ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 вересня 2014 р. Справа №
902/905/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Матвійчука Василя
Васильовича, розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: дочірнього підприємства
«Мікроп Україна»

(79018, м. Львів вул. Залізнична,
56)

до: публічного акціонерного
товариства «Птахокомбінат
«Бершадський»

(24412, Вінницька область,
Бершадський район, с. Війтівка, вул.
Леніна, 70)

про стягнення 2 780 889,4 грн.

при секретарі судового засідання
Солоненко Т.В.

за участю представників сторін :

позивача : Тимощук І.Г. керівник;

відповідача : Резнік П.О. за довіреністю
№ 360 від 02.06.2014 року.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство «Мікроп Україна»
звернулось до господарського суду
Вінницької області з позовом про
стягнення з публічного акціонерного
товариства «Птахокомбінат
«Бершадський» заборгованості в
загальному розмірі 2 780 889,40 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що на
виконання укладеного 22.10.2012 року
договору поставки № 12/61, позивач
передав у власність відповідача товар
на загальну суму 7 913 385,29 грн., за який
останній зобов'язався провести
розрахунки у строки, визначені п. 4.3.
договору. В порушення взятих на себе
зобов'язань відповідач провів часткові
розрахунки в розмірі 5 622 026,98 грн., і
станом на день звернення з позовом до
суду сума боргу за договором складає 2
291 358,31 грн..

Ухвалою суду від 27.06.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/905/14 та зобов'язано сторін надати
докази необхідні для вирішення даного
спору.

Ухвалою суду від 15.07.2014 року розгляд
справи відкладено на 21.08.2014 року. При
розгляді справи 21.08.2014 року та 09.09.2014
року судом, за клопотанням
представників сторін, оголошено
перерви до 09.09.2014 року та 10.09.2014 року
відповідно.

В процесі розгляду справи позивачем
заявами про уточнення позовних вимог
від 20.08.2014 року (т. 2, а.с. 1,2), від 08.09.2014
року (т. 2, а.с. 25,26) та від 09.09.2014 року (т. 2,
а.с. 47,48) зменшував позовні вимоги в
частині основного боргу та збільшив
позовні вимоги в частині пені, трьох
відсотків річних та суми збитків
спричинених інфляційними процесами. В
останній заяві позивач зазначає, що
після проведення відповідачем
часткових розрахунків, сума боргу
становить 2 066 358,31 грн., пені 272 034,50
грн., трьох відсотків річних 74 099,03 грн.
та суми збитків спричинених
інфляційними процесами 261 099,67 грн..

Відповідач в письмових поясненнях № 524
від 20.08.2014 року (т. 1, а.с. 116, 117) листі № 725
від 09.09.2014 року (т. 2, а.с. 34), заяві № 756 від
10.09.2014 року (т.2, а.с. 51, 52) погоджується
щодо суми основного боргу, про що надає
обопільно підписаний акт звірки
взаєморозрахунків від 10.09.2014 року.
Проте, заперечує щодо позовних вимог в
частині стягнення пені та суми збитків
спричинених інфляційними процесами.
При цьому, останній зазначає, що
затримки по розрахунках спричинені
економічною і політичною ситуацією в
країні, а саме різкими та постійними
коливаннями курсу іноземної валюти,
збільшенням цін на нафтопродукти,
зменшенням попиту продукції
відповідача споживами.

Враховуючи визнання відповідачем суми
основного боргу, суд зважає на
наступне.

Частиною четвертою статті 78 ГПК
України передбачено, що у разі визнання
відповідачем позову господарський суд
приймає рішення про задоволення позову
за умови, що дії відповідача не
суперечать законодавству або не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Представнику відповідача роз'яснено
правові наслідки визнання позову,
передбачені статтею 78 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

22 жовтня 2012 року між дочірнім
підприємством «Мікроп України»
(позивач, за договором Продавець) та
публічним акціонерним товариством
«Птахокомбінат «Бершадський»
(відповідач, за договором Покупець)
укладено договір поставки за № 12/61
(надалі Договір).

Згідно з предметом даного Договору,
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця кормові добавки та
суміші, надалі Товар, а Покупець
зобов'язується прийняти цей Товар і
оплатити його на умовах даного
Договору.

