Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

20 серпня 2014 року
Справа № 927/970/14

Заступник Чернігівського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері

вул. Шевченка, 57, м. Чернігів, 14030

в інтересах держави в особі:

Позивача: 8 навчального центру
Державної спеціальної служби
транспорту,

вул. Щорса, 18, м. Чернігів, 14017

Відповідач: Приватне акціонерне
товариство „Чернігівське головне
підприємство по племенній справі в
тваринництві",

вул. Чернігівська, 16а, смт. Довжик,
Чернігівський район, Чернігівська
область, 15511

Предмет спору: про стягнення 13030,63 грн.

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Борисович О.В. -
представник, дов. № 428 від 27.03.14 р.

Від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні взяв участь
прокурор Чернігівської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Климович О.О., посв. № 026247
від 15.05.14 р.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Заступником Чернігівського прокурора
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі 8 навчального центру Державної
спеціальної служби транспорту подано
позов до Приватного акціонерного
товариства „Чернігівське головне
підприємство по племенній справі в
тваринництві" про стягнення 18400,99 грн.,
а саме 15114,81 грн. основного боргу, 318,74
грн. річних, 1456,84 грн. пені та 1510,60 грн.
інфляційних нарахувань.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на те, що в
порушення умов укладеного між
сторонами Договору № 52 надання послуг
технікою від 04.10.13 р., відповідачем не
виконуються належним чином
зобов'язання щодо повної та своєчасної
оплати вартості наданих на протязі
жовтня 2013 р. послуг технікою, внаслідок
чого утворилась заборгованість в
розмірі 15114,81 грн., за наявності якого
прокурором нараховано 318,74 грн.
відсотків річних, 1456,84 грн. пені та 1510,60
грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 03.07.14 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 927/970/14,
розгляд справи призначено на 15.07.14 р..

Ухвалою суду від 15.07.14 р. розгляд справи
відкладався на 05.08.14 р.

Ухвалою суду від 11.08.14 р. в зв'язку з
перебуванням судді Селівона А.М. у
позаплановій відпустці судове
засідання призначалось на 20.08.14 р.

В судові засідання 15.07.14 р., 05.08.14 р. та
20.08.14 р. з'явились прокурор та
уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача
в судові засідання 15.07.14 р., 05.08.14 р. та
20.08.14 р. не з'явився.

Про дату, час і місце проведення
судових засідань 15.07.14 р. та 05.08.14 р.
відповідача повідомлено належним
чином, що підтверджується наявними в
матеріалах справи рекомендованими
повідомленнями про вручення поштових
відправлень №№ 655, 055.

Копія ухвали суду від 11.08.14 р., яка
направлялась відповідачу на вказану в
позовній заяві адресу, а саме: вул.
Чернігівська, 16а, смт. Довжик,
Чернігівський район, Чернігівська
область, 15511, що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
реєстру поштових відправлень суду від
12.08.14 р. на час проведення судового
засідання до суду не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного
сайту Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштового відправлення №
120, в якому зазначається, що дане
відправлення направлене до об'єкту
поштового зв'язку Довжик (відомості про
вручення адресату (одержувачу)
відсутні).

В судовому засіданні 15.07.14 р.
представником позивача подана
письмова заява б/н від 15.07.14 р. про
долучення до матеріалів справи
додаткових документів, яка судом
задоволена. Серед долучених за
вказаною заявою позивача документів
містяться, зокрема, письмові пояснення
б/н від 15.07.14 р. , в яких позивач зазначив,
що інших договорів (будь-яких
правовідносин), окрім спірного
договору, чи додаткових угод до нього
між сторонами судового процесу
протягом 2013 - 2014 року не укладалось.

Як зазначено позивачем, на виконання
умов Договору № 52 надання послуг
технікою від 04.10.13 р. позивачем у селі
Довжик, Чернігівського району протягом
жовтня 2013 року було надано відповідачу
послуги технікою:

бульдозером ДЗ 110: з 4 по 18 жовтня 2013
року та з 26 по 31 жовтня 2013 року - 117 + 33 = 150
годин на суму 18 640,91 грн. + 5 257,56 грн.=23 898,47
грн.

екскаватором ЕОВ 4421: жовтень 2013 року - 59
годин на суму 8 216,34 грн.

Зазначений обсяг робіт
підтверджується робочими аркушами
агрегату № 222/37, 222/47 - бульдозера ДЗ 110 за
період з 04 по 18 та з 26 по 31 жовтня 2013 року
та шляховим листом роботи екскаватора
ЕОВ 4421 за жовтень 2013 року, копії яких
надані позивачем.

