ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
УХВАЛА

09 вересня 2014 року
Справа № 14/169-нр

м. Миколаїв

Кредитори:

1. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Южно-Бугський
кар'єр», 56445, Миколаївська область,
Доманівський район, с. Прибужжя, вул.
Степова, 4, .

2. Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Миколаївської дирекції, 54030, м.
Миколаїв, вул. Артилерійська, 19-а

3.Акціонерне товариство відкритого
типу «Южноукраїнський домобудівний
комбінат», 55000, Миколаївська область, м.
Южноукраїнськ, вул. Молодіжна, 12

4. Селянське фермерське
господарство «Артур», 55000, Миколаївська
область, м. Южноукраїнськ, а/с 85.

5. Приватне акціонерне товариство
«Вознесенська ПМК», 56500, Миколаївська
обл., м.Вознесенськ, вул. Жовтневої
революції, 283.

Боржник: Публічне акціонерне
товариство «Юженергобуд», 55001,
Миколаївська область, м. Южноукраїнськ,
Проммайданчик, а/с 62,

Розпорядник майна: Ратинська Сталіна
Вікторівна, АДРЕСА_1.

Прокуратура Миколаївської області, 54001,
м. Миколаїв, вул. Спаська, 28.

Головне управління юстиції у
Миколаївській області, 54000, м.Миколаїв,
вул. 8 Березня, 107.

Суддя - Василяка К.Л.

Представники:

від кредиторів: 1) Кривіцька Ж.О., дов.
б/н від 01.04.2014р., 2) Бичковський О.Г., дов.
№11/14 від 11.01.2014р., 4) Кривіцька Ж.О., дов.
б/н від 01.04.2014р.

від боржника:Ясеницький І.М. - директор.

розпорядник майна: арбітражний
керуючий Ратинська С.В.

в судовому засіданні приймає участь:
прокурор Бескровна О.І.

СУТЬ СПОРУ: про банкрутство ПАТ
«Юженергобуд».

13.03.2014р. від розпорядника майна до суду
надійшла заява про вжиття заходів по
запобіганню банкрутства, шляхом
визнання додаткової угоди №1 від
20.05.2009р. по договору генпідряду №144-2007
недійсною, як такою, що суперечить
власним майновим вимогам
підприємства-боржника ПАТ
«Юженергобуд», а також шляхом визнання
договору №144-2007 від 08.05.2007р. таким, що є
дійсним відповідно до п.2.2 та п.2.3
договору у зв'язку з неприйняттям
замовником виконаних робіт та
призупиненням робіт та перенесенням
термінів робіт на час дії обставин
строком на 2 роки 8 місяців та 26 днів з
дати набрання чинності ухвалою суду.

Заява мотивована тим, що розпорядником
майна в ході проведення аналізу
фінансового стану
підприємства-боржника було виявлено,
що на позабалансовому рахунку боржника
обліковується 12 560 372,47 грн. витрат,
пов'язаних веденням незавершеного
будівництва в період 2007-2008 років згідно
з виконанням умов договору генпідряду
№144-2007 від 08.05.2007р.

При вивченні документації
підприємства-боржника розпорядником
майна було встановлено, що 08.05.2007р. за
№144-2007 між ВАТ «Юженергобуд», як
генпідрядником, та ДП НАЕК
«Енергоатом» в особі ген.директора
Відокремленого підрозділу
«Южно-Українська АЕС», як замовником,
було укладено договір генпідряду
«Реконструкція системи технічного
водопостачання. Робота блоків 1…3 на
Ташлицькому водосховищі та
бризкальних басейнів». Загальна
вартість виконуваних робіт була
визначена сторонами у орієнтовному
розмірі 182 008 736,4 грн.

Однак, 20.05.2009р. за №1 між замовником та
генпідрядником було укладено
додаткову угоду, відповідно до умов
якої було значно зменшено суму
договору з 182 008 736,4 грн. до 22 762 182,0 грн.

Розпорядник майна вважає, що вказана
додаткова угода укладена на вкрай
невигідних умовах для генпідрядника
(ВАТ «Юженергобуд»), оскільки обмежує
його права в покращенні свого
майнового та фінансового становища.
При цьому на думку розпорядника майна,
керівник підприємства-боржника ОСОБА_6,
зловживаючи своїм посадовим
становищем навмисно погіршував
фінансовий стан підприємства та
нарощував його борги, зокрема, шляхом
підписання даної додаткової угоди.

