ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 р.
Справа № 917/1100/14

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, юридична адреса: АДРЕСА_1;
поштова адреса: АДРЕСА_2

до Публічного акціонерного товариства
"Автокразбанк", 39631, Полтавська область,
м. Кременчук, вул. Київська, 8

про стягнення 32366,19 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 21.08.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати згідно ст. 85
ГПК України судом оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення грошових коштів у
сумі 32366,19 грн., в т.ч. 26723,98 грн. внесених
для переказу грошових коштів, 187,07 грн.
комісії за перерахунок грошових
коштів, 2672,40 грн. пені, 2579,25 грн.
інфляційних витрат та 203,49 грн. 3% річних.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Від відповідача на адресу суду
надійшла заява б/н від 21.08.2014 року (а.с. 72)
про розгляд справи в судовому
засіданні 21.08.2014 року без участі його
повноважного представника.

Заява судом задовольняється.

У наданому суду відзиві на позовну
заяву № 10/175-10 від 24.06.2014 року (а.с. 18-21)
відповідач проти задоволення позову
заперечує, посилаючись неможливість
задоволення вимог позивача у зв'язку з
віднесенням банку за постановою
Правління Національного банку України
№ 320 від 30.05.2014 року до категорії
неплатоспроможних, запровадженням
тимчасової адміністрації та введенням
обмеження на задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів на
підставі п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб". Крім того, відповідач
зазначає, що в разі запровадження в
банку тимчасової адміністрації
задоволення вимог кредиторів
відповідно до ст. 52 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" відбувається в порядку
черговості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

01.01.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю
Торгівельно-технічним центром
"Електроприлад" та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (позивач) укладено
договір оренди нежитлового приміщення
за № 39, у відповідності до умов якого
позивач взяв на себе зобов'язання
проводити щомісячну плату за
використання об'єкту оренди.

24.02.2014 року на виконання умов
зазначеного договору та на підставі
рахунку № РН1294 від 01.12.2013 року
позивачем через касу Публічного
акціонерного товариства "Автокразбанк"
(відповідач) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
Торгівельно-технічного центру
"Електроприлад" (р/р в AT
"Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805) було
внесено грошову суму в розмірі 26723,98
грн. в рахунок оплати орендної плати, що
підтверджується копією квитанції №
ПН322 (а.с. 7). За переказ грошових коштів
позивачем відповідачеві було сплачено
комісію в сумі 187,07 грн., про що свідчить
копія квитанції № ПН322РКО від 24.02.2014
року (а.с. 8).

Разом із тим, всупереч приписам ст. 8
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" (№ 2346-III від
05.04.2001 року) переказ грошових коштів
банком здійснено не було.

18.04.2014 року позивач направив
відповідачу претензію-вимогу № 319/п
(а.с. 11) про здійснення переказу
грошових коштів у розмірі 26723,98 грн. на
розрахунковий рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю
Торгівельно-технічного центру
"Електроприлад" згідно з квитанцією №
ПН322 від 24.02.2014 року або повернення
зазначених коштів та сплаченої комісії
в разі неможливості здійснення
переказу. Дана претензія-вимога була
залишена відповідачем без реагування.

05.05.2014 року позивач звернувся до
відповідача з вимогою № 327/п від 22.04.2014
року (а.с. 12) про сплату на його користь
пені в розмірі 2672,40 грн. на підставі ст.
32 Закону України "Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні".

Листом № 35-6/217-09 від 07.05.2014 року (а.с. 13)
відповідач визнав наявність перед
позивачем невиконаних зобов'язань щодо
переказу грошових коштів та повідомив,
що вказані платіжні доручення будуть
виконані у найближчий строк, проте свої
зобов'язання не виконав.

За таких обставин позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача 26723,98 грн. внесених для
переказу грошових коштів та 187,07 грн.
комісії за переказ грошових коштів.
Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача (з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог)
нараховані за період з 27.02.2014 року по
29.05.2014 року пеню в сумі 2672,40 грн.,
інфляційні витрати в сумі 2579,25 грн. та 3%
річних в сумі 203,49 грн.

Під час ухвалення даного рішення суд
виходив з наступного.

Як вбачається з довідки Публічного
акціонерного товариства "Автокразбанк"
№ 35-4/206-02 від 25.07.2014 року (а.с. 52), будь-які
рахунки, відкриті на ім'я Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, у банку
відсутні, тобто сторони в договірних
відносинах не знаходяться.

У відповідності до ст. 8 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.
Міжбанківський переказ виконується в
строк до трьох операційних днів.

За змістом ст. 9 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" переказ в Україні може
здійснюватися за допомогою
внутрішньодержавних та міжнародних
платіжних систем. Правила платіжної
системи та договори, що укладаються
платіжною організацією платіжної
системи з учасниками цієї системи,
мають передбачати порядок
врегулювання випадків нездатності
виконання учасниками платіжної
системи своїх зобов'язань. Учасники
платіжних систем сплачують платіжним
організаціям платіжних систем за
послуги, які надаються ними в Україні,
виключно в гривнях.

Нормою ст. 16 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" передбачено, що до документів
на переказ відносяться розрахункові
документи, документи на переказ
готівки, міжбанківські розрахункові
документи, клірингові вимоги та інші
документи, що використовуються в
платіжних системах для ініціювання
переказу.