Відповідно п. 6.1 Договору № 52 від 04.10.2013
року замовник взяв на себе зобов'язання
щодо щоденного приймання наданих
послуг у відповідального виконавця,
проте, як повідомив позивач,
відповідачем фактично такий контроль
не здійснювався, відмітки на
документах про фактичну роботу
механізмів відсутні. Надані послуги на
суми 26857,25 грн. та 5257,56 грн. були прийняті
відповідачем без зауважень, про що
свідчать погоджені обома сторонами
Договору акти наданих послуг від 05.11.2013
року.

Щодо розбіжностей в проведенні
реєстрації зазначених актів між
сторонами (у позивача обидва акти
зареєстровані 05.11.2013 року, у
відповідача - б/н 24.10.2013року та № 91 від
24.11. 2013 року), позивач зазначив, що ним
було направлено на адресу відповідача
погоджені 8 навчальним центром
Державної спеціальної служби
транспорту акти на суми 26857,25 грн. та
5257,56 грн. без проведення датування
погодження, а зареєстровано вказані
документи після отримання погоджених
відповідачем актів поштою 05.11.2013 року.

Крім того позивачем повідомлено в
письмових поясненнях, що 24.10.2013 року
відповідачем на рахунок позивача було
сплачено 10000 грн., а 24.01.2014 року було
проведено часткову сплату боргу в сумі
7000 грн., тобто станом на 24.01.2014 року
залишок боргу становив 15114,81 грн.

З приводу зарахувань проведених
відповідачем виплат позивачем
зазначено, що здійснені ПАТ
„Чернігівське головне підприємство по
племенній справі в тваринництві"
перерахування, а саме: 24.10.2013 року на
суму 10000 грн., 24.01.2014 року на суму 7000 грн.,
03.07.2014 року на суму 5114,81 грн., враховуючи
один день виникнення заборгованості за
обома актами - 05.11.2013 року, згідно
бухгалтерського обліку зараховувались
позивачем в рахунок погашення
загальної суми заборгованості - 32114,81
грн.

Як зазначив позивач, 07.04.2014 року за вих.
№ 499, враховуючи повідомлення
відповідача в телефонному режимі про
втрату ним первинних документів щодо
спірного Договору, позивачем нарочним
було направлено на адресу відповідача
додатковий лист з додаванням договору
№ 52 від 04.10.2013 року, актів від 05.11.2013 року
на загальну суму 32114,81 грн. та
повідомленням про необхідність сплати
залишку боргу в сумі 15114,81 грн.. Однак
належні та допустимі докази
направлення вказаного листа у позивача
відсутні.

З даного приводу позивач зазначив
також, що відповідальність за втрату
відповідачем первинних документів
позивач не несе, адже всі документи
розроблялись в двох екземплярах та
були отримані кожною із сторін процесу,
про що свідчить і проведення
відповідачем попередніх оплат за
договором про надання послуг технікою
(за єдиним договором, що був укладених
між сторонами процесу), і наявність у
позивача погоджених двома сторонами
процесу актів, враховуючи обов'язок
виконавця за Договором їх розробки та
направлення Замовнику на погодження.

Ухвалою суду від 15.07.14 р. задоволено
погоджену із позивачем заяву прокурора
(без вихідних реквізитів) про зменшення
розміру позовних вимог у зв'язку зі
сплатою відповідачем частини
основного боргу в сумі 5114,81 грн., що
підтверджується копією відповідної
виписки банку за 03.07.14 р., в якій
прокурор просить стягнути з
відповідача 10000,00 грн. основного боргу,
318,74 грн. відсотків річних, 1456,84 грн. пені
та 1510,60 грн. інфляційних нарахувань,
всього 13286,18 грн., та спір вирішується з
її урахуванням.

До початку судового засідання 20.08.14 р.
через канцелярію суду позивачем
подані:

- 04.08.14 р. заява (без вихідних реквізитів)
про зменшення розміру позовних вимог,
в якій позивач просить стягнути з
відповідача 10000,00 грн. основного боргу,
343,39 грн. відсотків річних, 1228,80 грн. пені
та 673,97 грн. інфляційних нарахувань.
Заява разом з доданими до неї
документами долучена судом до
матеріалів справи.

- 07.08.14 р. заява (без вихідних реквізитів)
про зменшення розміру позовних вимог,
в якій позивач просить стягнути з
відповідача 343,39 грн. відсотків річних,
1228,80 грн. пені та 1673,97 грн. Заява разом з
доданою до неї випискою банку за 04.08.14 р.
про сплату відповідачем 10000,00 грн.
долучена судом до матеріалів справи.

