно із пунктами 4.2, 4.4. договору
поставки розрахунки за кожну
поставлену партію товару здійснюються
в національній валюті України (гривнях)
в безготівковому порядку шляхом
перерахування покупцем грошових
коштів на поточний рахунок
постачальника. Покупець сплачує за
поставлений продавцем товар по мірі
його реалізації через кожні 14 днів. При
цьому покупець зобов'язаний надавати
продавцю звіт про реалізований товар
до 25 числа поточного місяця, у простій
та зрозумілій формі.

Договір вступає в силу з моменту його
підписання і діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за цим
договором (п.6.1. договору).

Договір може бути розірваний
постачальником достроково в
односторонньому порядку. При цьому,
постачальник повинен повідомити
покупця про дострокове одностороннє
розірвання договору за десять
календарних днів (п.6.2. договору).

На виконання умов договору поставки
позивач поставив товар в асортименті,
що підтверджується видатковими
накладними:

№ МЛСЦ 13224 від 29.09.2011р. на суму 2 211,00грн.,

№ МЛСЦ 13298 від 30.09.2011р. на суму 1 256,38грн.,

№ МЛСЦ 13839 від 10.10.2011р. на суму 678,96грн.,

№ МЛСЦ 13860 від 11.10.2011р. на суму 510,06грн.,

№ МЛСЦ 14415 від 19.10.2011р. на суму 1 229,71грн.,

№ МЛСЦ 15305 від 03.11.2011р. на суму 486, 08грн., а
всього на суму 6 372,19грн.

Відповідно до п.4.3 договору поставки
при заборгованості за товар по
декількох накладних отримані кошти
будуть зараховуватися як погашення
заборгованості за раніше отриманий
товар, незалежно від призначення
платежу, вказаному в платіжному
дорученні (в призначенні платежу
вказувати № договору та дату укладання
договору).

З урахуванням наведеного позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість у сумі 5 395,77грн.

Разом з тим, відповідачем надані докази
часткової оплати поставленого товару
(квитанції на оплату містяться в
матеріалах справи) та повернення
нереалізованого товару.

Так, згідно накладних на повернення від
покупця:

- №МЛСЦ 1373 від 03.03.2012р. відповідач
повернув, а позивач прийняв шину для
фіксації шийних хребців М УКТЗЕД -
1шт. на суму 109,20грн., №МЛСЦ 1377 від
03.03.2012р. на суму 1 180,56грн., №МЛСЦ 1370 від
03.03.2012р. на суму 103,95грн., а всього на суму
1 393,71грн., який було поставлено за
видатковою накладною № МЛСЦ 13224 від
29.09.2011р.;

- №МЛСЦ1442 від 21.03.2012р. відповідач
повернув пристрій опорно-руховий на
колесах УКТЗЕД на суму 327,53грн.,
№МЛСЦ1405 від 03.03.2012р. на суму 327,53грн.,
№МЛСЦ1444 від 21.03.2012р. на суму 300,66грн., а
всього на суму 955,72грн., який було
поставлено згідно накладної № МЛСЦ 13298
від 30.09.2011р.;

- №МЛСЦ1406 від 03.03.2012р. відповідач
повернув товар GM930LП - тростина-милиця
ПДВ УКТЗЕД на суму 244,26грн., GM939LП -
тростина-милиця ПДВ УКТЗЕД на
суму 242,82грн., GM920LП - тростина-милиця ПДВ
УКТЗЕД на суму 209,88грн., а всього
на суму 678,96грн. Тобто повністю
повернено товар, який було прийнято на
реалізацію згідно видаткової
накладної № МЛСЦ 13839 від 10.10.2011р. на суму
678,96грн.;

- №МЛСЦ1397 від 03.03.2012р. відповідач
повернув товар GM925М - милиця УКТЗЕД
на суму 170,02грн., який було
поставлено згідно накладної № МЛСЦ 13860
від 11.10.2011р.;

- №МЛСЦ1413 від 03.03.2012р. відповідач
повернув вимірювач артеріального
тиску "Gamma" 700 механічний УКТЗЕД на
суму 72,77грн., та №МЛСЦ1385 від 03.03.2012р. -
тест-смужки контролю глюкози у крові на
суму 145,39грн., №МЛСЦ1365 від 03.03.2012р. на
суму 142,34грн., який було поставлено
згідно накладної № МЛСЦ 14415 від 19.10.2011р.,
всього на суму 360,05грн.

Таким чином, відповідач свої
зобов'язання по оплаті поставленого
товару виконав у повному обсязі.

У судовому засіданні 28.08.2014р. на
підставі ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач надав заяву про відмову від
позовних вимог та просив провадження у
справі припинити.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі відмовитись від позову.

Як зазначено вище, позивач заявив про
відмову від позову, подав відповідну
письмову заяву.

Заява про відмову від позову підписана
представником товариства з обмеженою
відповідальністю "Мікролайф Сервіс"
Домрачевим Є.М., який діє на підставі
довіреності №6 від 28.08.2014 року та згідно
якої має право відмовлятися від
позовних вимог.

Відповідач не заперечував проти
прийняття судом відмови позивача від
позовних вимог та припинення
провадження у справі.

В порядку ст. 78 ГПК України судом
роз'яснені наслідки прийняття відмови
від позову.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
позивач відмовився від позову і
відмову прийнято господарським судом.

Заявлена відмова від позовних вимог не
суперечить законодавству і не порушує
чиїх-небудь прав і охоронюваних
законом інтересів. За таких обставин
заява про відмову від позову
приймається господарським судом.

Відповідно до частини 2 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України у випадках припинення
провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

У зв'язку з неналежним виконанням
товариством з обмеженою
відповідальністю "Мікролайф Сервіс"
зобов'язань за договором поставки у
період з 2012р. по 2014р. фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 просить стягнути з
товариства матеріальну шкоду у розмірі
19 440, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10
000 грн., проти чого заперечує
товариство, що і є причиною спору.

Суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК
України).

Стаття 526 ЦК України встановлює вимогу
щодо виконання зобов'язань належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК
України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода) (ч. 2 ч. 1 ст. 22
ЦК України).

Особливості регулювання майнових
відносин суб'єктів господарювання
визначаються Господарським кодексом
України (ч. 2 ст. 4 ГК України).

Відповідно до ст.224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частина перша статті 225 Господарського
кодексу України передбачає, що до
складу збитків, які підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

Враховуючи положення ст.224 ГК України
підставою для застосування
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків є повний склад
господарського правопорушення, як-то:
неправомірна (протиправна) діяльність
(бездіяльність) учасника господарських
відносин, збитки, як результат такої
діяльності, причинний зв'язок між
неправомірною (протиправною)
діяльністю (бездіяльністю) учасника
господарських відносин та збитками,
вина учасника господарських відносин.

Проте, у спірних відносинах
господарський суд не вбачає складу
(всіх елементів) господарського
правопорушення та підстав для
стягнення з відповідача збитків
(матеріальної шкоди) у заявленій до
стягнення сумі.

Зокрема, позивачем за зустрічним
позовом не доведено наявності збитків
у певному розмірі та протиправності
поведінки товариства.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627
ЦК України).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК
України).

Укладаючи договір поставки сторони
домовились, що кількість товару у
кожній партії товару визначається
виходячи з усної чи письмової заявки
покупця та наявності товару у
постачальника на момент отримання
заявки і вказується у первинних
документах, які підтверджують передачу
товару. Передача товару за цим
договором здійснюється в місяці, щодо
якого досягнуто усної або письмової
домовленості між сторонами (п.п.2.1,2.2.
договору).

Отже, право сторони за договором
поставки на отримання товару (покупця)
кореспондується з обов'язком виконати
певні умови договору - у даному випадку
надати усну чи письмову заявки на
поставку товару.

Відповідно до ст.ст. 33,34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Посилаючись на невиконання
товариством умов договору поставки
щодо поставки товару, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 не надає
жодних доказів виконання умов договору
щодо подання заявки на поставку товару
в усному чи письмовому вигляді та не
підтвердила у встановленому порядку
факту відповідного порушення
відповідачем зобов'язань за договором.
За відсутності заявок на поставку
товару товариство обгрунтовано мало не
поставляти товар.

Таким чином, фізичною особою ОСОБА_1 не
доведено порушення зобов'язання
товариством та протиправність його дій
при виконанні договору поставки, а
застосування принципу вини як умови
відповідальності пов'язане саме з
необхідністю доведення порушення
зобов'язання.

Крім того, позивач не довів, що збитки у
заявленому розмірі мають місце, що
існувала реальна можливість отримання
прибутку в зазначеному позивачем
розмірі з урахуванням того, що
відповідачем була б здійснена поставка
товару, а товар був би реалізований
позивачем, однак вона втрачена,
оскільки товар не було поставлено
позивачу.

З урахуванням викладеного, суд не
вбачає підстав для задоволення вимоги
про стягнення збитків у сумі 19 440,00грн.

Також позивач вважає, що
неправомірними діями товариства, які
полягають у неналежному виконанні
зобов'язання та необґрунтованих
звинуваченнях, позивачу за зустрічним
позовом спричинено шкоду діловій
репутації (моральну шкоду).

Статтею 23 Цивільного кодексу України
передбачено право особи на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої названої
статті Цивільного кодексу України
моральна шкода полягає, зокрема, у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" з подальшими змінами під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності.

Частиною першою статті 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний
закон пов'язує настання цивільно -
правової відповідальності за
заподіяння моральної шкоди, є:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача, а
також вини останнього в її заподіянні.

В абзаці другому пункту 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995р. №4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" з подальшими
змінами також зазначено, що відповідно
до загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

За змістом пункту 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" суд, зокрема, повинен з'ясувати, в
якій грошовій сумі позивач оцінює
заподіяні йому втрати немайнового
характеру та з чого він при цьому
виходить (п. 7 оглядового листа Вищого
господарського суду України від
16.03.2006р. № 01-8/638 "Про практику
застосування господарськими судами
законодавства про рекламу та про
інформацію (за матеріалами справ,
розглянутих у касаційному порядку
Вищим господарським судом України)").

Відповідно до п. 14 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
28.03.2007р. №01-8/184 "Про деякі питання
практики застосування господарськими
судами законодавства про інформацію" у
вирішенні спорів, пов'язаних з
відшкодуванням моральної шкоди,
завданої поширенням негативної
інформації про суб'єкта
господарювання, господарський суд в
кожному конкретному випадку повинен
з'ясовувати, в якій грошовій сумі
позивач оцінює заподіяні йому втрати
немайнового характеру та чим він
обґрунтовує розмір компенсації такої
шкоди, що підлягає стягненню.

Отже, виходячи з цього, позивач повинен
довести факт заподіяння йому моральної
шкоди відповідачем, тобто наявність
для нього негативних наслідків через
порушення законних немайнових прав.

Проте, позивачем не надано до
матеріалів справи жодних доказів, які б
підтверджували факт заподіяння йому
відповідачем моральної шкоди саме як
суб'єкту підприємницької діяльності,
суті завданої моральної шкоди, а також
не надано доказів, що підтверджують
розмір заявленої до стягнення
моральної шкоди, не надано
відповідного обґрунтованого
розрахунку розміру компенсації
моральної шкоди.

За доводами позивача за зустрічним
позовом моральна шкода, яку він оцінює
у 20 000,00грн., полягає в приниженні
ділової репутації, підриву довіри
клієнтів до його діяльності, моральних
переживаннях, порушенні звичного
життєвого розкладу.

Наведені доводи позивача щодо
спричинення шкоди його діловій
репутації є доводами загального
характеру, які не ґрунтуються на
відповідних доказах, що підтвердили б
факт настання для позивача певних
чітко визначених негативних явищ, в
тому числі відносно його ділової
репутації.

При визначенні розміру моральної шкоди
позивач виходить з розміру збитків, що
стались внаслідок невиконання
товариством зобов'язань за договором
щодо поставки товару, яке вважає прямим
наслідком неправомірних дій
товариства.

В той же час, при вирішенні по суті
позовної вимоги про стягнення збитків
у вигляді неотримного прибутку суд не
дійшов підстав вважати, що товариством
порушені будь-які умови договору
поставки.

З огляду на викладене, суд вважає
вимоги фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення з товариства
моральної шкоди у сумі 10 000,00грн.
недоведеними, необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, зустрічний позов не підлягає
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати за первісним позовом
покладаються на товариство з обмеженою
відповідальністю "Мікролайф Сервіс", а
за зустрічним позовом на фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 80 (ч.1 п.4),
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Прийняти відмову товариства з
обмеженою відповідальністю "Мікролайф
Сервіс" від позову.

Провадження у справі №904/4972/14 за
первісним позовом припинити.

Судові витрати за первісним позовом
віднести на позивача.

В задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом
віднести на фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя

Н.М.Євстигнеєва

Повне рішення складено, - 01.09.2014р.