ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.09.2014 Справа № 920/1005/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального
підприємства "Ромникомунтепло"
Роменської

міської ради, м. Ромни Сумської області

про стягнення 3 513 703 грн. 71 коп.,

Суддя Зражевський Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Старчик А.А.

від відповідача: Говенько Ю.В.

при секретарі судового засідання
Кас'яні А.О.

Суть спору: позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
3513703 грн. 71 коп., що складає:
заборгованість за отриманий природний
газ в розмірі 3095889 грн. 40 коп., пеню у
розмірі 286657 грн. 66 коп., втрати від
інфляційних процесів у розмірі 43025 грн.
51 коп., 3% річних в сумі 88131 грн. 45 коп., а
також стягнути витрати позивача по
сплаті судового збору.

Відповідач у відзиві (1080 від 08.07.2014)
зазначає, що з позовними вимогами не
погоджується, вважаючи, що позивачем
безпідставно нараховано пеню,
інфляційні збитки та 3 % річних,
оскільки відповідач не є таким, що
прострочив виконання зобов'язання, так
як позивачем не були повернуті акти
приймання-передачі природного газу,
які є безумовною підставою для
здійснення відповідачем розрахунків.
Крім того, відповідач вважає, що
заборгованість по договору
купівлі-продажу природного газу
виникла через наявність у відповідача
різниці в тарифах, що має бути погашена
перед позивачем у спосіб та механізм,
затверджений постановою КМ України № 30
від 29.01.2014 року та просив суд зменшити
розмір пені, що нарахована позивачем.

Позивач у запереченні (№ 14/2-351 ВІД
29.07.2014) на відзив наполягає на
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі та заперечує проти зменшення
судом розміру пені.

Відповідач у додаткових поясненнях (1371
від 05.08.2014) вказує, що оскільки
позивачем не було надано доказів на
підтвердження факту виконання ним
свого обов'язку згідно п. 3.4 договору, що
є підставою для виконання покупцем
(відповідачем) обов'язку по своєчасній
оплаті за природний газ, тому не
можливо встановити / визначити момент
прострочення відповідачем
зобов'язання по оплаті вартості
природного газу, що є обов'язковою
умовою для нарахування пені,
інфляційних збитків, 3% річних та
вважає, що позивачем при нарахуванні
інфляційних збитків застосовані
індекси інфляції, розміри яких
заокруглені до мільярдних, а не до
десятих.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив:

Згідно договору на купівлю-продаж
природного газу № 13/2632-ТЕ-29 від 28.12.2012
року та додаткових угод до нього,
позивач зобов'язався передати у
власність відповідача у 2013 році
природний газ, ввезений на митну
територію України позивачем, а
відповідач (покупець) зобов'язувався
прийняти, використати виключно для
виробництва теплової енергії та
оплачувати газ на умовах даного
договору.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2
зазначеного договору, позивач передає
відповідачеві з 01 січня 2013 року до 31
грудня 2013 року газ в обсязі до 5220,0 тис.
куб. м.

Згідно з пп. 3.3. п. 3 договору,
приймання-передача газу, переданого
позивачем відповідачеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу.

Підпунктом 6.1. пункту 6 даного договору,
оплата за газ здійснюється
відповідачем виключно грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

На виконання умов договору та
додаткових угод до нього позивач
поставив протягом січня-квітня 2013 року
та жовтня - грудня 2013 року, а відповідач
прийняв природний газ в обсязі 4 427,454
тис. куб.м на загальну суму 5796422,79 грн.,
що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу.

Проте, відповідач свої зобов'язання
належним чином не виконав та за
отриманий природний газ розрахувався
не вчасно та неповністю. Станом на
31.03.2014 року за відповідачем утворилась
заборгованість в сумі 3095889,40 грн.

