ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2014
Справа №917/1437/14

м. Полтава

за позовом Новоселівської сільської
ради, пров. Підлісний, 6, с. Новоселівка,
Полтавський район, Полтавська область,
38702

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сойл-Сервіс", вул.
Жовтнева, 33, с. Новоселівка, Полтавський
район, Полтавська область, 38702

про стягнення 74 200,00 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: Макаренко Л.П. - сільський
голова;

Від відповідача: Носенко О.О. - директор.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 74200,00 грн. за
угодою про соціально-економічне
партнерство від 14.08.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем договірних
зобов'язань щодо внесення коштів до
цільового фонду бюджету
Новоселівської сільської ради в
зв'язку з чим позивач вказує на
існування заборгованості.

Відповідач письмового відзиву на позов
не подав, в судовому засіданні пояснив,
що проти заявлених вимог заперечує з
тих підстав, що здійснює благодійну
діяльність в межах власних можливостей
як того вимагає угода від 14.08.2012 року та
наголошував, що благодійництво є
добровільною та безкорисливою
пожертвою, а в даний час підприємство
не має фінансової можливості надати
позивачу кошти в розмірі 74 200,00 грн.,
тому позовні вимоги є
необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив.

14.08.2012 року між Новоселівською
сільською радою та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Сойл-Сервіс" була укладена угода про
соціально-економічне партнерство (далі
-Угода).

Згідно п. 1.1. Угоди предметом угоди є
взаємне партнерство сторін з метою
досягнення стабільного соціального та
економічного розвитку
адміністративної території, створення
сприятливих умов діяльності місцевого
самоврядування і суб'єкту
господарювання, забезпечення
спільного впливу на регуляторні,
фінансово-економічні і
суспільно-політичні процеси в селі
(селищі) в 2012 році.

Відповідач взяв на себе зобов'язання в
межах чинного законодавства та власних
можливостей здійснювати благодійну
діяльність, яка направлена на
оновлення та розвиток об'єктів
соціально-економічної та
інженерно-транспортної інфраструктури
Новоселівської сільської ради,
виділяючи на вказані цілі кошти в сумі
76000,00 грн. Кошти сплачуються на рахунок
цільового фонду спеціального фонду
бюджету сільської ради протягом року
надаються послуги на зазначену суму
(п.2.2. Угоди).

Відповідно до п. 7.1. Угоди вона набирає
чинності з 14.08.2012 року і діє до кінця
звітного року та може бути
пролонгована на наступний період в
разі відсутності заперечень сторін на
протязі останнього місяця до
закінчення терміну дії угоди.

Як стверджує позивач та не
заперечується відповідачем виплата
грошових коштів згідно даної Угоди не
здійснювалась взагалі, внаслідок чого
сума заборгованості перед позивачем
склала 74200,00 грн.

Позивач посилається, що Державною
фінансовою Інспекцією в Полтавській
області було проведено планову виїзну
ревізію виконання бюджету
Новоселівською сільською радою за
період з 01.01.2009 року по завершений
звітний період 2012 року. За результатами
ревізії складено Акт від 28.03.2013 року №
01-21/73, яким встановлено факт
неотримання Новоселівською сільською
радою коштів цільового фонду в сумі 74
200.00 грн. внаслідок невиконання в
повному обсязі при настанні строку
виконання умов укладеної Угоди про
соціально - економічне партнерство з
боку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сойл-Сервіс".

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.07.2013 року
в справі № 816/3669/13-а зобов'язано
Новоселівську сільську раду стягнути
до бюджету сільської ради несплачені
кошти цільового фонду в сумі 74 200.00 грн.,
внаслідок невиконання умов укладеної
Угоди контрагентом Товариством з
обмеженою відповідальністю "Сойл -
Сервіс" на суму 74 200.00 грн., забезпечити
повернення зайвих виплат шляхом
подання позову. Зазначена постанова
набрала законної сили та пред'явлена до
виконання.

За таких обставин позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість
по благодійній допомозі в розмірі 74200,00
грн.

При розгляді справи по суті судом
приймаються до уваги наступні
обставини.