-11.08.14 р. заява (без вихідних реквізитів)
про збільшення розміру позовних вимог,
в якій позивач просить стягнути з
відповідача 345,04 грн. відсотків річних,
1228,80 грн. пені та 1779,97 грн. інфляційних
нарахувань, яка разом з доданими до неї
документами долучення судом до
матеріалів справи.

- 20.08.14 р. заява про зменшення розміру
позовних вимог № 4 (без вихідних
реквізитів), в якій позивача просить
стягнути з відповідача 346,85 грн.
відсотків річних, 1231,29 грн. пені та 1580,35
грн. інфляційних нарахувань. Заяв разом
з доданими до неї документами долучена
судом до матеріалів справи.

- 20.08.14 р. заява про відкликання заяви
про збільшення позовних вимог від 11.08.14
р., в якій позивач просить залишити без
розгляду заяву позивача про збільшення
позовних вимог від 11.08.14 р. Заява
долучена судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання
20.08.14 р. через канцелярію суду позивачем
подані погоджені з прокурором заяви:

- заява (без вихідних реквізитів) про
відкликання заяв про зменшення
позовних вимог № 2 від 04.08.14 р., № 3 від
07.08.14 р. та про збільшення розміру
позовних вимог від 11.08.14 р., в якій
позивач просить залишити без розгляду
заяви про зменшення позовних вимог № 2
від 04.08.14 р., № 3 від 07.08.14 р., про
збільшення розміру позовних вимог від
11.08.14 р. та про зменшення розміру
позовних вимог № 4 від 20.08.14 р. Заява
долучена судом до матеріалів справи.

- заява (без вихідних реквізитів) про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій позивач у зв'язку зі сплатою
відповідачем 10000,00 грн. основного боргу
зменшує розмір позовних вимог на 10127,69
грн. та просить стягнути з відповідача
3158,49 грн., а саме 346,85 грн. відсотків
річних за період з 18.11.13 р. по 03.08.14 р.,
1231,29 грн. пені за період з 18.11.13 р. по
18.05.14 р. та 1580,35 грн. інфляційних
нарахувань за грудень 2013 р. по липень 2014
р.. Вказана заява разом з доданими до
неї документами, серед яких, зокрема,
докази надсилання копії вказаної заяви
на адресу відповідача, а саме оригінал
фіскального чеку від 20.08.14 р. та опису
вкладення в цінний лист від 20.08.14 р..

Від відповідача заяв та клопотань
процесуального характеру на час
проведення судових засідань до суду не
надходило.

Про поважні причини неявки
представника відповідача в судові
засідання 15.07.14 р., 05.08.14 р. та 20.08.14 р. суд
не повідомлено.

Документи, витребувані ухвалами
господарського суду від 03.07.14 р., 15.07.14 р.
та 11.08.14 р., відповідачем суду не надані.

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог, окрім наявних в матеріалах
справи, на час проведення судового
засідання прокурором та позивачем суду
не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови № 18 якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо в
разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка представника відповідача в судове
засідання обов'язковою не визнавалась,
відповідач не скористався належними
йому процесуальним правом приймати
участь в судових засіданнях,
відповідачем не надано суду відзиву на
позовну заяву, будь-яких письмових
пояснень та інших доказів, що впливають
на вирішення даного спору по суті, а
також те, що прокурор та представник
позивача проти розгляду справи без
представника відповідача не
заперечували, суд, на підставі ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, здійснював розгляд справи за
відсутності представника відповідача,
виключно за наявними у справі
матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи учасникам
судового процесу можливість
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Подані прокурором та представником
позивача письмові клопотання від 15.07.14
р. про відмову від здійснення технічної
фіксації судового процесу судом
задоволені. Засідання господарського
суду по розгляду даної справи
проведені без фіксації технічними
засобами. Судовий процес відображено у
протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи
прокурора та представника позивача
було ознайомлено з правами та
обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 29,
60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Прокурор та представник позивача в
судових засіданнях повідомили суд, що
права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді прокурором та
представником позивача не заявлено.

Дослідивши зміст позовної заяви,
прийнятої до розгляду ухвалою суду від
15.07.14 р. раніше поданої заяви прокурора
про зменшення розміру позовних вимоги
та поданої позивачем 20.08.14 р. погодженої
з прокурором заяви (без вихідних
реквізитів) щодо зміни розміру
позовних вимог, суд розцінює останню
заяву як заяву про збільшення розміру
позовних вимог в частині відсотків
річних на суму 28,11 грн. та інфляційних
нарахувань на суму 69,75 грн., а також про
зменшення розміру позовних вимог в
частині основного боргу на суму 10000,00
грн. та в частині пені на суму 225,55 грн.

Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10 Постанови № 18 під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено у позовній
заяві. Згідно з частиною третьою ст. 55
ГПК України ціну позову вказує позивач.
Отже, у разі прийняття судом зміни (в
бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої
вирішується спір.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 29 Господарського
процесуального кодексу України у разі
прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави в особі органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
зазначений орган набуває статусу
позивача.

Прокурор, який бере участь у справі,
несе обов'язки і користується правами
сторони, крім права на укладення
мирової угоди.

Враховуючи, що зменшення розміру
позовних вимог є правом позивача,
передбаченим ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України, не
суперечить законодавству, не порушує
чиї-небудь права та охоронювані
законом інтереси, суд приймає
вищевказану заяву позивача про
зменшення позовних вимог в частині
пені до розгляду і спір вирішується з
її урахуванням.

Проте, зважаючи на дату надсилання
позивачем копії вказаної заяви (без
вихідних реквізитів) про зменшення
розміру позовних вимог на адресу
відповідача, а саме 20.08.14 р., що, в свою
чергу, порушує процесуальні права
відповідача, передбачені ст. 22 ГПК
України, відповідачу не було надано
можливості надання доводів та
заперечень щодо збільшення розміру
позовних вимог, в задоволенні вказаної
заяви позивача в частині збільшення
розміру процентів річних та
інфляційних нарахувань судом
відмовлено.

Оскільки погоджена з прокурором заява
позивача про відкликання заяви про
зменшення позовних вимог № 2 від 04.08.14
р., № 3 від 07.08.14 р., про збільшення
розміру позовних вимог від 11.08.14 р. та
про зменшення розміру позовних вимог №
4 від 20.08.14 р. судом задоволена, вказані
заяви позивача залишені судом без
розгляду.

Заява позивача про зменшення розміру
позовних вимог в частині основного
боргу на 10000,00 грн. задоволенню не
підлягає, оскільки зменшення розміру
позовних вимог можливе тільки за умови
залишення частини позовних вимог, щодо
якої здійснюється подальший судовий
розгляд.

В разі ж повного погашення суми боргу
має місце його відсутність, тобто
предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи,
наслідком чого має бути припинення
провадження у справі в цій частині
згідно відповідних приписів
господарського процесуального
законодавства.

В судовому засіданні 20.08.14 р. прокурор
та представник позивача підтримали
заявлені позовні вимоги з урахуванням
заяви про зменшення розміру позовних
вимог (збільшення розміру позовних
вимог в частині пені, відсотків річних
та інфляційних нарахувань).

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення прокурора та
представника позивача, з'ясувавши
обставини, що мають значення для
вирішення спору, перевіривши наданими
сторонами доказами, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав і обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає. що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямовано на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

04 жовтня 2013 р. між Приватним
акціонерним товариством
„Чернігівське головне підприємство по
племенній справі в тваринництві"
(Замовник за договором, відповідач у
справі) та 8 навчальним центром
Державної спеціальної служби
транспорту (Виконавець за договором,
позивач у справі) укладений договір № 52
надання послуг технікою (далі -
Договір).

Згідно п.п. 1.1, 1.3 Договору Виконавець
надає Замовнику послуги технікою:
бульдозер ДЗ 110, екскаватором ЕОВ 4421,
автомобіль - самоскид КАМАЗ-55111,
автомобіль-самоскид ЗІЛ-4502 ММЗ.
Об'єктом виконання робіт визначене с.
Довжик Чернігівський район.

Пунктом 3.1 Договору визначений термін
надання послуг - з моменту підписання
по 31 грудня 2013 р..

Розділами 2, 4, 5 Договору сторонами
визначені вартість, якість послуг і
гарантії, термін надання послуг та
умови оплати.

Згідно п.10.1 Договору цей Договір
набирає чинності з моменту його
підписання і діє до повного виконання
сторонами взятих на себе за цим
Договором зобов'язань, але не пізніше 31
грудня 2013 року.

Судом встановлено, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором про надання
послуг, який підпадає під правове
регулювання норм глави 63 Цивільного
кодексу України.

Згідно ст.901 Цивільного кодексу України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

За умовами п.4.1 Договору акти наданих
послуг складає Виконавець і надає для
підписання представнику Замовника у
строк до 27 числа звітного місяця.
Уповноважений представник Замовника
протягом 3 днів перевіряє
відповідність Акту наданих послуг
фактично наданим послугам та підписує
їх. Вартість наданих послуг
визначається згідно відпрацьованих
механізмом машино - годин та підписаних
Замовником відповідних документів про
фактичну роботу механізму.

