ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2014 року
Справа № 925/1059/14

Господарський суд Черкаської області в
складі колегії суддів: головуючого
судді Грачова В.М., суддів Гури І.І.,
Шумка В.В., при секретарі Швидкій О.В., за
участю представників сторін: позивача -
ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача -
Савельєвої О.Г. за довіреністю, у
відкритому судовому засіданні, в
приміщенні суду в м. Черкаси,
розглянувши справу за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К» про
стягнення 210742 грн. 91 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_3
звернувся в господарський суд
Черкаської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К» (далі
- відповідач) про стягнення, на підставі
договору про надання поворотної
фінансової допомоги від 21.10.2013 року, 137000
грн. заборгованості з повернення
фінансової допомоги, 8768 грн.
інфляційних втрат за період
прострочення січень-квітень 2014 року, 1655
грн. 26 коп. 3% річних і 8069 грн. 86 коп. пені
за період прострочення з 01.01. по 26.05.2014
року, що разом складало 155493 грн. 12 коп.,
та відшкодування понесених судових
витрат.

06.08.2014 року за вх. № 17224 (а.с. 62-64) позивач,
відповідно до ст. 22 ГПК України, подав в
суд заяву про збільшення розміру
позовних вимог, згідно з якою з підстав,
зазначених в позовній заяві, остаточно
просив суд стягнути з відповідача на
свою користь 184000 грн. заборгованості з
повернення фінансової допомоги, 13685
грн. 30 коп. інфляційних втрат за період
прострочення січень-квітень 2014 року, 2219
грн. 26 коп. 3% річних і 10838 грн. 35 коп. пені
за період прострочення з 01.01. по 26.05.2014
року, що разом склало 210742 грн. 91 коп., та
відшкодувати понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 05.09.2014 року (в
протоколі судового засідання) заяву
позивача прийнято до провадження.

Представник позивача в судовому
засіданні позов з підстав і в розмірі,
викладених в позовній заяві, заяві про
збільшення розміру позовних вимог і
письмових поясненнях (а.с. 70-72),
підтримала і просила суд задовольнити.

Відповідач подав письмовий відзив на
позов (а.с. 29-30, 50), в якому проти
задоволення позову заперечував з
мотивів недійсності договору про
надання поворотної фінансової
допомоги від 21.10.2013 року внаслідок
підписання його зі сторони відповідача
неуповноваженою службовою особою,
шляхом зловмисної домовленості
представника відповідача з другою
стороною, та фактичного невиконання
умов договору його сторонами.
Представник відповідача в засіданні
суду позов не визнала і в його
задоволенні просила суд позивачу
відмовити з мотивів, викладених у
письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в справі
письмові докази та оцінивши їх у
сукупності, суд позов задовольняє
частково з наступних підстав.

21.10.2013 року позивач - суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_3, як позикодавець, з однієї
сторони, і відповідач - товариство з
обмеженою відповідальністю «Фірма
Акант+К» в особі заступника
генерального директора ОСОБА_1, що
діяла на підставі довіреності від
20.09.2013 року, як позичальник, з другої
сторони, уклали договір про надання
поворотної фінансової допомоги. За
умовами пунктів 1.1., 2.1., 2.3., 3.1. договору
позикодавець зобов'язався надати
позичальнику поворотну фінансову
допомогу, а позичальник - повернути
надані грошові кошти в порядку та на
умовах, передбачених даним договором.
Поворотна фінансова допомога
надається частинами в національній
валюті України в межах суми 200000 грн. без
ПДВ протягом двох місяців з дати
підписання даного договору і підлягає
роверненню до 31.12.2013 року.

На виконання умов договору позивач
перерахував на рахунок відповідача
кошти згідно з квитанціями № 9409722 від
01.11.2013 року у сумі 100000 грн., № ПН3768 від
07.11.2013 року - 40000 грн., № ПН331 від 08.11.2013
року - 7000 грн, № ПН 3763 від 25.11.2013 року - 37000
грн., а разом - 184000 грн. (а.с. 10, 74-75, 40-41, 65-66,
89-92).

Із довідки директора Черкаського
центрального відділення Українського
інноваційного банку від 04.08.2014 року №
03/298 вбачається, що банк підтвердив
зарахування готівкових коштів як
зворотньої фінансової допомоги, згдно
договору від 21.10.2013 року, від позивача
на рахунок відповідача на загальну
суму 184000 грн. (а.с. 73).