Ухвалою від 17.07.2014 року суд зобов'язував
позивача надати оригінал Угоди про
соціально-економічне партнерство від
14.08.2012 року, укладеної між сторонами по
справі, проте позивач вимог суду не
виконав. З копії зазначеної Угоди, що
знаходиться в матеріалах справи,
вбачається, що вона набирає чинності з
14.08.2012 року і діє до кінця звітного року
та може бути пролонгована на наступний
період в разі відсутності заперечень
сторін на протязі останнього місяця до
закінчення терміну дії угоди. В Угоді
(п. 2.2.) визначено суму коштів, що повинен
виділити відповідач на благодійну
діяльність, але про строки виконання
такого зобов'язання в тексті Угоди не
йдеться. Таблиця періодів здійснення
платежів в п. 2.2. Угоди не заповнена.

Отже, суд констатує, що сторонами в
Угоді не визначено строк виконання
зобов'язання щодо сплати коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений, відповідач
повинен виконати обов'язок щодо оплати
отриманого товару у семиденний строк
від дня пред'явлення вимоги.

Позивачем не надано жодного доказу
щодо направлення відповідачу вимог
про сплату відповідних коштів, хоча суд
зобов'язував його надати відповідні
докази п. 4 ухвали від 17.07.2014 року.

Отже строк виконання відповідачем
зобов'язання щодо внесення коштів за
Угодою від 14.08.2012 року є таким, що не
настав.

Крім цього, позивачем не надані
нормативно-правові акти, якими
обумовлено обов'язковість внесення
відповідачем благодійних коштів та
порядок обчислення їх розміру. Рішення
органу місцевого самоврядування щодо
обов'язковості укладення угоди між
сторонами про участь у комплексному
економічному і соціальному розвитку
територіальної одиниці матеріали
справи не містять і сторони на його
наявність не посилаються.

Судом враховується, що зобов'язання за
угодою про соціальне партнерство за
своєю правовою природою є
благодійництвом, тому відносини між
сторонами регулюються положеннями ст.
175 ГК України.

Так, згідно ч. 4 ст. 175 ГК України суб'єкти
господарювання у випадках,
передбачених цим Кодексом, та іншими
законами, можуть добровільно брати на
себе зобов'язання майнового характеру
на користь інших учасників
господарських відносин
(благодійництво тощо). Такі
зобов'язання не є підставою для вимог
щодо їх обов'язкового виконання.

Відносини благодійництва регулюються
спеціальним Законом України "Про
благодійництво та благодійні
організації". Згідно статті 1 Закону
благодійництво - добровільна
безкорислива пожертва фізичних та
юридичних осіб у поданні набувачам
матеріальної, фінансової,
організаційної та іншої благодійної
допомоги; специфічними формами
благодійництва є меценатство і
спонсорство.

Таким чином, основною ознакою
благодійництва і, зокрема, такою, що
передбачається частиною 4 статті 175 ГК
України, є його безкорисливість.

Фінансування відповідачем за
укладеною Угодою від 14.08.2012р. є
безкорисливим, а отже згідно з вимогами
ч. 4 ст. 175 ГК України зобов'язання,
визначені в Угоді, не є підставою для
вимог щодо їх обов'язкового виконання.

Отже, судом встановлено, що майнові
зобов'язання, взяті на себе
відповідачем за Угодою, є благодійною
діяльністю на користь позивача, яка
здійснюється виключно за бажанням
відповідача та в межах власних
можливостей, тобто такі зобов'язання
носять добровільний характер, що
виключає застосування загальних
правових норм, які встановлюють
господарсько-правову відповідальність
за невиконання або неналежне виконання
умов зобов'язання, а відтак, несплата
відповідачем коштів обумовлених
угодою від 14.08.2012р. не може бути
підставою для стягнення їх в судовому
порядку.

За таких обставин позовні вимоги
необґрунтовані, та задоволенню не
підлягають.

Судові витрати покладаються
відповідно до ст. 44, частини 5 ст. 49 ГПК
України, на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49(ч.5), 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя
Пушко І.І.