ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2014 р.
Справа № 914/2459/14

За позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яблуневий Дар», м.
Городок Львівської області; до
відповідача-1:Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Одеса;до
відповідача-2:Приватного підприємства
«Закторгсервіс», м. Львів смт.
Брюховичі;про:стягнення 2355,78 грн. Суддя
- Крупник Р.В. Секретар - Яслик
Н.М.Представники сторін:від
позивача:Вавринчук О.Б. - представник
(довіреність б/н від 12.06.2014р.);від
відповідача-1:не з'явився;від
відповідача-2:не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки передбачені ст. 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

10.07.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яблуневий Дар»
(надалі - Позивач) до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі -
Відповідач-1), Приватного підприємства
«Закторгсервіс» (надалі - Відповідач-2)
про стягнення 13640,34 грн.

Ухвалою господарського суду від
11.07.2014р. порушено провадження у справі,
її розгляд призначено на 07.08.2014р. У
зв'язку з неявкою відповідачів в судове
засідання 07.08.2014р., суд відклав розгляд
справи на 28.08.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 28.08.2014р. з'явився, через
канцелярію суду подав клопотання,
відповідно до якого позивач
відмовляється від позовних вимог щодо
стягнення з відповідача-2 1000,00 грн.,
забезпечених договором поруки №0106 від
01.06.2012р. Крім цього, подав клопотання,
яким повідомив суд, що ТОВ «Яблуневий
Дар» відмовляється від позовних вимог
в частині стягнення з відповідача 11284,56
грн.

Розглянувши клопотання позивача про
відмову від позовних вимог щодо
стягнення з відповідача-2 1000,00 грн.,
забезпечених договором поруки №0106 від
01.06.2012р., суд розцінює дане клопотання
як заяву про часткову відмову від
позову. Встановивши, що заява не
суперечить законодавству, не порушує
чиїх-небудь прав і охоронюваних
законом інтересів, подана до прийняття
рішення по справі, суд приймає таку
заяву до розгляду.

При цьому суд зазначає, що відмова
позивача від позовних вимог щодо
стягнення грошових коштів з
відповідача-2 не тягне за собою зміну
підсудності даної справи, оскільки
згідно ч. 3 ст. 17 ГПК України справа,
прийнята господарським судом до свого
провадження з додержанням правил
підсудності, повинна бути ним
розглянута по суті і в тому випадку,
коли в процесі розгляду справи вона
стала підсудною іншому господарському
суду.

Суд, розглянувши клопотання позивача
про відмову від позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 11284,56
грн., прийшов до висновку, що таке
клопотання (заява) не суперечить
законодавству, не порушує чиїх-небудь
прав і охоронюваних законом інтересів,
подане до прийняття рішення по справі,
а відтак суд приймає клопотання (заяву)
до розгляду.

Позовні вимоги мотивує тим, що 16.02.2012р.
між позивачем та відповідачем-1 було
укладено Договір поставки №ТДГ-40, на
виконання умов якого, позивачем 04.07.2013р.
поставлено відповідачу-1 продукцію, а
саме сокову продукцію під торговою
маркою «Galicia» загальною вартістю 11284,56
грн. Відповідач-1 (покупець) в свою чергу
зобов'язувався оплатити одержану
продукцію протягом 45 календарних днів
з моменту ЇЇ отримання, однак свого
обов'язку в частині розрахунків за
поставлений товар не виконав, в
результаті чого позивач був змушений
звернутися за захистом своїх прав до
суду. Разом з тим додав, що після
порушення провадження у справі
відповідачем-1 було сплачено основну
суму боргу - 11284,56 грн., у зв'язку з чим
ТОВ «Яблуневий Дар» відмовляється від
позовних вимог щодо стягнення вказаних
грошових коштів з відповідача-1. Проте,
оскільки грошові кошти за поставлену
продукцію відповідачем-1 не були
сплачені у термін, вказаний в договорі,
позивач просить суд стягнути з
відповідача-1 743,54 грн. пені, 1318,22 грн.
інфляційних втрат та 294,02 грн. три
відсотки річних.