Згідно із статтею 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання-відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
з урахуванням особливостей,
передбачених зазначеним кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України
визначає, що зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Оскільки заборгованість відповідача
за договором купівлі-продажу
природного газу № 13/2632-ТЕ-29 в сумі 3095889
грн. 40 коп. підтверджується матеріалами
даної справи, тому позовні вимоги в цій
частині є обґрунтованими,
правомірними.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України, визначено, якщо в зобов'язанні
встановлено строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у
разі не виконання покупцем умов пункту
6.1 цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу,
за кожен день прострочення платежу.

Згідно розрахунку позивача розмір
пені, нарахованої у зв'язку з
порушенням 286657 грн. 66 коп., що
нарахована за період з 14.02.2013 року по
31.03.2014 року.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одним з
наслідків порушення зобов'язання,
передбачених статтею 611 цього ж Кодексу
є сплата неустойки. За змістом статті 612
ЦК України, боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не виконав
зобов'язання у строк, встановлений
договором.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином, згідно
приписів статті 599 Цивільного кодексу
України.

За своєю правовою природою фінансові
та економічні санкції є додатковими
зобов'язаннями, які забезпечують
належне виконання основного і є
похідними від нього.

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України, зокрема,
щодо сплати неустойки. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Аналогічні приписи містяться у статті
230 Господарського кодексу України, якою
визначено, що штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, не виконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частина шоста статті 232 названого
Кодексу встановлює, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачем нарахована пеня всупереч
приписів ст. 232 Господарського кодексу
України - за період з 14.02.2013 року по
31.03.2014 року.

Господарським судом перераховано
розмір пені, а тому відповідно до
викладених правових норм розмір пені,
нарахованої відповідачу за
прострочення виконання грошового
зобов'язання в сумі 3095889 грн. 40 коп. має
становити 237068 грн. 79 коп. за період з
31.09.2013 року по 31.03.2014 року.

Неналежне виконання договірних
зобов'язань перед позивачем відповідач
у відзиві (зазначені обставини ним не
заперечуються) обґрунтовує
відсутністю можливості затвердження
органами місцевого самоврядування
економічно обґрунтованих тарифів на
послуги у сфері теплопостачання, що
надаються населенню, відсутністю
механізму щодо надання субвенцій з
державного бюджету України на
погашення заборгованості з різниці в
тарифах та перебування підприємства у
вкрай скрутному фінансовому становищі
протягом тривалого періоду.

Відповідач є підприємством
комунальної форми власності, основним
напрямком діяльності якого є
постачання споживачам (переважно
населенню та бюджетним організаціям м.
Ромни) теплової енергії, пари, гарячої
води.

Причиною неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за договором
є те, що підприємство відповідача
знаходиться у скрутному фінансовому
становищі та несе збитки у зв'язку з
тим, що тарифи, які затверджені
постановами НКРЕ не покривають затрат
підприємства на виробництво теплової
енергії та надання послуг з
теплопостачання.

Згідно розрахунку обсягу
заборгованості за минулі роки в
різниці в тарифах на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії, що надана населенню
відповідачем, погодженого заступником
міського голови від 10 лютого 2014 року,
обсяг заборгованості з різниці в
тарифах для підприємства за 2012 рік
становить 2041873,04 грн., за 2013 рік - 2 557414,26
грн. Даний обсяг заборгованості був
узгоджений 11 лютого 2014 року і
територіальною комісією з погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу
(протокол № 7), членом якого є і
представник НАК «Нафтогаз України».

Згідно фінансового звіту за 2013 рік
відповідач має збиток в розмірі 2751200
грн.

Згідно ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу
України, у разі якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків
іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини третьої статті 551
Цивільного кодексу України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Приписи статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
надають господарському суду право,
приймаючи рішення, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Під час розгляду питання щодо
можливості зменшення розміру
неустойки та прийняття рішення про
відсутність правових підстав, які
дають право суду її зменшити, судом
мають враховуватися дійсні обставини
справи, інтереси сторін, які
заслуговують на увагу, ступінь
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань, тривалість
прострочення відповідачем виконання
договірних зобов'язань, а також
відсутність доказів важкого
фінансового становища відповідача.

