ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Справа № 910/4786/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б.
(доповідач), Гольцової Л.А., Козир
Т.П.,розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МКС РЕС"на рішення та
постанову Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 Київського
апеляційного господарського суду від
23.06.2014у справі№ 910/4786/14 Господарського
суду міста Києваза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "МКС
РЕС"до1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гідросервіс - 2000" 2.
Приватного акціонерного товариства
"Спеціалізована пересувна
механізована колона - 241"третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Великоолександрівська сільська
радапровизнання договору частково
недійснимза участю представників
сторін:

позивача: Мохнюк Р.Г., дов. від 08.02.2014 б/н

відповідача-1: Герасименко В.М., дов. від
15.05.2014 б/н

відповідача-2: Серга І.В., дов. від 21.03.2014
№10

третьої особи, яка не заявляє
самостійних

вимог на предмет спору на стороні
позивача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "МКС РЕС" звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гідросервіс - 2000" та
Приватного акціонерного товариства
"Спеціалізована пересувна
механізована колона - 241" про визнання
договору № 238 на виконання робіт від
12.07.2011 частково недійсним в частині
пунктів 5.4, 5.5, 5.6 договору щодо
обов'язків позивача.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 у справі № 910/4786/14 (суддя
Головатюк Л.Д.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 23.06.2014 (колегія
суддів у складі: головуючого судді
Алданової С.О., суддів Дикунської С.Я.,
Рябухи В.І.), у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції та постановою суду
апеляційної інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю "МКС РЕС"
звернулося до Вищого господарського
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
15.05.2014 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
23.06.2014 у справі № 910/4786/14, прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення та
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

До Вищого господарського суду України
надійшов відзив Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гідросервіс - 2000" на
касаційну скаргу, в якому відповідач-1
просить рішення Господарського суду
міста Києва від 15.05.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 23.06.2014 у справі
№ 910/4786/14 залишити без змін, касаційну
скаргу - без задоволення.

Великоолександрівська сільська рада у
поданих поясненнях на касаційну скаргу
заперечує проти касаційної скарги та
вважає рішення судів першої та
апеляційної інстанції законними та
обґрунтованими.

Сторони згідно з приписами статті 111-4
Господарського процесуального кодексу
України були належним чином
повідомлені про день, час і місце
розгляду касаційної скарги, однак
третя особа не скористалася
передбаченим законом правом на участь
у перегляді справи в суді касаційної
інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових актів, вважає
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій та
підтверджується матеріалами справи,
12.07.2011 між Відкритим акціонерним
товариством "Спеціалізована пересувна
механізована колона - 241" (замовник),
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Гідросервіс-2000"
(підрядник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "МКС РЕС" (інвестор)
було укладено договір на виконання
робіт № 238, відповідно до умов якого,
підрядник зобов'язується особисто за
завданням замовника, на умовах цього
договору виконати роботи з
гідродинамічного очищення напірної
фекальної каналізації в с. Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області, а замовник зобов'язується
прийняти та забезпечити оплату цих
робіт.

На підставі наявних в матеріалах
справи акту приймання виконаних
будівельних робіт за січень 2012 від
27.01.2012 та довідки про вартість
виконаних робіт, підписаних
представниками сторін та скріплених їх
печатками, судами встановлено, що
відповідач-1 виконав, а відповідач-2
прийняв підрядні роботи на суму 160110,00
грн.

Згідно із пунктами 5.4., 5.5., 5.6. договору
оплату робіт за даним договором
здійснює інвестор в рахунок коштів, які
повинні бути ним перераховані на
пайову участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області відповідно до укладеного із
Великоолександрівською сільською
радою договору про пайову участь у
створенні та розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області від 01.10.2010.

Оплата робіт, які є предметом даного
договору, здійснюється інвестором у
відповідності та на виконання п. 2
Рішень Великоолександрівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області № 76 від 23.02.2010 "Про
затвердження технічних умов
водопостачання та водовідведення
ОСОБА_7" та № 77 від 23.02.2010 "Про
затвердження технічних умов
водопостачання та водовідведення
ОСОБА_8".

Інвестор здійснює перерахування
коштів за цим договором тільки після
отримання від Великоолександрівської
сільської ради відповідного рішення
про зарахування платежів за цим
договором в рахунок платежів на пайову
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області відповідно до укладеного із
Великоолександрівською сільською
радою договору про пайову участь у
створенні та розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області від 01.10.2010.

Судами першої та апеляційної інстанції
з'ясовано, що 01.10.2010 між
Великоолександрівською сільською
радою та Товариством з обмеженою
відповідальністю "МКС РЕС" було
укладено договір про пайову участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
системи інфраструктури с. Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області, предметом якого є пайова
участь (внесок) замовника у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфрастуртруктури села
Чубинське Великоолександрівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області.

Відповідно до п. 4.3 вказаного договору
позивач перераховує кошти на рахунок
сільської ради, зазначений у розділі 9
договору з призначенням платежу "На
пайову участь у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської
ради".

Як визначено судами, 27.01.2014 позивач
частково оплатив виконані роботи по
договору від 12.07.2011 № 238, перерахувавши
на рахунок ТОВ "Гідросервіс-2000" кошти у
розмірі 40000,00 грн.