Найменування (асортимент), кількість,
ціна на Товар, що є предметом даного
Договору визначаються у Специфікації
та/або накладній, що є невід'ємною
частиною даного Договору та
погоджується Сторонами даного
Договору (п. 1.2. Договору).

Поставка Товару, що є предметом даного
Договору здійснюється Постачальником
партіями на підставі письмового
замовлення Покупця або закріпленого за
ним регіонального представника
протягом 7 (семи) днів з моменту
замовлення партії продукції, якщо
Сторони не домовляться про інше. Партія
Товару поставляється Покупцю по
накладній, в якій вказується
найменування, кількість та ціна Товару,
на підставі довіреності Покупця та
інших документів передбачених чинним
законодавством. (п. 3.1. Договору).

Ціна на Товар визначається в
національній валюті України і вказані
в накладній та/або Специфікації до
даного Договору (п. 4.1. Договору).

Покупець зобов'язується оплачувати
товар в наступному порядку:

а) 30% вартості замовленої партії Товару
згідно рахунку - протягом 3 (трьох)
календарних днів з моменту погодження
Сторонами замовлення;

б) 70% вартості парії Товару частинами
протягом 20 (двадцяти) календарних днів
від дати отримання партії товару
Покупцем. (п. 4.3. Договору).

Даний Договір набирає сили з моменту
його підписання уповноваженими
представниками Сторін та діє до
повного виконання Сторонами своїх
зобов'язань за цим Договором (п. 8.4.
Договору).

На виконання взятих на себе за
Договором зобов'язань позивач на
підставі видаткових накладних (т. 1, а.с.
18-54) поставив відповідачеві Товар на
загальну суму 7 913 385,29 грн..

В рахунок проведення розрахунків за
Договором відповідачем, до звернення з
позовом до суду, перераховано на
рахунок позивача 5 622 026,98 грн. (т. 1, а.с.
174-267).

В процесі розгляду справи відповідачем
проведено розрахунки за Договором на 495
940,00 грн. (т. 1, а.с. 268-272, т. 2, а.с. 38-44).
Поряд з цим, 04.09.2014 року позивачем за
видатковою накладною № РН-0000039 від
04.09.2014 року поставлено відповідачеві
Товар на суму 270 940,00 грн., і платежі,
проведені відповідачем 26.06.2014 року,
28.08.2014 року, 01.09.2014 року та 08.09.2014 року
згідно його листа № 755 від 10.09.2014 року,
зараховані позивачем в рахунок
проведення часткових розрахунків за
даною накладною, що визнається
представниками сторін в судовому
засіданні 10.09.2014 року та стверджується
рахунком-фактурою № СФ-0000039 від 29.08.2014
року, видатковою накладною № РН-0000039
від 04.09.2014 року та листом № 755 від 10.09.2014
року.

За таких обставин, станом на день
розгляду справи заборгованість
відповідача за Договором становить 2
066 358,31 грн., що визнається ним в
обопільно підписаному акті звірки
розрахунків.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії
відповідача по прийняттю вказаного
товару, за визначеною ціною свідчать
про те, що у боржника (відповідача)
виникло зобов'язання по оплаті
сировини.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України,
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до частини першої статті 222
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених вище законодавчих
приписів, суд вважає вимогу позивача
про стягнення боргу в розмірі 2 066 358,31
грн. правомірною та обґрунтованою з
огляду на що задовольняє її в повному
обсязі.

Окрім суми основного боргу позивачем
заявлено до стягнення 272 034,50 грн. пені,
74 099,03 грн. три відсотки річних та 261
023,67 грн. суми збитків спричинених
інфляційними процесами.

10.09.2014 року представником позивача
подано заяву про відмову від позову в
частині стягнення 261 023,67 грн. суми
збитків спричинених інфляційними
процесами. (т. 2, а.с. 50)

Судом роз'яснено процесуальні наслідки
відмови від позову, передбачені
статтею 78 ГПК України.

Оцінивши подані докази, суд зважає на
таке.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення у
справі, крім іншого, відмовитись від
позову.

Частина 6 названої статті вказує, що
господарський суд не приймає відмови
від позову, зменшення розміру позовних
вимог, визнання позову відповідачем,
якщо ці дії суперечать законодавству
або порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України -
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

При цьому судом враховано, що заява про
відмову від позовних вимог подана
представником позивача в межах наданих
йому повноважень.