Відповідно до п.2.1 Договору вартість
послуг визначається згідно ДБН Д.2.7-2000
за 1 годину п.206-340 Цуб № 4-2004 р.) на кожну
одиницю техніки без врахування
вартості ПДВ і становить: бульдозер ДЗ
110 -159,32 грн., в т.ч. ПДВ 26,55 грн. за 1 годину;
екскаватор ЕОВ 4421 - 139,26 грн., в т.ч. ПДВ
23,21 грн. за 1 годину, автомобіль -
самоскид КАМАЗ-55111 - 84,95 грн., в т.ч. ПДВ
14,16 грн. за 1 годину; автомобіль-самоскид
ЗІЛ-4502 ММЗ - 77,42 грн., в т.ч. ПДВ 12,90 грн. за
1 годину. Вартість послуг є твердою (п.4.3
Договору).

Згідно п.5.1 Договору якість наданих
послуг повинна відповідати технічним
вимогам та будівельним нормам і
правилам України.

Відповідно до п.5.3 Договору Замовник
здійснює контроль і технічний нагляд
за відповідністю наданих послуг. При
виявленні відхилень Замовник надає
Виконавцю письмове розпорядження про
їх усунення.

На виконання умов
вищезазначеного Договору на протязі 2013
р. позивачем надані відповідачу
послуги технікою на загальну суму 32114,81
грн., а саме: бульдозером ДЗ 110 в період з
4 по 18 жовтня 2013 року та з 26 по 31 жовтня
2013 року відпрацьовано 117 + 33 = 150 годин на
загальну суму 23 898,47 грн. (18640,91 грн. + 5257,56
грн.), екскаватором ЕОВ 4421 з 04 по 14
жовтня 2013 року - 59 годин на суму 8216,34
грн., що підтверджується актами
виконаних робіт 8 навчальним центом
Державної спеціальної служби
транспорту для ПАТ „Чернігівське
головне підприємство по племенній
справі в тваринництві" за жовтень 2013 р.
від 05.11.13 р. на суму 5257,56 грн. з ПДВ та на
суму 26857,25 грн., а також робочими
аркушами агрегата: № 222/37 від 04.10.13 р., №
222/47 від 25.10.13 р. - бульдозера ДЗ 110 за
період з 04 по 18 та з 26 по 31 жовтня 2013 року
відповідно та подорожнього листа № 3081
вантажного автомобіля від 04.10.13 р. -
екскаватора ЕОВ 4421 за період з 04 по 14
жовтня 2013 рок, копії яких знаходяться в
матеріалах справи.

Відповідно п. 6.1 Договору Замовник взяв
на себе зобов'язання щодо щоденного
приймання наданих послуг у
відповідального виконавця, роблячи
відповідні записи у журналі виконаних
робіт, проте, як повідомив позивач в
письмових поясненнях та підтвердив
представник позивача в судових
засіданнях, відповідачем фактично
такий контроль не здійснювався,
відмітки на документах про фактичну
роботу механізмів відсутні.

Як встановлено судом, засвідчено
прокурором та представником позивача в
судовому засіданні отримання
відповідачем послуг позивача
підтверджується підписами
уповноважених осіб ПАТ „Чернігівське
головне підприємство по племенній
справі в тваринництві" на вищевказаних
актах виконаних робіт та наявними на
них відбитками печатки товариства.

Позивач в письмових поясненнях щодо
розбіжностей в проведенні реєстрації
зазначених актів між сторонами (у
позивача обидва акти зареєстровані
05.11.2013 року, у відповідача - б/н
24.10.2013року та № 91 від 24.11.2013 року)
зазначив, що ним було направлено на
адресу відповідача погоджені 8
навчальним центром Державної
спеціальної служби транспорту акти на
суми 26857,25 грн. та 5257,56 грн. без
проведення датування погодження, а
зареєстровано вказані документи після
отримання погоджених відповідачем
актів поштою 05.11.2013 року.

Заперечень щодо факту отримання та
обсягів наданих позивачем послуг
технікою на час проведення судового
засідання відповідачем не надано.

Доказів пред'явлення відповідачем
претензій щодо якості, обсягів та
термінів надання послуг, доказів
опротестування виставлених позивачем
актів виконаних за жовтень 2013 р., а
також письмових розпоряджень
відповідача про усунення відхилень при
наданні послуг до суду не надходило,
будь-які заперечення щодо повного та
належного виконання 8 начальним
центром Державної спеціальної служби
транспорту умов Договору з боку
відповідача відсутні, а тому суд
доходить висновку, що вказані акти
виконаних робіт є такими, що підлягають
оплаті.

За таких обставин, судом встановлено,
що позивачем виконано прийняті на себе
зобов'язання по наданню послуг
технікою, обумовлених Договором № 52
надання послуг технікою від 04.10.13 р., а
відповідачем, у свою чергу, прийнято
надані послуги без будь - яких
зауважень.