На підставі вищевикладеного,
розпорядник майна просить суд визнати
вказану додаткову угоду недійсною на
підставі положень ч.1 ст. 20 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», правочини
(договори) або майнові дії боржника, які
були вчинені боржником після порушення
справи про банкрутство або протягом
одного року, що передував порушенню
справи про банкрутство, можуть бути
відповідно визнані недійсними або
спростовані господарським судом у
межах провадження у справі про
банкрутство за заявою арбітражного
керуючого або конкурсного кредитора з
таких підстав: боржник безоплатно
здійснив відчуження майна, прийняв на
себе зобов'язання без відповідних
майнових дій іншої сторони, відмовився
від власних майнових вимог; боржник
виконав майнові зобов'язання раніше
встановленого строку; боржник до
порушення справи про банкрутство взяв
на себе зобов'язання, в результаті чого
він став неплатоспроможним або
виконання його грошових зобов'язань
перед іншими кредиторами повністю або
частково стало неможливим; боржник
здійснив відчуження або придбав майно
за цінами відповідно нижчими або
вищими від ринкових, за умови, що в
момент прийняття зобов'язання або
внаслідок його виконання майна
боржника було (стало) недостатньо для
задоволення вимог кредиторів; боржник
оплатив кредитору або прийняв майно в
рахунок виконання грошових вимог у
день, коли сума вимог кредиторів
боржнику перевищувала вартість майна;
боржник прийняв на себе заставні
зобов'язання для забезпечення
виконання грошових вимог.

Заслухавши присутніх в судовому
засіданні представників кредиторів,
боржника та розпорядника майна,
вивчивши матеріали справи,
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 31.03.2003р. за
заявою ЗАТ «Південбудтранс» було
порушено провадження у справі про
банкрутство ВАТ «Юженергобуд» за
загальними процедурами, передбаченими
Законом України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 01.07.2008р. (т.7,
а.с.159) введено процедуру розпорядження
майном, розпорядником майна призначено
арбітражного керуючого Ратинську С.В.,
визнано вимоги ініціюючого кредитора в
сумі 759 591,00 грн.

Відповідно до ч.1 п. 11 Прикінцевих та
перехідних положень Закону Україні
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції від 22.12.2011р., яка набрала
чинності 18.01.2013р., положення цього
Закону застосовуються господарськими
судами під час розгляду справ про
банкрутство, провадження в яких
порушено після набрання чинності цим
Законом.

Положення цього Закону, що регулюють
продаж майна в провадженні у справі про
банкрутство, застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження у
яких порушено до набрання чинності цим
Законом.

Положення цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Враховуючи, що провадження у справі
№14/169-нр про банкрутство ПАТ
«Юженергобуд» було порушено у 2003 році
та на даний час справа знаходиться на
стадії процедури розпорядження майном,
судом мають застосовуватись норми
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
від 30 червня 1999 року зі змінами та
доповненнями), тобто до набрання
чинності новою редакцією Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

За таких обставин, у суду відсутні
підстави для застосування приписів
статті 20 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
в редакції, що діє з 18.01.2013р. та на яку
посилається розпорядник майна.

Між тим, нормами частини 13 статті 13
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в редакції, що
діяла до 18.01.2013р., передбачено, що
керівник або орган управління боржника
виключно за погодженням з
розпорядником майна укладає угоди
щодо: передачі нерухомого майна в
оренду, заставу, внесення зазначеного
майна як внеску до статутного капіталу
господарського товариства або
розпорядження таким майном іншим
чином; одержання та видачі позик
(кредитів), поручительства і видачі
гарантій, уступки вимоги, переведення
боргу, а також передачі в довірче
управління майна боржника;
розпорядження іншим майном боржника,
балансова вартість якого складає понад
один відсоток балансової вартості
активів боржника.

