ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.09.14р. Справа № 904/6379/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", (м. Київ)

до Дніпропетровського обласного
комунального підприємства "Межівський
комунсервіс", (смт. Межова, Межівський
район, Дніпропетровська область)

про стягнення 31 213,72 грн.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: Пількевич В.В. - гол.
юрисконсульт (дов. № 14-136 від 13.05.14р.)

від відповідача: Семянніков В.М. -
начальник (ріш. від 30.06.13р.)

СУТЬ
СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі-позивач)
звернулось до господарського суду із
позовом до Дніпропетровського
обласного комунального підприємства
"Межівський комунсервіс"
(далі-відповідач) про стягнення 31 213,72
грн.

Сума позову складається з наступних
сум: 23 675,71 грн. - основного боргу, 3 580,96
грн. - пеня, 985,16 грн. - 3% річних, 2 971,89 грн. -
інфляційні втрати.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
невиконанням відповідачем зобов'язань
за договором купівлі-продажу
природного газу № 13/2235-ТЕ-3 від 17.12.12р., в
частині повного та своєчасного
розрахунку за поставлений природний
газ.

Представник позивача подав до суду
клопотання, яким долучає до матеріалів
справи копію звіту про фінансові
результати.

Дніпропетровське обласне комунальне
підприємство "Межівський комунсервіс"
09.09.14р. надало до суду відзив на позовну
заяву, в якому зазначає, що 27 серпня 2014
року підприємство перерахувало
позивачу грошові кошти за спожитий
природний газ в розмірі 23 675,71
грн., яке підтверджується платіжним
дорученням № 314 від 27.08.14р. та позовні
вимоги позивача визнає у розмірі 7 538,01
грн. Крім того, просив суд не
застосовувати до нього фінансові
санкції які складаються з суми 3%
річних, пені та інфляційних витрат,
оскільки знаходиться в скрутному
фінансово-господарському становищі.

Суд вважає достатніми матеріали справи
для слухання справи у відповідно до ст.
75 Господарського процесуального
кодексу України за наявними в ній
матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
було оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши доводи представників
позивача та відповідача, оцінивши
докази в їх сукупності, господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
як продавець та Дніпропетровським
обласним комунальним підприємством
"Межівський комунсервіс", як покупець,
був укладений договір купівлі-продажу
природного газу № 13/2235-ТЕ-3.

Згідно п. 1.1. договору та додаткової
угоди № 2 від 31.12.13р. до договору,
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 році та у І
півріччі 2014 року природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору та
додаткової угоди № 2 від 31.12.13р. до
договору, продавець передає покупцеві
у січні - червні 2014 року газ, спожитий
покупцем за цим договором у грудня 2013
року. Фактичні обсяги, що передаються
за цим договором у 2014 році,
зазначаються помісячно в актах
приймання-передачі природного газу".

У відповідності до п. 3.3. договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місці продажу, оформляється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів газу покупця.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що
ціна за 1000 куб. м. природного газу
становить 1 091,00 грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб. м. природного газу - 1 091,00 грн.,
крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ
- 1 309,20 грн.

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу (п. 6.1.
договору).

На виконання договору продавець з
січня по грудень 2013 року передав, а
покупець отримав природний газ об'ємом
47,336 тис. м3 у загальному розмірі 61 972,30
грн.

Факт приймання-передачі природного
газу підтверджується наступними
актами приймання-передачі природного
газу, копії яких знаходяться в
матеріалах справи (а.с. 17 -
23):

- Акт приймання-передачі природного
газу від 31 січня 2013 року на суму 13 018,69
грн.;

- Акт приймання-передачі природного
газу від 28 лютого 2013 року на суму 9 752,22
грн.;

- Акт приймання-передачі природного
газу від 31 березня 2013 року на суму 10 332,22
грн.;

- Акт приймання-передачі природного
газу від 30 квітня 2013 року на суму 2 894,64
грн.;

- Акт приймання-передачі природного
газу від 31 жовтня 2013 року на суму 6 271,06
грн.;

- Акт приймання-передачі природного
газу від 30 листопада 2013 року на суму 7
006,84 грн.;

- Акт приймання-передачі природного
газу від 24 січня 2014 року на суму 12 696,63
грн. (газ, спожитий у грудні 2013 року).

На підставі пункту 6.1. договору,
Дніпропетровське обласне комунальне
підприємство "Межівський комунсервіс"
зобов'язалося оплатити природний газ
поставлений:

- у січні 2013 року - до 14 лютого 2013 року;

- у лютому 2013 року - до 14 березня 2013 року;

- у березні 2013 року - до 14 квітня 2013 року;

- у квітні 2013 року - до 14 травня 2013 року;

- у жовтні 2013 року - до 14 листопада 2013
року;

- у листопаді 2013 року - до 14 грудня 2013
року;

- у грудні 2013 року - до 14 січня 2014 року.

З позовної заяви вбачається, що
відповідач перерахував на рахунок
позивача грошові кошти в якості оплати
поставленого природного газу в сумі 38
296,59 грн., що підтверджується довідкою
про операції та довідкою про сальдо,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи.

Позивач зазначає, що відповідач не
повністю виконав зобов'язання з оплати
поставленого природного газу, у зв'язку
з чим, у нього утворилась
заборгованості у загальному розмірі 23
675,71 грн.