Ініціювання переказу проводиться
відповідно до ст. 21 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", зокрема, шляхом подання
платником до будь-якого банку
розрахункового документа, вказаного у
ст. 22 Закону, на переказ готівки і
відповідної суми коштів у готівковій
формі.

Згідно п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" у разі порушення банком, що
обслуговує платника, встановлених цим
Законом строків виконання доручення
клієнта на переказ цей банк
зобов'язаний сплатити платнику пеню у
розмірі 0,1 відсотка від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, що не може перевищувати 10
відсотків суми переказу, якщо інший
розмір пені не обумовлений договором
між ними.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача 26723,98 грн. внесених для
переказу грошових коштів, 187,07 грн.
комісії за переказ грошових коштів,
2672,40 грн. пені в повному обсязі пені як
правомірних і належним чином
обгрунтованих.

Доводи відповідача стосовно
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних, запровадження
тимчасової адміністрації та введення
обмеження на задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів на
підставі п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", а так само доводи щодо
черговості задоволення вимог
кредиторів згідно зі ст. 52 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" судом
відхиляються з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" (№ 4452-VI від 23.02.2012
року) зазначеним Законом
встановлюються правові, фінансові та
організаційні засади функціонування
системи гарантування вкладів фізичних
осіб, повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб (далі - Фонд),
порядок виплати Фондом відшкодування
за вкладами, а також регулюються
відносини між Фондом, банками,
Національним банком України,
визначаються повноваження та функції
Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків. Метою цього Закону є
захист прав і законних інтересів
вкладників банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

За змістом приписів ст. 2 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" вкладник - це фізична
особа (крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката.

Отже, у розумінні наведених норм
позивач не є вкладником Публічного
акціонерного товариства
"Автокразбанк".

Крім того, матеріали справи свідчать
про те, що позивач звернувся до
відповідача із замовленням на переказ
коштів 24.02.2014 року, тоді як тимчасову
адміністрацію запроваджено 30.05.2014 року.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 2579,25 грн. інфляційних
витрат та 203,49 грн. 3% річних суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині
стягнення інфляційних витрат та 3%
річних, позивач посилається на приписи
ст. ст. 525, 526, 610, 611 ЦК України, ст. ст. 193,
230, 231 ГК України тощо. Разом із тим,
вказані норми не можуть
застосовуватись до даних
правовідносин, оскільки стосуються
господарських зобов'язань. Водночас
правовідносини між сторонами у цій
справі регулюються Законом України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні", тобто спеціальним законом.

Згідно із п. 32.1. ст. 32 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" банк, що обслуговує платника,
та банк, що обслуговує отримувача,
несуть перед платником та отримувачем
відповідальність, пов'язану з
проведенням переказу, відповідно до
цього Закону та умов укладених між ними
договорів. Проте, як вже зазначалось,
договорів на обслуговування між
сторонами не укладалось, а положеннями
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" передбачено
лише сплату пені в разі порушення
строків виконання доручення клієнта (п.
32.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні"),
сплату інфляційних витрат та відсотків
річних даним Законом не передбачено.

Клопотання про витребування
додаткових доказів по справі в порядку
ст. 38 ГПК України від сторін не
надходили.

У відповідності до п. 4 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Сторони вільні у наданні до
суду своїх доказів та у доведенні перед
судом їх переконливості.

Таким чином, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин даної справи,
з'ясування природи дійсних
правовідносин між сторонами у даному
спорі та чинного законодавства
України, яке повинно застосовуватися
до них при вирішенні спорів, дійшов
висновку про часткове задоволення
позову.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Приписами ч. 2 ст. 44 ГПК України
встановлено, що розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюються
законом.

За змістом ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" (№ 3674-VI від 08.07.2011 року)
судовий збір за подання до
господарського суду позовних заяв
майнового характеру встановлюється у
розмірі 2 відсотків ціни позову, але
не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати і не більше 60 розмірів
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року,
в якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно з положеннями до ст. 8 Закону
України "Про Державний бюджет на 2014 рік"
(№ 719-VII від 16.01.2014 року) з 01.01.2014 року
розмір мінімальної заробітної плати
було встановлено на рівні 1218,00 грн. (у
місячному розмірі).

Отже, виходячи з ціни позову в розмірі
32366,19 грн., позивачем мало бути сплачено
1827,00 грн. судового збору, однак під час
подання заяви про збільшення розміру
позовних вимог позивач додатково
сплатив 22,30 грн. судового збору згідно
квитанції № 99850.90.1 від 07.07.2014 року (а.с.
40).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається,
зокрема, в разі внесення судового збору
в більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Таким чином, надлишково сплачений
судовий збір в сумі 22,30 грн. підлягає
поверненню позивачу.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, п. 1 ч. 1 ст.
7 Закону України "Про судовий збір", суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Автокразбанк" (39631,
Полтавська область, м. Кременчук, вул.
Київська, 8, код за ) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1;
поштова адреса: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) -
26723,98 грн. внесених для переказу
грошових коштів, 187,07 грн. комісії за
переказ грошових коштів, 2672,40 грн. пені
та 1669,92 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1;
поштова адреса: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) з
державного бюджету України надлишково
сплачений згідно квитанції № 99850.90.1 від
07.07.2014 року судовий збір в сумі 22,30 грн.
(оригінал квитанції міститься в
матеріалах справи).

Повне рішення складено 26.08.2014 року.

Суддя
Гетя Н.Г.