Відповідно до приписів статті 139
Господарського кодексу України, майном
у цьому Кодексі визнається сукупність
речей та інших цінностей (включаючи
нематеріальні активи), які мають
вартісне визначення, виробляються чи
використовуються у діяльності
суб'єктів господарювання та
відображаються в їх балансі або
враховуються в інших передбачених
законом формах обліку майна цих
суб'єктів.

Частиною 5 цієї ж статті визначено, що
коштами у складі майна суб'єктів
господарювання є гроші у національній
та іноземній валюті, призначені для
здійснення товарних відносин цих
суб'єктів з іншими суб'єктами, а також
фінансових відносин відповідно до
законодавства.

Отже, у випадку укладання угод щодо
розпорядження активами
підприємства-боржника у вигляді
коштів, в тому числі, отримання яких
обумовлено договором, керівник
підприємства-боржника мав погоджувати
такі угоди з розпорядником майна
боржника.

Розпорядник майна Ратинська С.В.
повідомила суду, що жодного погодження
колишній керівник від неї не отримував
та взагалі не звертався з таким
питанням, а про існування вказаної
додаткової угоди їх стало відомо лише
після її укладання.

Згідно наданих розпорядником майна
документів, станом на 31 грудня 2008р.
балансова вартість активів
підприємства-боржника складала 82 377,4
тис.грн.

Різниця між сумами оплати виконаних
робіт, зазначених у договорі
генпідряду та додатковій угоді складає
159 246 554,4 грн., що значно перевищує один
відсоток від балансової вартості
активів боржника.

Відповідно до положень п.2.5.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
визнання правочину (господарського
договору) недійсним господарським
судом є наслідком його вчинення з
порушенням закону, а не заходом
відповідальності сторін. Тому для
такого визнання, як правило, не має
значення, чи усвідомлювали (або повинні
були усвідомлювати) сторони
протиправність своєї поведінки під час
вчинення правочину; винятки з цього
правила можливі, якщо вони випливають
із закону (див., зокрема, абзац шостий
підпункту 3.3, підпункт 3.6 і підпункт 3.7
пункту 3 цієї постанови).

Статтею 207 Господарського кодексу
України передбачено, що господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
визначено, що при розгляді справ про
визнання правочинів недійсними суди
залежно від предмета і підстав позову
повинні застосовувати норми
матеріального права, якими регулюються
відповідні відносини, та на підставі
цих норм вирішувати справи.

Відповідно до частини 1 ст. 233
Цивільного кодексу України правочин,
який вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

При цьому в пункті 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснено, що
правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі статті 233
Цивільного кодексу, якщо його вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.

Особа, яка оскаржує правочин, має
довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тобто, для кваліфікації правочину за
ст. 233 Цивільного кодексу України
необхідна обов'язкова наявність
зазначених двох умов у сукупності:
вплив тяжкої обставини і вкрай
невигідні умови. Крім того, має бути
причинно-наслідковий зв'язок між
тяжкими обставинами та укладеним
правочином (його укладання саме з метою
усунення обставин).

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент укладання спірної додаткової
угоди відносно генпідрядника - ПАТ
«Юженергобуд» було порушено справу про
банкрутство та введено процедуру
розпорядження майном.

Загальний розмір конкурсних грошових
вимог ПАТ «Юженергобуд» складає
8787298,05 грн.

Згідно з повідомленням розпорядника
майна та директора
підприємства-боржника загальний обсяг
поточної заборгованості складає
приблизно 50 мільйонів гривень.

Отже, укладання спірної додаткової
угоди позбавило підприємство-боржника
значної суми коштів, отримавши які
боржник отримав би змогу повністю
розрахуватись із усією наявною
кредиторською заборгованістю та
повною мірою відновити свою
платоспроможність.

При цьому суд вважає за необхідне
зазначити, що неотримання вказаних
коштів навпаки створює загрозу
погіршення майнового стану боржника та
може стати передумовою для прийняття
комітетом кредиторів рішення про
визнання його банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури.

За таких обставин, господарський суд
погоджується із твердженнями
розпорядника майна щодо необхідності
визнання недійсною спірної додаткової
угоди №1 від 20.05.2009р. у зв'язку з
порушенням колишнім керівником при її
укладанні вимог ч.13 ст.13 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
в редакції, що діяла до 18.01.2013р., та
оскільки ця додаткова угода укладена
на вкрай невигідних для
підприємства-боржника умовах, що
можуть спричинити визнання його
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури.

