м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14797/14 15.08.14

Суддя Господарського суду міста Києва
Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання
Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Еталон"

до відповідача Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Країна"

про відшкодування шкоди в
порядку регресу в сумі 4 516,31 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Олексієнко О.А. -
юрисконсульт

від відповідача: Скоповська Х.М. -
юрисконсульт

СУТЬ СПОРУ: Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Еталон" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Країна"
про відшкодування шкоди в порядку
регресу в сумі 4 516,31 грн., відповідно до
договору добровільного страхування
наземного транспорту від 27.10.2010 №
0842.

З'ясувавши фактичні обставини
справи, докази на їх підтвердження,
виходячи з фактів, встановлених у
процесі розгляду справи та правову
норму, яка підлягає застосуванню,
заслухавши доводи позивача і пояснення
відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 27.10.2010 між
Приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Еталон" та ОСОБА_4
було укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту №
0842 предметом якого є майнові
інтереси, що не суперечать закону і
пов'язані з володінням та/або
користуванням, та/або розпорядженням
застрахованим транспортним засобом -
автомобілем "Nissan", державний номерний
знак НОМЕР_1, 2008 року випуску.

27 грудня 2010 року в м. Черкаси на вул.
Смілянська-Оборонна сталася
дорожньо - транспортна пригода, далі
ДПП, учасниками якої стали, зокрема:

Ш автомобіль марки "Nissan",
державний номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_5;

Ш автомобіль марки "Volkswagen",
державний номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_6.

Постановою Соснівського районного
суду міста Черкаси у справі № 3-146/11 від
21.01.2011 водія автомобіля "Volkswagen",
державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_6
було визнано винним у вчиненні ДТП та
звільнено від адміністративної
відповідальності у зв'язку з
малозначимістю, дана постанова в
розумінні вимог статті 35 ГПК України є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для справи.

Вартість матеріальної шкоди, завданої
власнику транспортного засобу склала
4 516,31 грн., що підтверджується
довідкою про дорожньо-транспортну
пригоду № 8747438, страховим
актом від 21.07.2011 № 42-24503. З урахуванням
вказаних первинних документів
позивачем виплачено страхове
відшкодування в розмірі 4
516,31 грн., що підтверджується платіжним
дорученням від 21.07.2011 № 9171. Таким чином,
позивач наполягає на стягненні з
відповідача суми виплаченого
страхового відшкодування в розмірі 4
516,31 грн.

Надавши правову кваліфікацію
правовідносин сторін, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню частково, виходячи із
наступного:

За своєю правовою природою між
сторонами укладено договір
страхування, сторони досягли всіх його
суттєвим умов, а саме відносно предмету
страхування, дотримали його письмову
форму, визначили суттєві умови, у тому
числі страхову суму, а тому відповідно
до вимог ст. 16 Закону України " Про
страхування", вимог статей 627, 629, 979 ЦК
України, ст.ст. 180, 181 ГК України, він
вважається укладеним.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою. Таким
чином, за змістом вказаної норми, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципу вини.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 1191
ЦК України особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом. Таким чином, до
позивача перейшло в межах суми 4 516,31
грн. право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Рішення суду з цивільної справи
(постанова Соснівського районного суду
міста Черкаси у справі № 3-146/11 від
21.01.2011), що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду в
розумінні вимог статті 35 ГПК України
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.
Складова шкоди доведена позивачем, а
вина ОСОБА_6 установлена постановою
суду про адміністративне
правопорушення з цивільної справі, і є
фактом, який не потребує доказуванню.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує
сторін довести ті обставини, на які
вони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідачем заявлено клопотання про
застосування строку позовної давності
згідно ст. 257 ЦК України, в якому
стверджує, що 28.12.2010 отримав
повідомлення про страховий випадок від
страхувальника, 03.02.2014 ним було
отримано претензію про відшкодування
шкоди в порядку регресу в сумі 4 516,31
грн., а позовну заяву про відшкодування
шкоди в порядку регресу подано до суду
в липні 2014 року (через 3 роки та 7 місяців
від дня настання страхового випадку),
тому строк, відповідно до якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу позивачем пропущено.

Згідно п. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Судом встановлено, що строк позовної
давності у даному випадку не пропущено,
оскільки, за приписом частини шостої
статті 261 ЦК України перебіг позовної
давності за регресними зобов'язаннями
починається від дня виконання
основного зобов'язання. Тому, зокрема,
право страховика за договором
страхування на подання до суду
регресного позову про стягнення з
винної особи коштів, виплачених
страховиком як страхове відшкодування
(позивач звернувся 18.07.2014), виникає з
моменту сплати такого відшкодування (з
21.07.2011, про що свідчить платіжним
дорученням № 9171), а не з моменту
виникнення страхового випадку, як
стверджує відповідач.

Позивачем доведений факт
заподіяння шкоди в розумінні вимог
статті 1166 ЦК України, а саме право
регресного відшкодування виплаченої
ним суми на підставі ст. 27 Закону
України "Про страхування", ст. 993 ЦК
України. Відповідач не довів факт того,
що шкоду автомобілю "Nissan", державний
номерний знак НОМЕР_1 було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
його водія, не надав доказів сплати
відшкодування заподіяної шкоди на
користь власника зазначеного
автомобіля, в тому числі докази
відсутності вини у заподіяних
позивачеві шкоди.

Приписи ст. 9 Закону України "Про
страхування" та ст. 12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлюють поняття
франшиза, а саме частину збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування. Тобто, страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами п. 12.1 ст. 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Згідно полісу ВЕ/2677609 наданого МОТОРНИМ
(ТРАНСПОРТНИМ) СТРАХОВИМ БЮРО УКРАЇНИ,
цивільна правова відповідальність
власника транспортного засобу
автомобіля марки "Volkswagen", державний
номерний знак НОМЕР_2, була
застрахована відповідачем з франшизою
510 грн. та лімітом по майну в 25 500 грн.

За таких обставин, позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Еталон" до
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Країна" щодо
стягнення з останнього суми
виплаченого страхового відшкодування
(в порядку регресу) підлягає
задоволенню частково за вирахуванням
франшизи в розмірі 4 006,31
грн.

У задоволенні решти частини позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
франшизи в сумі 510 грн., слід відмовити,
як необґрунтовано заявлених.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог згідно частини п'ятої
статті 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке
відбулося 15.08.2014, згідно частини 2
статті 85 ГПК України було проголошено
скорочений текст рішення, а саме його
вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 16, 27 Закону України "Про
страхування", ст. 12, 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст. ст. 257, 261, 267, 627, 629, 993, 979, 1166,
1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 180, 181 ГК
України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, 36, ч.3 ст. 43, 44,
49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Еталон" до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Країна" задовольнити
частково.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Країна" , 04176, м. Київ, вул.
Електриків, буд. 29А, , на
користь:

- Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Еталон", 03680, м.
Київ, бул. Івана Лепсе, буд. 4, , суму виплаченого страхового
відшкодування (в порядку регресу) в
розмірі 4 006,31 грн., витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 620,69 грн., видавши
наказ.

3. У задоволенні решти частини позовних
вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено - 20.08.2014 року

Суддя
Ю.О. Підченко