Відповідач в судове засідання 28.08.2014р.
не з'явився, на адресу суду направив
відзив на позовну заяву та доповнення
до відзиву. Як вбачається зі змісту
відзиву, відповідач-1 зазначає, що
основна сума боргу в розмірі 11284,56 грн.
була сплачена ним 29.07.2014р. З
приводу позовних вимог щодо стягнення
пені, трьох відсотків річних та
інфляційних втрат відповідач-1
заперечує з тих підстав, що позивачем
всупереч положень п. 9.10. договору в
досудовому порядку не пред'являлося
жодних претензій щодо неналежного
виконання відповідачем умов договору.
Натомість, днем звернення позивача з
претензією слід вважати 18.07.2014р. - день,
коли відповідачем було одержано копію
позовної заяви та долучених до неї
документів, а відтак підстав для
стягнення пені, трьох відсотків річних
та інфляційних втрат немає.

Відповідач-2 явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, вимог ухвал суду від
11.07.2014р. та від 07.08.2014р. не виконав.
Причин неявки представника та
невиконання вимог ухвал суду не
повідомив.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до
висновку, що неявка представників
відповідачів не перешкоджає вирішенню
спору, оскільки, дослідивши наявні
матеріали справи, суд визнав їх
достатніми для того, щоб розглянути
спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.02.2012р. між позивачем та відповідачем-1
укладено Договір поставки №ТДГ-40
(надалі - Договір), за умовами якого
постачальник (позивач) зобов'язується
передати у встановлений строк
вироблену сокову продукцію під
торговою маркою «Galicia» (надалі -
Продукція), у власність покупця для
використання її у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, сімейним,
домашнім або іншим використанням, а
покупець зобов'язується прийняти
продукцію і сплатити за неї певну
грошову суму за цінами, визначеними
згідно з Додатком №1 та умовами цього
Договору.

Пунктом 7.2. Договору визначено, що факт
приймання продукції покупцем
підтверджується підписом особи,
уповноваженої довіреністю на
приймання продукції, завіреною
печаткою (штампом) покупця у видатковій
накладній та товаротранспортній
накладній

На виконання зобов'язань за Договором,
позивачем 04.07.2013р. було поставлено, а
відповідачем-1 прийнято товар
загальною вартістю 11284,56 грн., що
підтверджується наявною в матеріалах
справи видатковою накладною №1221 від
04.07.2013р. Вказана накладна підписана
відповідачем-1 та уповноваженим
представником позивача, а також
скріплена печатками сторін Договору.

Відповідно до п. 3.3. Договору покупець
здійснює оплату за товар протягом 45
(сорок п'ять) календарних днів з моменту
отримання продукції.

З наявного в матеріалах справи
платіжного доручення №131 від 29.07.2014р.
вбачається, що відповідач розрахувався
за поставлений йому товар лише 29.07.2014р.

У зв'язку з тим, що основна сума боргу
була сплачена відповідачем-1, позивач
відмовився від позовних вимог в
частині стягнення з відповідача-1
основної суми боргу.

Однак так як решта частина боргу, а саме
- 743,54 грн. пені, 1318,22 грн. інфляційних
втрат та 294,02 грн. три відсотки річних
сплачена не була, позивач просить
стягнути вказані кошти з відповідача-1.

Згідно п. 4. ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 4.6.
Постанови від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», якщо
у справі заявлено кілька позовних
вимог і позивач відмовився від деяких з
них, провадження у справі на підставі
пункту 4 частини першої статті 80 ГПК
припиняється у частині тих вимог, від
яких було заявлено відмову (за умови, що
судом не буде застосовано припис
частини шостої статті 22 ГПК щодо
неприйняття відмови від позовних
вимог), а розгляд решти позовних вимог
здійснюється в загальному порядку.

Станом на день розгляду справи судом,
докази сплати відповідачем-1 пені,
трьох відсотків річних та інфляційних
втрат в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає, що провадження у справі в
частині стягнення з відповідача-1 11284,56
грн. основного боргу та в частині
стягнення з відповідача-2 боргу
підлягає припиненню, а решта позовних
вимог такими, що підлягають до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що
однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК
України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконану роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання
обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 265 ГК України
встановлено, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України визначено,
що до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін, відповідно до ч. 2 ст. 712
ЦК України.

Приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

В п. 3.3. Договору сторони погодили, що
покупець здійснює оплату за товар
протягом 45 (сорок п'ять) календарних
днів з моменту отримання продукції.

Таким чином, одержану продукцію
відповідач-1 повинен був оплатити до
18.08.2013р., натомість як вбачається з
матеріалів справи, належним чином
своїх зобов'язань за Договором (в
частині своєчасної оплати) останній не
виконав, оскільки оплатив товар лише
29.07.2014р., тобто всупереч строку,
встановленого в п. 3.3. Договору.

У відповідності із ст. 193 ГК України,
положення якої є аналогічні до
положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно положень п. 9.2. Договору в разі
порушення покупцем погодженого
сторонами строку оплати продукції,
покупець зобов'язаний на вимогу
постачальника, крім сплати процентів
сплатити також пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченої заборгованості за
кожен день прострочення.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
просить суд стягнути з відповідача-1
743,54 грн. пені за період з 19.08.2013р. по
19.02.2014р. включно.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання
мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК
України).

З розрахунку пені прослідковується, що
нарахування пені проводилося
позивачем всупереч вимогам
встановленим ч. 6 ст. 232 ГК України, а
саме понад шість місяців (180 днів) від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Здійснивши перерахунок пені, суд
прийшов до висновку, що така підлягає
стягненню з відповідача частково, в
розмірі 723,45 грн. В решті цих вимог слід
відмовити.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Також, крім пені позивач просить
стягнути з відповідача-1 1318,22 грн.
інфляційних втрат за період з 19.08.2013р.
по 01.07.2014р. та 294,02 грн. три відсотки
річних за період з 19.08.2014р. по 01.07.2014р.

Здійснивши перерахунок трьох
відсотків річних, суд прийшов до
висновку, що розрахунок позивача
здійснений арифметично правильно, а
тому три відсотки річних підлягають
стягненню з відповідача-1 повністю, в
розмірі 294,02 грн.

Натомість, з приводу розрахунку
інфляційних втрат, суд зазначає, що
такий розрахунок проводився позивачем
всупереч вимогам Інформаційного листа
ВГС України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права», зокрема інфляційні
розраховувалися в сукупності за
період, а не за кожен місяць окремо та
без врахування дефляції.

Перерахувавши інфляційні втрати у
відповідності до вказівок ВГС України,
суд прийшов до висновку, що інфляційні
втрати підлягають стягненню з
відповідача-1 частково, у розмірі 1309,01
грн.

З огляду на викладені обставини, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
є обґрунтовані та підтверджені
належними та допустимими доказами,
відповідачем-1 не спростовані, а тому,
підлягають до часткового задоволення.

Судовий збір відповідно до положень ст.
49 ГПК України підлягає стягненню з
відповідача-1 пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 80, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині
стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Яблуневий Дар» 11284,56 грн. основного
боргу - припинити.

2. Позов задоволити частково.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яблуневий Дар» (81500,
Львівська обл., м. Городок, вул.
Львівська, 274А; ) 723,45 грн.
пені, 294,02 грн. три відсотки річних, 1309,01
грн. інфляційних втрат.

4. В решті позовних вимог -
відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яблуневий Дар» (81500,
Львівська обл., м. Городок, вул.
Львівська, 274А; ) 1804,35
грн. судового збору.

6. Провадження у справі в частині
стягнення з ПП "Закторгсервіс" на
користь ТОВ «Яблуневий Дар»
заборгованості - припинити.

7. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

8. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
03.09.2014 р.

Суддя
Крупник Р.В.