Письмова вимога позивача про
повернення коштів поворотної
фінансової допомоги в сумі 137000 грн.
відповідачем не визнана і не виконана
(а.с. 11, 13, 12).

Отже, спірні правовідносини сторін
виникли із договору про надання
поворотної фінансової допомоги від
21.10.2013 року, за правовою природою
віднесені до договірних зобов'язань
позики, зобов'язання за договором
позивачем виконані, відповідачем - ні.

За змістом ст.ст. 173, 174, 193, 202
Господарського кодексу України (далі
ГК України), ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599
Цивільного кодексу України (далі ЦК
України), угода (договір) є підставою
для виникнення цивільних прав та
обов'язків (зобов'язань), зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається,
припиняється на підставах,
встановлених договором або законом,
зокрема належним виконанням.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договірні зобов'язання позики
визначені параграфом 1 глави 71 ЦК
України. За їх змістом:

за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками
(ст. 1046);

договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми ( ч. 1 ст. 1047);

позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок (ч.ч. 1, 3 ст. 1049);

якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050);

позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором (ч. 1 ст. 1051).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК
України: у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди; боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Обгрунтовуючи заперечення проти
позову відповідач зазначив про
недійсність договору про надання
поворотної фінансової допомоги від
21.10.2013 року внаслідок підписання
договору з його сторони
неуповноваженою особою та неотримання
грошових коштів, які є предметом
договору, від позивача.

Зазначені заперечення в частині
неотримання спірної суми коштів
поворотної фінансової допомоги
спростовуються поданими позивачем
квитанціями та довідкою банку про їх
зарахування на особовий рахунок
відповідача саме як поворотної
фінансової допомоги від позивача.
Оцінюючи заперечення відповідача в
частині недійсності договору суд
враховує наступне.

Відповідно до п. 2 Статуту товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
Акант+К», його засновником є громадянин
ОСОБА_4 ОСОБА_5.

20.09.2013 року генеральним директором
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К»
видано заступнику генерального
директора товариства ОСОБА_1
довіреність, якою уповноважено останню
укладати, змінювати, розривати
цивільно-правові, трудові та
господарські договори від товариства
(а.с. 42).

10.10.2013 року рішеннями позачергових
загальних зборів засновників
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К»,
викладеними в протоколі № 2, тимчасово
відсторонено ОСОБА_6 від виконання
обов'язків генерального директора
товариства з 21.10.2013 року і покладено
виконання цих обов'язків на ОСОБА_7 з
22.10.2013 року (а.с. 54-55).

18.10.2013 року в.о. генерального директора
генерального директора товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
Акант+К» ОСОБА_7 видано наказ № 79/2-К,
яким скасовані довіреності від 10.07.2013
та від 20.09.2013 року, видані ОСОБА_1 щодо
надання повноважень на представлення
інтересів товариства та підписання
договорів (а.с. 58).

21.10.2013 року суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_3, як
позикодавцем, і товариством з
обмеженою відповідальністю «Фірма
Акант+К» в особі заступника
генерального директора ОСОБА_1, що
діяла на підставі довіреності від
20.09.2013 року, як позичальником, укладено
спірний договір про надання поворотної
фінансової допомоги (а.с. 9).

23.10.2013 року відомості про зміну
керівника товариства (тимчасове
усунення ОСОБА_6 і покладення
тимчасового виконання обов'язків на
ОСОБА_7) зареєстровані в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, про що
видано виписку (а.с. 56-57).

Із вищенаведеного вбачається, що,
відповідно до рішення засновника,
виконання обов'язків генерального
директора товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К» по
21.10.2013 року здійснював ОСОБА_6, з 22.10.2013
року - ОСОБА_7, тому наказ № 79/2-К від
18.10.2013 року останньої про скасування
довіреностей на ОСОБА_1 є недійсним,
оскільки прийнятий без наявності
повноважень на це, а довіреність,
зокрема від 20.09.2013 року, є чинною.
Зазначена довіреність вчинена з
дотриманням норм статей 237 ч. 3, 238 ч. 1, 239,
244 ч.ч. 2, 3, 245 ч. 1, 246, 247 ч. 1 ЦК України, в
порядку ст. 248 ч. 1 п. 2 ЦК України не
скасована, тому укладення повіреною
ОСОБА_1 на її підставі договору про
надання поворотної фінансової
допомоги від 21.10.2013 року є правомірним
та не спричиняє недійсності цього
договору.