Предметом позову у справі є позовні
вимоги Товариство з обмеженою
відповідальністю "МКС РЕС" про визнання
недійсними пунктів 5.4, 5.5, 5.6 договору №
238 на виконання робіт від 12.07.2011.

Обґрунтовуючи підстави недійсності
вказаних пунктів договору позивач
вказує на те, що дані умови договору
суперечать ч. 7 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
щодо заборони органам місцевого
самоврядування вимагати від замовника
будівництва надання будь-яких послуг, у
тому числі здійснення будівництва
об'єктів та передачі матеріальних та
нематеріальних активів, крім пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту. Також позивач
посилається на те, що договір в частині
оспорюваних пункті 5.4, 5.5, 5.6 не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, а п. 5.6 договору при
цьому суперечить інтересам держави та
суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України способом захисту
цивільних прав та інтересів є визнання
правочину недійсним.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 Цивільного кодексу України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

У силу припису статті 204 Цивільного
кодексу України правомірність
правочину презюмується. Отже, обов'язок
доведення наявності обставин, з якими
закон пов'язує визнання господарським
судом оспорюваного правочину
недійсним, покладається на позивача.

Як передбачено ч. 1 ст. 229 Цивільного
кодексу України, якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Як передбачено ч. 5 ст. 203 Цивільного
кодексу України, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Встановивши, що відповідач-1 виконав, а
відповідач-2 прийняв виконані підрядні
роботи на суму 160110,00 грн., що
підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт та
довідкою про вартість виконаних робіт,
а позивач 27.01.2014 частково оплатив
виконані роботи по договору № 238 від
12.07.2011, перерахувавши на рахунок ТОВ
"Гідросервіс-2000" кошти у розмірі 40000,00
грн., суди попередніх інстанцій
обґрунтовано відхилили доводи
позивача про те, що договір в частині
оспорюваних пунктів не був спрямований
на настання реальних правових
наслідків.

Статтею 6 Цивільного кодексу України
передбачено, що сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 627, 628 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно із ч. 7 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
органам місцевого самоврядування
забороняється вимагати від замовника
будівництва надання будь-яких послуг, у
тому числі здійснення будівництва
об'єктів та передачі матеріальних або
нематеріальних активів (зокрема
житлових та нежитлових приміщень, у
тому числі шляхом їх викупу), крім
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту,
передбаченої цією статтею, а також крім
випадків, визначених частиною п'ятою
статті 30 цього Закону.

Як свідчить п. 5.5. договору, оплата
робіт, які є предметом даного договору,
здійснюється позивачем на виконання п.
2 Рішень Великоолександрівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області № 76 від 23.02.2010 та № 77
від 23.02.2010, якими затверджено технічні
умови водопостачання та
водовідведення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (п. 1
рішень) та рекомендовано вказаним
особам прийняти дольову участь в
реконструкції очисних споруд (п. 2
рішень), при цьому дійсність технічних
умов поставлена в залежність від
виконання п. 2 рішень та закінчення
реконструкції очисних споруд.

Таким чином, прийняття позивачем на
себе зобов'язання щодо здійснення
оплати відповідно до вищевказаних
рішень стосується його взаємовідносин
з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і не свідчить про
покладення третьою особою на позивача
такого обов'язку.

З огляду на зміст п. 5.5 договору та
виходячи з того, що
Великоолександрівська сільська рада
не є стороною договору № 238 від від
12.07.2011, і судами попередніх інстанцій не
встановлено обставин покладення
третьою особою на позивача обов'язку
здійснювати оплату робіт за договором,
судом касаційної інстанції
відхиляються посилання скаржника на
невідповідність оспорюваних пунктів
договору ч. 7 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності".

Суди попередніх інстанцій, дослідивши
оспорювані умови договору, дійшли
мотивованого висновку про
недоведеність позивачем наявності
підстав визнання недійсними договору
№ 238 на виконання робіт від 12.07.2011
частково недійсним в частині пунктів
5.4, 5.5, 5.6 договору, у зв'язку із чим
правомірно відмовили у задоволенні
позову.

Матеріали справи свідчать про те, що
господарськими судами першої та
апеляційної інстанції в порядку ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
досліджено матеріали справи в їх
сукупності і вірно застосовано норми
процесуального та матеріального права.

Відповідно до статті 111-7
Господарського процесуального кодексу
України суд касаційної інстанції лише
перевіряє застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Оцінка та перевірка обставин справи і
доказів не віднесена до повноважень
касаційної інстанції.

Доводи скаржника, наведені у
касаційній скарзі, були предметом
розгляду у суді апеляційної інстанції,
їм надана належна правова оцінка і
вказані доводи правомірно відхилені
судом в процесі апеляційного перегляду
рішення суду першої інстанції.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
законодавства при прийнятті
оскаржуваних судових рішень не знайшли
свого підтвердження, у зв'язку з чим
підстав для їх зміни чи скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "МКС РЕС"
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 23.06.2014 у справі
№ 910/4786/14 залишити без змін.

Головуючий суддя:
Л. Іванова

судді:
Л. Гольцова

Т. Козир