Крім цього, всупереч п. 1.1 та п. 6.1
договору, відповідач неодноразово
порушував строки оплати поставленого
природного газу, виконував
зобов'язання неналежним чином, з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

На підставі викладеного позивач
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість за поставлений йому
природний газ у сумі 23 675,71 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
вiд зобов'язання або одностороння змiна
його умов не допускається, якщо iнше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином вiдповiдно до умов договору та
вимог цього Кодексу, iнших актiв
цивiльного законодавства. Якщо у
зобов'язаннi встановлений строк (термiн)
його виконання, то воно пiдлягає
виконанню у цей строк (термiн).

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У судовому засіданні було з'ясовано, що
відповідачем 27 серпня 2014 року
перераховано позивачу грошові кошти за
спожитий природний газ в розмірі 23 675,71
грн., яке підтверджується платіжним
дорученням № 314 від 27.08.14р., тобто в ході
розгляду справи основний борг за
спожитий газ у сумі 23 675,71 грн.
відповідачем сплачений в повному
обсязі.

Оскільки відповідачем сплачено суму
заборгованості після звернення
позивача з позовом до суду, провадження
у справі в частині стягнення 23 675,71 грн.
підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч.
1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України у зв'язку з відсутністю
предмету спору.

Згідно п. 7.2 договору, у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
договору продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього договору
він у безспірному порядку зобов'язаний
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

У відповідності до пункту 9.3 договору,
строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за Договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 років.

На підставі п. 7.2. договору позивач
просить суд стягнути з відповідача
пеню у сумі 3 580,96 грн., згідно
розрахунку, який додається до позовної
заяви (а.с. 26 - 30).

За ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разi
порушення зобов'язання настають
правовi наслiдки, встановленi договором
або законом, зокрема - сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або iнше майно, якi боржник повинен
передати кредиторовi у разi порушення
боржником зобов'язання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у вiдсотках
вiд суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Предметом
неустойки може бути грошова сума,
рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмiр
встановлюється договором або актом
цивiльного законодавства.

За ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштiв сплачують на
користь одержувачiв цих коштiв за
прострочку платежу пеню в розмiрi, що
встановлюється за згодою сторiн.

Враховуючи викладене, та перевіривши
розрахунки позивача судом встановлено,
що розрахунок пені відповідає вимогам
чинного законодавства.

При викладених обставинах вимогу
позивача щодо стягнення пені у сумі 3
580,96 грн. слід визнати обґрунтованою і
такою, що підлягає задоволенню.

На підставі статті 625 Цивільного
кодексу України позивач просить суд
стягнути з відповідача інфляційні
втрати у сумі 2 971,89 грн. та 3% річних у
сумі 985,16 грн., згідно розрахунку, який
знаходиться в матеріалах справи (а.с. 26 -
30).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача судом
встановлено, що розрахунки інфляційних
втрат та 3% річних відповідають вимогам
чинного законодавства.

При викладених обставинах вимогу
позивача щодо стягнення інфляційних
втрат у сумі 2 971,89 грн. та 3% річних у сумі
985,16 грн. слід визнати обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи клопотання відповідача
про не застосовування до нього
штрафних санкцій, які складаються з сум
- 3% річних, пені та інфляційних витрат,
суд відмовляє у його задоволенні та
вважає за необхідне роз'яснити
останньому, що вказані нарахування
зроблені позивачем у відповідності до
вимог діючого законодавства та умов
договору.

Пункт 3 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України встановлює, що господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Відповідно до частини третьої статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Водночас згідно з
частиною першою статті 233
Господарського кодексу України при
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

У підпункті 3.9.2 пункту 3 роз'яснення
президії Вищого господарського суду
України від 18.09.1997 № 02-5/289 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України" викладено правову позицію,
згідно з якою, вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 частини першої статті 83 ГПК
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайного добровільного усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Тобто нормами діючого процесуального
та матеріального права на суд не
покладено право зменшення та взагалі
здійснення дій щодо не стягнення сум 3%
річних та інфляційних витрат, які
заявлені позивачем. Суд повинен
перевірити ці вимоги на предмет їх
відповідності нормам права та прийняти
відповідне рішення в цій частині на
підставі наданих сторонами доказів.

Викладене є підставою для задоволення
позову частково. Судові витрати по
справі на підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України слід
покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 549, 551, 599, 610, 611,
612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.
173, 193, 218 Господарського кодексу
України, ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
33. 34, 49, 75, 80, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити провадження у справі в
частині стягнення суми 23 675,71 грн.

Стягнути з Дніпропетровського
обласного комунального підприємства
"Межівський комунсервіс" (52900,
Дніпропетровська область, Межівський
район, смт. Межова, вул.
Центральна, буд. 8; ідентифікаційний код
32057943) на користь Публічного
акціонерного товариства Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6; ) - 3 580
(три тисячі п'ятсот вісімдесят) грн. 96
коп. пені, 985 (дев'ятсот вісімдесят п'ять)
грн. 16 коп. 3% річних, 2 971 (дві тисячі
дев'ятсот сімдесят одна) грн. 89 коп.
інфляційних втрат, 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 11.09.14р.

Суддя І.Ю. Дубінін