Таким чином, враховуючи вищенаведені
обставини справи і норми
законодавства, суд вимогу позивача в
частині стягнення суми коштів
неповерненої фінансової допомоги
(позики) у розмірі 184000 грн. визнає
обгрунтованою, доказаною і її
задовольняє, а заперечення
відповідача, викладені у письмовому
відзиві на позов і поясненнях
представника відповідача в засіданні
суду, відхиляє як безпідставні.

Згідно з ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення
інфляційних втрат за період
прострочення у розмірі 13685 грн. 30 коп.
відповідає нормі ст.ст. 625 ч. 2, 1050 ч. 1 ЦК
України, її розрахунок судом
перевірений, визнаний вірним та в
такому розмірі підлягає до
задоволення.

Вимога позивача про стягнення 3% річних
відповідає нормі ст. 625 ч. 2 ЦК України,
проте її розрахунок у розмірі 2219 грн. 26
коп. за період прострочення позивачем
здійснено невірно, за розрахунком суду
складає 2208 грн. і в такому розмірі теж
підлягає до задоволення.

Крім того, за змістом ст.ст. 546, 547, 549 ЦК
України, ст. 199 ГК України, неустойка
(штраф, пеня) є видом забезпечення
виконання зобов'язання, повинен
вчинятись у письмовій формі, наслідком
недодержання письмової форми
правочину щодо забезпечення виконання
зобов'язання є нікчемність цього
правочину. В обґрунтування позову в
частині стягнення 10838 грн. 35 коп. пені за
період прострочення з 01.01. по 26.05.2014 року
позивач посилається на норми ст.ст. 1, 2
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань». Проте, договором про
надання поворотної фінансової
допомоги від 21.10.2013 року, укладеним
сторонами, зазначена умова
відповідальності не передбачена,
обов'язковість письмової форми -
недотримана. Відповідно до ст.ст. 203 ч. 4,
215 ч. 2, 216 ч. 1, 547 ч. 2 ЦК України, нікчемний
правочин є недійсним, не створює
юридичних наслідків. Приймаючи до
уваги, що спірні правовідносини сторін
виникли із договору про надання
поворотної фінансової допомоги від
21.10.2013 року та з урахуванням норм п. 1 ч. 2
ст. 11, ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ЦК України, суд
зазначену вимогу позивача вважає
безпідставною і в її задоволенні
позивачу відмовляє.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
обставини справи повинні
підтверджуватись лише належними і
допустимими доказами, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України,
було запропоновано сторонам подати
докази в обґрунтування позову і
заперечень проти нього, брати участь в
засіданнях суду, вони своїми правами
скористались на свій розсуд, подали всі
наявні у них докази і на їх підставі
судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно
до обставин справи та вимог
законодавства суд вважає, що
відповідач не виконав договірні
зобов'язання щодо порядку розрахунків
за поставлений позивачем товар, тому
позовні вимоги про стягнення суми
заборгованості, пені, штрафу та 3 %
річних судом визнаються
обґрунтованими, доведеними і
задовольняються повністю.

На підставі статті 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню понесені
позивачем судові витрати - сплачений
судовий збір в розмірі 1720 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К», , місцезнаходження: 18008, м.
Черкаси, вул. Хоменка, 15, р/р 26006351 у філії
ПУАТ «Фідобанк» м. Київ, МФО 380009 на
користь суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків та інших
обов'язкових платежів НОМЕР_1, місце
проживання: 18000, АДРЕСА_1 - 184000 грн.
заборгованості, 2208 грн. 3% річних, 13685
грн. 30 коп. інфляційних втрат, 3997 грн. 87
коп. судових витрат.

В решті позовних вимог в частині
стягнення 10838 грн. 35 коп. пені, 11 грн. 26
коп. 3% річних, 216 грн. 99 коп. судового
збору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення складено і
підписано 10.09.2014 року.

Головуючий суддя
В.М. Грачов

Судді
І.І. Гура

В.В. Шумко