Позивач не надав суду доказів
наявності у нього збитків, тому
господарський суд згідно ч.2 ст. 233 ГК
України, якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, враховуючи
інтересів боржника, його скрутне
фінансове становище, важливість на
ринку виробництва теплової енергії та
надання послуг з теплопостачання,
вважає за можливе зменшити розмір
належної до сплати пені на 50 %, що
складає 118534 грн. 39 коп.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань за договором на
купівлю-продаж природного газу №
13/2632-ТЕ-29 від 28.12.2012 року, позивач
просить стягнути з відповідача втрати
від інфляційних процесів у розмірі 43025
грн. 51 коп., 3% річних в сумі 88131 грн. 45 коп.
за період з 15.12.2012 року по 04.11.2013 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних,
наданий позивачем, вважає його
обґрунтованим, а позовні вимоги в цій
частині такими, що підлягають
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Підпунктом 6.1 пункту 6 договору № 14/2350/11
від 30.09.2011 року сторони обумовили, що
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Виходячи зі змісту пункту 6 зазначеного
договору, оплата придбаного природного
газу має здійснюватись відповідачем
шляхом перерахування на рахунок
позивача грошових коштів. Іншого
порядку проведення розрахунку
договором не встановлено, отже і
зазначений пункт регулює саме умови
передачі газу та є документом, що
фіксує остаточний обсяг природного
газу та не містить умов, що оплата
поставленого газу здійснюється лише
після підписання акту.

Згідно п. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Умовами договору встановлено як
заплановані обсяги постачання
природного газу у місячні періоди, так
і обов'язок покупця розрахувати
кількість отриманого газу, виходячи з
показників лічильників. Відтак,
відповідач знав усі фактичні дані щодо
обсягів отриманого природного газу для
проведення відповідних рахунків, що
підтверджується матеріалами даної
справи, зокрема, фактично відповідач
проводив розрахунки до дати підписання
відповідного акту. Отримуючи газ у
власність, відповідач зобов'язаний
виконати у свою чергу зобов'язання з
своєчасної оплати відповідно до умов
договору та ст. 692 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 11.07.2013 року № 5021/1407/12-
«посилання на затримки в оформленні
актів приймання-передачі газу також не
можуть бути підставою для звільнення
від відповідальності, оскільки п. 6.1
договору не пов'язує обов'язок оплатити
отриманий газ з їх підписанням.
Наявність актів є обов'язковою лише для
проведення остаточного розрахунку,
який включає можливі розбіжності та
коригування».

Враховуючи викладене, суд погоджується
з позицією позивача стосовно суми
нарахування 3% річних та інфляційних
втрат за визначені у розрахунку
періоди, та вважає, що позовні вимоги в
частині стягнення інфляційних
процесів у розмірі 43025 грн. 51 коп., 3%
річних в сумі 88131 грн. 45 коп. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 цього ж Кодексу визначає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача визнаються судом
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають частковому задоволенню,
шляхом стягнення з відповідача на
користь позивача 3095889 грн. 40 коп. боргу,
118534 грн. 39 коп. пені, 43025 грн. 51 коп.
інфляційних збитків, 88131 грн. 45 коп. - 3%
річних, а інша частина позовних вимог
задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог статей 44, 49
Господарського процесуального
Кодексу, судовий збір покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
«Ромникомунтепло» Роменської міської
ради (42000, Сумська область, м. Ромни, вул.
Коржівська, буд. 90, код 33219263) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, буд. 6, код 20077 грн.
40 коп. боргу, 118534 грн. 39 коп. пені, 43025
грн. 51 коп. інфляційних збитків, 88131 грн.
45 коп. - 3% річних, 66911 грн. 61 коп. витрат по
сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 11.09.2014 року

Суддя Ю.О. Зражевський