За таких обставин суд приймає дану
відмову як таку, що не суперечить
законодавству та не порушує чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси, а
тому провадження у справі в цій частині
слід припинити з розподілом судових
витрат за правилами ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення пені та трьох відсотків
річних, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного
кодексу України та ст. 230
Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України
передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що за
порушення строку оплати партії товару
(пункт 4.3. Договору), Покупець
зобов'язаний сплатити на користь
Постачальника пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що буде діяти в
даний період від загальної суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо
стягнення пені та 3% річних є
правомірними, оскільки відповідають
умовам укладеного договору та чинному
законодавству.

Перевіривши правильність нарахування
заявлених до стягнення сум пені та
трьох відсотків річних судом не
виявлено помилок, у зв'язку з чим
вказані суми є правомірними та
обґрунтованими.

Разом з тим, представник відповідача в
заяві від 10.09.2014 року (т. 2, а.с.57)
клопотав перед судом про максимальне
зменшення розміру заявленої позивачем
до стягнення пені. При цьому, останній
посилався на важке
економічно-фінансове становище
підприємства.

Представник позивача поклався на
розсуд суду при розгляді даного
клопотання.

З врахуванням досліджених у справі
обставин, суд прийшов до висновку про
зменшення розміру заявленої до
стягнення пені, з огляду на таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України передбачено
можливість зменшення за рішенням суду
розміру неустойки, що стягується з
боржника за порушення зобов'язання,
якщо розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків. При цьому відсутність
чи невисокий розмір збитків може бути
підставою для зменшення судом розміру
неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи припис, який міститься в
п.3 ст.83 ГПК України, суд враховує
вказівку, що міститься в п. 3.17.4
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України», в
якому зазначається, що вирішуючи, в
тому числі й з власної ініціативи,
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків), тощо.

Окрім того, у п. 7 оглядового листа
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань (за
матеріалами справ, розглянутих у
касаційному порядку ВГСУ)» від 29.04.2013р.
№ 01-06/767/2013 вказано: положеннями частини
першої статті 233 ГК України
передбачено, що у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Встановивши причини невиконання
відповідачем грошового зобов'язання,
суд дійшов висновку про наявність
підстав для зменшення розміру пені на
підставі статті 233 ГК України та пункту
3 статті 83 ГПК України.

Враховуючи, що законодавчо не
врегульований розмір (відсоткове
співвідношення) можливого зменшення
штрафних санкцій, суд, приймаючи
рішення про зменшення розміру пені,
взяв до уваги ступінь виконання
зобов'язання за Договором, складну
економічну ситуацію в державі.

Поряд з цим, визначаючись щодо
зменшення, суд також враховує
обов'язковість виконання зобов'язань,
баланс інтересів сторін та значний
розмір основного боргу, що потягнув за
собою нарахування пені та штрафу.

З огляду на викладене, суд,
користуючись правом, наданим йому ст.551
ЦК України, 233 ГК України та ст.83 ГПК
України, зменшує пеню на 95% та стягує з
відповідача пеню в розмірі 13 051,18 грн..

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам
відповідач не подав до суду доказів в
спростування позовних вимог.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову з розподілом судових витрат за
правилами ст. 49 ПК України.

Керуючись п. 4 ст. 80, ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83,
84, 85, 115 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з публічного
акціонерного товариства
«Птахокомбінат «Бершадський» (24412,
Вінницька область, Бершадський район,
с. Війтівка, вул. Леніна, 170, ) на користь дочірнього
підприємства «Мікроп Україна» (79018, м.
Львів, вул. Залізнична, 56, ) 2 066 358 (два мільйона шістдесят
шість тисяч триста п'ятдесят вісім) грн.
31 коп. - боргу; 74 099 (сімдесят чотири
тисячі дев'яносто дев'ять) грн. 03 коп. - 3%
річних; 13 051 (тринадцять тисяч
п'ятдесят одну) грн. 18 коп. - пені; 52 749
(п'ятдесят дві тисячі сімсот сорок
дев'ять) грн. 84 коп. - витрат зі сплати
судового збору.

3. Провадження у справі в частині
стягнення 261 023,67 грн. суми збитків
спричинених інфляційними процесами
припинити.

4. В позові в частині стягнення 258 983,32
грн. пені відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне
рішення складено 15 вересня 2014 р.

Суддя
Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи