ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2014 р.
Справа № 914/2184/14

за позовом: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м.Луцьк

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства "Галичина",
м.Радехів Львівської області

про: стягнення 197 376,95 грн.

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - адвокат
(посвідчення НОМЕР_2 від 29.06.09р.);

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні 03.09.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть спору:

Позов заявлено Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (м.Луцьк Волинської
області) до Приватного акціонерного
товариства "Галичина" (м.Радехів
Львівська область) про стягнення 197 376,95
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконання відповідачем
договорів купівлі-продажу щодо оплати
отриманого товару.

Ухвалою суду від 20.06.14 року порушено
провадження у справі, розгляд судової
справи призначено на 23.07.2014 року. Вимоги
до сторін висвітлено в зазначеній
ухвалі, в тому числі визнано участь
повноважних представників сторін в
судове засідання.

В судове засідання 23.07.2014 року позивач
участь повноважного представника
забезпечив, позовні вимоги підтримав,
через канцелярію суду подав клопотання
про продовження строку розгляду спору
на 15 днів (вх. № 3693/14 від 23.07.2014 року).

Відповідач участь повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, з клопотаннями чи заявами
не звертався.

Ухвалою від 23.07.2014 року судом
продовжено строк розгляду справи на 15
днів та відкладено розгляд справи.

В судове засідання 03.09.2014р. позивач
участь повноважного представника
забезпечив, позов підтримав.

Відповідач явку повноважного
представника не забезпечив, позовні
вимоги не заперечив, відзиву не подав,
доказів оплати боргу не представив.

Відповідно до ст. 75 ГПК України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно та об'єктивно
дослідивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

04.01.2011 року між позивачем та ЗАТ
"Галичина" (згідно рішення загальних
зборів акціонерів від 29.08.2011 року
перейменоване на Приватне акціонерне
товариство "Галичина") укладено договір
купівлі-продажу № 9.

01.11.2012 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
купівлі-продажу № 9.

Відповідно до п.1.1 договорів позивач
(продавець згідно договору) на
постійній основі зобов'язується
передавати у власність відповідача
(покупця згідно договору) товар, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати його в порядку та на умовах,
визначених даним договором.

Загальна кількість товару, що
продається протягом строку дії даного
договору, асортимент, сума
визначаються на підставі накладних
(п.1.2 договорів).

Моментом переходу права власності на
товар від продавця до покупця є
підписання сторонами накладної (п. 2.3
договорів). Ціна на товар визначається
та зазначається у накладних продавця,
що підписуються сторонами (п.4.1
договорів).

На виконання умов договорів позивач
поставляв відповідачу товару за період
з 04.01.2011 року по 24.10.2013 року, що
підтверджено копіями накладних
долученими до матеріалів справи.
Загальна вартість отриманого
відповідачем товару становить 786312,35
грн.

Відповідачем здійснено оплату на суму
604967,00 грн.

Станом на дату розгляду спору
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 181345,35 грн. Докази
оплати даної суми в матеріалах справи
відсутні.

Відповідно до п. 5.1 договорів порядок
проведення розрахунків за поставлений
товар визначається за домовленістю
сторін і здійснюється на умовах
відтермінування платежу за
поставлений товар протягом 15
календарних днів шляхом переказу
коштів на поточний рахунок продавця.
Моментом оплати являється фактичне
надходження грошових коштів на
поточний рахунок продавця.

На суму основного боргу позивачем
нараховано 12992,00 грн. інфляційних втрат
та 3039,60 грн. - 3% річних. Загальна сума
позову складає 197376,95 грн.

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного
кодексу України обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент: вручення товару
покупцеві, якщо договором встановлений
обов'язок продавця доставити товар.

Згідно ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання виникають з
підстав, вказаних у ст. 11 Цивільного
кодексу України, у тому числі з угод,
передбачених законом, а також із угод,
хоча і не передбачених законом, але не
суперечних йому. Виникнення прав та
обов'язків пов'язано з юридичними
фактами, які підтверджують виникнення
між сторонами правовідносин.

Між сторонами виникли правовідносини,
у силу яких позивач здійснив поставку
товару, а Приватне акціонерне
товариство "Галичина", зобов'язалось
провести повну оплату на умовах,
визначених договорами.

Як передбачено п. 5.1 договорів, порядок
проведення розрахунків за поставлений
товар визначається за домовленістю
сторін і здійснюється на умовах
відтермінування платежу за
поставлений товар протягом 15
календарних днів шляхом переказу
коштів на поточний рахунок продавця.
Моментом оплати являється фактичне
надходження грошових коштів на
поточний рахунок продавця.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора або видачі їх йому готівкою,
а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього
Закону банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.

В матеріалах справи відсутні докази
перерахунку відповідачем коштів в сумі
181345,35 грн. на розрахунковий рахунок
позивача, відповідно до п.п. 5.1
договорів, що є порушенням їх умов.

Ст. 530 Цивільного кодексу передбачає, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений момент пред'явлення вимоги,
кредитор має право вимагати його
виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Стаття 610 Цивільного
кодексу України зазначає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Відповідно до ст.
193 Господарського кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання недопустима. Частиною 1 ст.
612 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач свої зобов'язання за
договорами № 9 від 04.01.2011 року та від
01.11.2012 року виконав, а відповідач,
вчасно не розрахувавшись по договору
за отриманий товар, порушив взяті на
себе договірні зобов'язання, в
результаті чого заборгував перед
позивачем 181345,35 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи наведене, до стягнення з
відповідача підлягають 12992,00 грн.
інфляційних втрат та 3039,60 грн. - 3%
річних.

Беручи до уваги викладене, суд вважає
позовні вимоги підставними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

В прохальній частині позовної заяви
позивач просить суд стягнути із
відповідача понесені ним витрати на
надання правової допомоги в розмірі
3500,00 грн.

В підтвердження отримання правової
допомоги позивачем представлено копію
договору про надання правової допомоги
від 25.11.2013 року, платіжне доручення про
оплату адвокатських послуг в розмірі
3500,00 грн. № 1857, акт виконаних робіт від
29.05.2014 року, свідоцтво про право на
заняття адвокатською діяльністю № 421
від 25.06.2009 року на ім'я ОСОБА_2 та орден
серії ВЛ № 000010816 про надання правової
допомоги від 23.07.2014 року.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 6.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" від
21.02.2013 № 7 витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

У наведеній постанові зазначено, що
відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Також вказується, що за змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

Із урахуванням наведеного та поданих
позивачем доказів, суд вважає, що
витрати позивача, понесені ним на
адвокатські послуги, підлягають
відшкодуванню відповідачем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судовий збір покладається на
відповідача у відповідності до ст. 49
ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись 33, 34,
35, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський
суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити
повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Галичина" (80200, Львівська
область, м. Радехів, вул.
Б.Хмельницького, 120, ідентифікаційний
код 25553579) на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) 181345,35 грн.
основного боргу, 12992,00 грн. інфляційних
втрат, 3039,60 грн. - 3% річних, 3947,54 грн.
судового збору та 3500,00 грн. витрат на
отримання правової допомоги.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

Повне рішення складено 08.09.2014 р.

Суддя
Король М.Р.