Згідно із п.4.1 Договору розрахунки між
сторонами здійснюються у
безготівковій формі (банківськими
переказами) в національній валюті
України шляхом перерахування
відповідних коштів на розрахункові
рахунки, зазначені в цьому Договорі.
Замовник здійснює платежі за надані
послуги на підставі Актів наданих
послуг, підписаних уповноваженими
представниками сторін, при цьому
оплата здійснюється із розрахунку не
менше ніж 8 годин за добу. Оплата
виконаних робіт здійснюється у
10-денний термін після підписання Акту
наданих послуг.

За результатами вивчення матеріалів
справи судом встановлено та
підтверджено представником позивача
та прокурором в судовому засіданні, що
за надані 8 навчальним центром
Державної спеціальної служби
транспорту в жовтні 2013 р. послуги
технікою відповідач в обумовлений
Договором строк оплату здійснив лише
частково, сплативши 24.10.13 р. 10000,00 грн. в
якості авансу, 24.01.14 р. 7000,00 грн., в
результаті чого станом на день подання
позову у відповідача утворилась
заборгованість перед позивачем за
наведеним Договором на загальну суму
15114,81 грн., яку прокурор просив стягнути
у поданому позові.

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачає, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Пунктом 6.1 Договору передбачений
обов'язок Замовника розрахуватись за
надані Виконавцем послуги згідно
пункту 4 даного Договору.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Терміном є
певний момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

10 січня 2014 року за вих. № 17 позивачем
було направлено відповідачеві
претензію № 4 про перерахування
заборгованості на суму 22114,81 грн., яка
згідно відмітки на повідомленні про
вручення поштового відправлення
отримана відповідачем 16.01.2014 року.

Як зазначено представником позивача в
судовому засіданні, 07.04.2014 року за вих.
№ 499 позивачем нарочним було
направлено на адресу відповідача лист,
копія якого наявна в матеріалах справи,
з додаванням договору № 52 від 04.10.2013
року, актів від 05.11.2013 року на загальну
суму 32114,81 грн. та повідомленням про
необхідність сплати залишку боргу в
сумі 15114,81 грн.. Належні та допустимі
докази направлення вказаного листа на
адресу відповідача позивачем суду не
надані.

26 травня 2014 року позивачем листом за
вих. № 728 було втретє повідомлено
відповідача про необхідність сплати
заборгованості на суму 15114,81 грн..
Вказаний лист відповідачем отримано
29.05.2014 року, що підтверджується наявною
в матеріалах справи копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення. У
відповідь на вказаний лист
відповідачем 30.05.2014 року факсом було
направлено позивачу лист-гарантію за
вих. № 88 про визнання ним боргу в сумі
15114,81 грн., що виник на підставі Договору
№ 52 від 04.10.2013 року, та надання гарантії
щодо сплати всієї суми в строк до 05.06.2014
року.

Враховуючи невиконання
відповідачем своєї останньої гарантії
щодо виплати боргу в сумі 15114,81 в строк
до 05.06.2014 року позивачем 09.06.2014 року
листом за вих. № 794, який отримано
відповідачем 13.06.2014 року, було нагадано
відповідачеві про необхідність сплати
боргу.

З наданих прокурором в судовому
засіданні 15.07.14 р. письмових доказів, а
саме копії банківської виписки за 03.07.14
р. про сплату відповідачем 5114,81 грн. із
зазначенням призначення платежу «за
надані послуги технікою згідно
договору № 52 від 04.10.13 р.», а також
поданої представником позивача в
судовому засіданні 20.08.14 р. заяви про
зменшення розміру позовних вимог та
доданої до неї копії виписки банку за
04.08.14 р. про сплату відповідачем 10000,00
грн. із зазначенням призначення
платежу «за надані послуги технікою
згідно договору № 52 від 04.10.13 р.»
вбачається, що відповідачем після
порушення провадження у справі
повністю сплачений основний борг за
надані послуги технікою в сумі 15114,81
грн. Таким чином станом на день
прийняття рішення основний борг
відсутній.

Як зазначено позивачем в письмових
поясненнях та підтверджено в судовому
засіданні представником позивача та
прокурором, здійснені відповідачем
перерахування, а саме: 24.10.2013 року на
суму 10000 грн., 24.01.2014 року на суму 7000 грн.
та 03.07.2014 року на суму 5114,81 грн.,
враховуючи один день виникнення
заборгованості за обома актами - 05.11.2013
року, згідно бухгалтерського обліку
зараховувались позивачем в рахунок
погашення загальної суми
заборгованості - 32114,81 грн..

