ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року Справа № 905/1263/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючий суддя : Корсак В.А.

судді: Данилова
М.В., Данилова Т.Б. (доповідач)

розглянувши матеріали касаційної
скаргипублічного акціонерного
товариства "Центральна збагачувальна
фабрика "Узлівська" на
постановуДонецького апеляційного
господарського суду від 28.05.2014р. у
справі господарського суду№905/1263/14
Донецької області за
позовомпублічного акціонерного
товариства "Авдіївський коксохімічний
завод" до1) державного підприємства
"Донецька залізниця" 2) публічного
акціонерного товариства "Центральна
збагачувальна фабрика "Узлівська" про
за участю представників сторін:
позивача - відповідача 1- відповідача
2-стягнення 4 241,16грн. не з'явився не
з'явився пр. Зубкова М.Г. - дов. №44 від
22.06.14р.

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2014 року публічне акціонерне
товариство "Авдіївський коксохімічний
завод" звернулось до господарського
суду Донецької області з позовом до
державного підприємства "Донецька
залізниця" та публічного акціонерного
товариства "Центральна збагачувальна
фабрика "Узлівська" про стягнення з
належного відповідача на користь
позивача 4241,16грн. збитків, у зв'язку з
нестачею вугілля у вагонах №№60504438,
68605757, 60504768, 66102781 відправлених за
залізничними накладними №№50728765, 50740190.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 14.04.2014р. (суддя
Сажнева М.В.), залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 28.05.2014р. (судді
Татенко В.М., Зубченко І.В., Попков Д.О.)
позовні вимоги задоволено частково,
стягнуто з публічного акціонерного
товариства "Центральна збагачувальна
фабрика "Узлівська" на користь позивача
4107,09грн. збитків у вигляді нестачі
вантажу. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, публічне
акціонерне товариство "Центральна
збагачувальна фабрика "Узлівська"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення і
постанову по справі та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог до публічного
акціонерного товариства "Центральна
збагачувальна фабрика "Узлівська".

Заслухавши присутнього в судовому
засіданні представника відповідача-2,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні і постанові та
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 07.12.2007 між відкритим
акціонерним товариством "Авдіївський
коксохімічний завод" (покупець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Метінвест Холдинг"
(постачальник) укладено договір
№ДУК-01/07-19р/34/080с (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору на умовах,
викладених у розділах даного договору
постачальник зобов'язується передати у
власність, а покупець - прийняти та
оплатити вугільну продукцію за
марочним складом, цінах та у кількості,
що зазначені у специфікаціях,
оформлених у вигляді додатків, які є
невід'ємною частиною Договору.

11.08.2013р. зі станції Трудова Донецької
залізниці на станцію Авдіївка
Донецької залізниці публічним
акціонерним товариством "Центральна
збагачувальна фабрика "Узлівська"
(вантажовідправник) на адресу
вантажоотримувача - публічного
акціонерного товариства "Авдіївський
коксохімічний завод" у вагонах №№60504438,
68605757, 60504768 за залізничною накладною на
групу вагонів №50728765 та у вагоні №66102781
за залізничною накладною №50740190
відвантажено вантаж - концентрат
вугільний.

За накладною №50728765 у вагоні №60504438 маса
нетто становить 70000кг (брутто - не
зазначено, тара - 22700кг), у вагоні №68605757
маса нетто становить 69000кг (брутто - не
зазначено, тара - 21800кг), у вагоні №60504768
маса нетто становить 70000кг (брутто - не
зазначено, тара - 23000кг), вантаж
марковано чотирма поздовжніми смугами,
вантаж розміщено і закріплено згідно з
1-6, 2 гл.1п.4.3,7.3.8пр14к СМГС.

За накладною №50740190 у вагоні №66102781
маса нетто становить 71000кг (брутто - не
зазначено, тара - 21200кг), вантаж
марковано чотирма поздовжніми смугами,
вантаж розміщено і закріплено згідно з
1-6, 2 гл.1п.4.3,7.3.8пр14к СМГС.

При прибутті вантажу на станцію
призначення Авдіївка Донецької
залізниці, на підставі ст.52 Статуту
залізниць України, була проведена
контрольна перевірка маси і стану
вантажу у спірних вагонах на 100-тонних
електронних вагах вантажоотримувача.

Під час вказаної перевірки
встановлено, що у вагоні №66102781: за
документом вага нетто 71000кг, тара 21200кг,
фактично при переважуванні брутто 90
320кг, тара 21200 кг, нетто 69120 кг, що менше
ваги, зазначеної у документі, на 1880кг, у
вагоні №60504438 за документом вага нетто
70000кг, тара 22700кг, фактично при
переважуванні брутто 89960кг, тара 22700кг,
нетто 67260кг, що менше ваги, зазначеної у
документі, на 2740кг, у вагоні №68605757 за
документом вага нетто 69000кг, тара 21800кг,
фактично при переважуванні брутто
88800кг, тара 21800кг, нетто 67000кг, що менше
ваги, зазначеної у документі, на 2000кг, у
вагоні №60504768 за документом вага нетто
70000кг, тара 23000кг, фактично при
переважуванні брутто 91480кг, тара 23000кг,
нетто 68480кг, що менше ваги, зазначеної у
документі, на 1520кг.

Вантаж прибув у технічно справних
вагонах, люки, двері зачинені,
витікання вантажу відсутнє.
Завантаження рівномірне, на рівні
бортів. Вантаж маркований чотирма
поздовжніми смугами, маркування
вантажу не порушене. Поверхня вантажу
ущільнена. При повторному зважуванні
нестача вантажу підтвердилася.

За результатами переважування були
складані комерційні акти БН№696620/27 від
13.08.2013р. та БН№696621/28 від 13.08.2013р., які
підписані належними особами.

Розглядаючи справу по суті, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що відповідно до ст.909 ЦК України за
договором перевезення перевізник
зобов'язаний доставити довірений йому
відправником вантаж у пункт
призначення і видати його
управомоченій на отримання вантажу
особі. Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складанням
транспортної накладної.

Згідно із ч.5 ст.307 ГК України, умови
перевезення вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими
перевезеннями встановлюються
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст.6 Статуту залізниць
України накладна - це основний
перевізний документ встановленої
форми, оформлений відповідно до цього
Статуту та Правил перевезення вантажів
і наданий залізниці відправником разом
з вантажем. Накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої особи
-одержувача і супроводжує вантаж до
місця призначення.

Відповідно до п.1.1 Правил оформлення
перевізних документів, накладна може
оформлятися і надаватися в
електронному вигляді. Електронний
перевізний документ та його паперова
версія мають однакову юридичну силу.

Згідно із ч.2 ст.924 ЦК України перевізник
відповідає за втрату, нестачу, псування
або пошкодження прийнятого до
перевезення вантажу у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це
сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язань, що
випливають із договору перевезення,
сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

Відповідно до ст.12 Закону України Про
залізничний транспорт залізниці
повинні забезпечувати збереження
вантажів на шляху слідування та на
залізничних станціях.

Згідно із ст.23 Закону України Про
залізничний транспорт перевізники
несуть відповідальність за
зберігання вантажу з моменту його
прийняття і до видачі одержувачу в
межах, визначених Статутом залізниць
України. Частиною 2 цієї ж статті
встановлено, що за незбереження
(втрату, нестачу, псування,
пошкодження) прийнятого до перевезень
вантажу перевізники несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України
передбачає, що залізниця несе
відповідальність за збереження
вантажу з часу його прийняття до
перевезення і до моменту видачі
одержувачу.

Відповідно до ст.113 Статуту залізниць
України за незбереження прийнятого до
перевезення вантажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача чи пошкодження виникли
з не залежних від перевізника причин.

Згідно із ст.26 Закону України Про
залізничний транспорт обставини, які
можуть служити підставою для
матеріальної відповідальності
перевізників вантажу засвідчуються
актами; порядок і терміни складення
актів визначаються Статутом залізниць
України.

Статтею 129 Статуту передбачено, що
обставини, що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці під час залізничного
перевезення, засвідчуються
комерційними актами або актами
загальної форми, які складають станції
залізниць; для засвідчення маси і
кількості вантажу з даними,
зазначеними у транспортних документах,
складається комерційний акт.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що факт нестачі за спірним
перевезенням підтверджено
комерційними актами, які не оскаржені в
порядку, встановленому п.16 Правил
складання актів, та визнані судами
попередніх інстанцій належними
доказами.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць
України вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній; залізниця має право
перевіряти правильність цих
відомостей, а також періодично
перевіряти кількість та масу вантажу,
що зазначаються у накладній.

Згідно із п."а" ст.111 Статуту залізниць
України, залізниця звільняється від
відповідальності за втрату, недостачу,
псування або пошкодження вантажу у
разі, коли вантаж надійшов у
непошкодженому вагоні (контейнері) з
непошкодженими пломбами відправника
чи без пломб, коли таке перевезення
дозволено Правилами, а також якщо
вантаж прибув у непошкодженому
відкритому рухомому складі,
завантаженому засобами відправника,
якщо немає ознак втрати, псування або
пошкодження вантажу під час
перевезення.

Частиною 2 статті 114 Статуту залізниць
України встановлено, що недостача маси
вантажу, за яку відшкодовуються збитки,
в усіх випадках обчислюється з
урахуванням граничного розходження
визначення маси вантажу і природної
втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із п.27 Правил видачі вантажів
при видачі вантажів, маса яких
унаслідок їх властивостей зменшується
при перевезенні, норма недостачі (сума
норми природної втрати та граничного
розходження визначення маси нетто) для
вугілля становить 1 % маси, зазначеної в
перевізних документах.

Розглядаючи справу по суті, судами
встановлено, що відповідно рахунку №1998
від 11.08.2013р. ціна 1 тн вугільної
продукції ПС 0-100 становить 654,69грн. без
ПДВ (785,63грн. з ПДВ). Згідно рахунку №1999
від 11.08.2013р. ціна 1 тн вугільної
продукції ПС 0-100 - 591,88грн. без ПДВ
(710,26грн. з ПДВ).

Перевіривши розрахунок суми нестачі
вантажу з урахуванням норми граничного
розходження визначення маси вантажу і
природної втрати, суди дійшли до
висновку, що загальна вартість
недостачі вугілля у спірних вагонах
становить 4107,09грн., та враховуючи, що
нестача виникла під час завантаження
вантажу, задовольнили позовні вимоги у
вказаній сумі за рахунок
вантажовідправника - публічного
акціонерного товариства "Центральна
збагачувальна фабрика "Узлівська"
(відповідач-2).

Статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги публічного акціонерного
товариства "Центральна збагачувальна
фабрика "Узлівська", оскільки доводи
касаційної скарги стосуються
переоцінки доказів по справі, а судами
попередніх інстанцій було повно та
всебічно з'ясовано обставини, що мають
значення для даної справи, їм надано
належну правову оцінку та прийнято
рішення і постанову з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що дає підстави залишити їх без змін.

Судові витрати, сплачені касатором до
бюджету під час подання касаційної
скарги, у зв'язку з відмовою в
задоволенні касаційної скарги на
підставі ст.49 ГПК України залишаються
на касаторі.

Враховуючи наведене, та керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Центральна
збагачувальна фабрика "Узлівська"
залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 28.05.2014р. у
справі №905/1263/14 господарського суду
Донецької області залишити без змін.

Головуючий суддя
В. Корсак

Судді
М. Данилова

Т. Данилова