Стосовно ж вимоги визнання договору
генпідряду від 08.05.2007р. №144-2007 таким, що
є дійсним відповідно до п.2.2 та п.2.3
договору у зв'язку з неприйняттям
замовником виконаних робіт та
призупиненням робіт та перенесенням
термінів робіт на час дії обставин
строком на 2 роки 8 місяців та 26 днів з
дати набрання чинності ухвалою суду,
розпорядник майна Ратинська С.В.
пояснила суду, що у зв'язку з
оскарженням закритим акціонерним
товариством «Укратоменергобуд»
результатів конкурсного відбору по
закупівлі за державну кошти
будівельно-монтажних робіт по об'єкту
«Реконструкція системи технічного
водопостачання. Робота блоків 1…3 на
Ташлицькому водосховищі та
бризкальних басейнів» та договору
генпідряду від 08.05.2007р. №144-2007,
укладеного з ВАТ «Юженергобуд», як
переможцем конкурсного відбору,
виконання будівельних робіт за даним
договором генпідряду було зупинено у
2008 році.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.12.2009р. №9/1008/09-нр було
залишено без задоволення касаційну
скаргу ЗАТ «Укратоменергобуд» та
постанову одеського апеляційного
господарського суду від 15.09.2009р. -
залишено без змін.

Вказаною постановою Одеського
апеляційного господарського суду було
скасовано рішення господарського суду
Миколаївської області від 20.05.2009р. та
відмовлено у задоволенні позову ЗАТ
«Укратоменергобуд».

У своїй постанові від 23.12.2009р. Вищий
господарський суд України зазначив, що
тендерні торги по закупівлі
будівельно-монтажних робіт по об'єкту
«Реконструкція системи технічного
водопостачання. Робота блоків 1…3 на
Ташлицькому водосховищі та
бризкальних басейнів» було проведено
відповідно до вимог Закону України
«Про закупівлю товарів, робіт і послуг
за державні кошти», укладення договору
генпідряду від 08.05.2007р. №144-2007 за
результатами проведених торгів було
здійснено правомірно, тому відсутні
підстави для визнання таких торгів та
договору недійсними.

Проте, не зважаючи на залишення дійсним
договору генпідряду, замовник - ДП НАЕК
«Енергоатом» в особі ВП
«Южно-Української АЕС» не звернувся до
ПАТ «Юженергобуд» та не поновив
виконання будівельних робіт за
вказаним договором.

Враховуючи це, розпорядник майна
звернулась до господарського суду в
межах справи про банкрутство із заявою
про визнання вказаного договору
генпідряду таким, що є дійсним
відповідно до п.2.2 та п.2.3 договору у
зв'язку з неприйняттям замовником
виконаних робіт та призупиненням робіт
та перенесенням термінів робіт на час
дії обставин строком на 2 роки 8 місяців
та 26 днів з дати набрання чинності
ухвалою суду, тобто на строк, на який
було його укладено.

Вказана вимога на думку суду
задоволенню не підлягає, оскільки
вказана вимога передбачає фактично
продовження строку дії договору.
Вимоги ж щодо зміни або розірвання
договорів мають розглядатись в
окремому позовному провадженні, а не в
межах справи про банкрутство.

За таких обставин, заява розпорядника
майна підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 13 Закону України «Про
відновлення платоспроможності боржник
або визнання його банкрутом» в
редакції, що діяла до 18.01.2013р., ст. 86 ГПК
України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Розгляд заяви розпорядника
майна щодо вжиття заходів по
запобіганню банкрутства боржника
задовольнити частково.

2. Визнати додаткову угоду №1 від
20.05.2009р. до договору генпідряду №144-2007
від 08.05.2007р. «Реконструкція системи
технічного водопостачання. Робота
блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі
та бризкальних басейнів» недійсною, як
такою, що суперечить власним майновим
вимогам підприємства-боржника ПАТ
«Юженергобуд».

3. В задоволенні іншої частини заяви
розпорядника майна відмовити.

Суддя К.Л.
Василяка