При цьому в частині стягнення 5114,81 грн.
основного боргу прокурором заявою про
зменшення розміру позовних вимог, яка
прийнята судом до розгляду ухвалою від
15.07.14 р., у зв'язку зі сплатою вказаної
суми відповідачем позовні вимоги
відповідно зменшені.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2,4-3
Господарського процесуального кодексу
України основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження відсутності боргу,
письмових пояснень щодо неможливості
надання таких доказів, або ж фактів, що
заперечують викладені позивачем
позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Доказів визнання недійсними чи
розірвання Договору № 52 надання послуг
технікою від 04.10.13 р. суду не надано.

Згідно п. 1-1 ч.1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, у зв'язку з
відсутністю предмета спору, зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами, у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

При цьому, судом враховано п. 4
Постанови № 18, яким визначено, що
припинення провадження у справі - це
форма закінчення розгляду
господарської справи без прийняття
судового рішення, у зв'язку з
виявленням після порушення
провадження у справі обставин, з якими
закон пов'язує неможливість судового
розгляду справи.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної вище норми
Господарського процесуального кодексу
України можливе в разі, коли предмет
спору існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи.

Предмет спору - це об'єкт спірного
правовідношення, те благо (річ, право,
інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку предметом спору є
стягнення з відповідача, зокрема, 10000,00
грн. основної заборгованості за надані
послуги технікою.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши матеріали справи суд
встановив, що сплата 10000,00 за надані
згідно Договору послуги технікою
здійснена відповідачем після
порушення провадження у справі, на
момент розгляду справи предмет спору в
частині стягнення основного боргу
відсутній. Отже, провадження у справі в
цій частині підлягає припиненню.

Судом роз'яснюється прокурору та
позивачу, що відповідно до ч.2 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України у випадках припинення
провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

Окрім цього суд зазначає, що правові
наслідки порушення юридичними і
фізичними особами своїх грошових
зобов'язань передбачені, зокрема,
приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного
кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9
названого Кодексу законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
майнових відносин у сфері
господарювання. Відповідні
особливості щодо наслідків порушення
грошових зобов'язань у зазначеній
сфері визначено статтями 229-232, 234, 343
Господарського кодексу України та
нормами Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549,
частини другої статті 625 Цивільного
кодексу України та статті 1 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" правовими наслідками
порушення грошового зобов'язання,
тобто зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного
кодексу виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ч.1
ст.548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного
кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Приписами ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу
України встановлена спеціальна
позовна давність для окремих видів
вимог: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Так, згідно п.1 ч.2 вказаної
статті позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного
кодексу України якщо останній день
строку припадає на вихідний, святковий
або інший неробочий день, що визначений
відповідально до закону у місці
вчинення певної дії, днем закінчення
стоку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п.7.2 Договору за
несвоєчасну оплату, а також за затримку
приймання послуг Замовник сплачує пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожен
день прострочення включаючи день
оплати.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з
простроченням відповідачем виконання
зобов'язання щодо оплати за надані
послуги технікою у строк, визначений
умовами Договору, прокурором, з
урахування поданих прокурором заяви
про зменшення розміру позовних вимог
та позивачем заяви про зменшення
розміру позовних вимог, нараховано та
пред'явлено до стягнення пеню в сумі
1231,29 грн. за період з 18.11.13 р. по 18.05.14 р., а
також 3 % річних в сумі 318,74 грн. за період
18.11.13 р. по 01.07.14 р. та інфляційні
нарахування в сумі 1510,60 грн. за період
грудень 2013 - травень 2014 р., які він
просив стягнути з відповідача
відповідно до наданих розрахунків.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.13 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" (далі - Постанова
№ 14) з огляду на вимоги частини першої
статті 47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань. Якщо з
поданого позивачем розрахунку
неможливо з'ясувати, як саме обчислено
заявлену до стягнення суму, суд може
зобов'язати позивача подати більш
повний та детальний розрахунок. При
цьому суд в будь-якому випадку не
позбавлений права зобов'язати
відповідача здійснити і подати суду
контррозрахунок (зокрема, якщо
відповідач посилається на
неправильність розрахунку,
здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за
допомогою системи "ЛІГА" перевірки
нарахування прокурором заявлених до
стягнення пені, відсотків річних та
інфляційних нарахувань судом
встановлено, що розмір відсотків
річних, перерахований судом у
відповідності до приписів чинного
законодавства, становить 282,04 грн., а
отже є меншим, ніж заявлено до
стягнення прокурором, приймаючи до
уваги відмову суду в задоволенні заяви
позивача про збільшення розміру
позовних вимог в частині процентів
річних до 346,85 грн. та здійснення
розгляду позовних вимог в цій частині в
межах раніше заявленої суми 318,74 грн.,
тому позовні вимоги в частині
стягнення відсотків річних за
несвоєчасну оплату наданих послуг
підлягають частковому задоволенню в
сумі 282,04 грн..

Згідно п. 1.9. Постанови № 14 день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Як зазначено в пункті 2.5. Постанови № 14
щодо пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис
частини шостої статті 232 ГК України.
Даним приписом передбачено не позовну
давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Суд зазначає, що прокурором в позовній
заяві та позивачем в письмових
поясненнях зазначено про визначення
при розрахунку пені граничним строком
оплати на дані послуги 15.11.13 р. та
початком перебігу нарахування пені
дату з урахуванням вихідних днів, а
саме 18 листопада 2013 р., тоді як датою
початку нарахування пені мало бути 16
листопада 2013 р.. При цьому нарахування
пені за невиконання відповідачем
зобов'язання з оплати наданих
позивачем послуг можливе в період з 16
листопада 2013 р. по 16 травня 2014 р., проте
прокурором та позивачем здійснено
нарахування за період з 18.11.13 р. по 18.05.14
р., тобто з перевищенням вказаного
періоду.

Зважаючи на вищевикладене, розмір пені,
перерахований судом у відповідності до
умов Договору та положень ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України з
урахуванням визначеного прокурором
початку періоду нарахування пені (18.11.13
р.), становить 1215,56 грн. за період з 18.11.13
р. по 16.05.14 р., а отже є меншим, ніж
нараховано та заявлено до стягнення
прокурором, тому позовні вимоги в
частині стягнення пені за несвоєчасну
оплату наданих послуг підлягають
частковому задоволенню в сумі 1215,56 грн..

Згідно п. 3 Постанови № 14 інфляційні
нарахування на суму боргу здійснюються
окремо за кожен період часу, протягом
якого діяв відповідний індекс
інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Державною службою
статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Розмір інфляційних нарахувань,
перерахований судом у відповідності до
приписів чинного законодавства,
становить 1869,69 грн., а отже є більшим,
ніж нараховано та заявлено до
стягнення прокурором. Проте, приймаючи
до уваги відмову суду в задоволенні
заяви позивача про зміну розміру
позовних вимог в частині збільшення
заявлених до стягнення інфляційних
нарахувань до 1580,35 грн., виходячи з того,
що розгляд позовних вимог в цій частині
здійснювався в межах раніше заявленої
суми 1510,60 грн., суд не вправі самостійно
збільшувати розмір позовних вимог,
зокрема, в частині нарахування втрат
від інфляції, тому позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню в сумі,
нарахованій прокурором, а саме 1510,60 грн.
інфляційних нарахувань.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з
того, що позов частково доведений
прокурором, обґрунтований матеріалами
справи та відповідачем не
спростований, суд доходить висновку, що
вимоги прокурора підлягають
частковому задоволенню.

Згідно частини третьої ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 11, 202, 254, 258, 525, 526, 530, 546-549,
599, 610, 612, 625, 626, 629, 901, 903 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 193, 216-218, 230, 232
Господарського кодексу України, ст. ст.
4-2, 4-3, 22, 29, 33, 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, 82, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині
стягнення 10000,00 грн. основного боргу
припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити
частково.

3. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства „Чернігівське головне
підприємство по племенній справі в
тваринництві" (вул. Чернігівська, 16а,
смт. Довжик, Чернігівський район,
Чернігівська область, 15511, р/р 8 в
ПАТ «Полікомбанк» м. Чернігів, МФО 353100,
код 00709773) на користь 8 навчального
центру Державної спеціальної служби
транспорту (вул. Щорса, 18, м. Чернігів,
14017, р/р 7773 в ГУДКСУ в
Чернігівській області, МФО 853592, код
надходження 25010200, код 33111325) 1215,56 грн.
пені, 282,04 грн. відсотків річних та 1510,60
грн. інфляційних нарахувань.

4. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства „Чернігівське головне
підприємство по племенній справі в
тваринництві" (вул. Чернігівська, 16а,
смт. Довжик, Чернігівський район,
Чернігівська область, 15511, р/р 8 в
ПАТ «Полікомбанк» м. Чернігів, МФО 353100,
код 00709773) в доход державного бюджету
України (р/р 3002, отримувач УК у м.
Чернігові/м.Чернігів/22030001, , банк ГУДКСУ в Чернігівській
області, МФО 853592, код бюджетної
класифікації 22030001) судовий збір в сумі
420,81 грн.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

5. В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений та
підписаний 26 серпня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон

.