ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2014 р.Справа № 916/2626/13

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Воробйова
А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Шевчик В.А. за довіреністю
від 15.11.2013р.

Від відповідача: Янковський Р.Я. за
довіреністю від 08.09.2014р.

Від третіх осіб: не з'явились.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства „Перший
Український Міжнародний банк" до
товариства з обмеженою
відповідальністю „Група Вимпел", за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - товариства з
обмеженою відповідальністю „Славутич
95", ОСОБА_4, про визнання незаконними дій
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
„Перший Український Міжнародний банк"
(далі по тексту - ПАТ «Перший
Український Міжнародний банк»
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю „Група Вимпел" (далі
по тексту - ТОВ „Група Вимпел"), за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - товариства з
обмеженою відповідальністю „Славутич
95", ОСОБА_4, про: визнання незаконними
дій відповідача щодо перешкоджання
позивачу в здійсненні своїх прав та
обов'язків власника домоволодіння з
надвірними спорудами та земельної
ділянки площею 0,1775 га, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання ТОВ
„Група Вимпел" залишити територію
домоволодіння з надвірними спорудами
та земельну ділянку площею 0,1775 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язання відповідача не
перешкоджати ПАТ „Перший Український
Міжнародний банк" у будь-який спосіб в
здійсненні своїх прав та обов'язків
власника домоволодіння з надвірними
спорудами та земельної ділянки площею
0,1175 га, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1; заборону відповідачу та
будь-яким залученим ним співробітникам
чи іншим особам входити на територію
домоволодіння з надвірними спорудами
та земельної ділянки площею 0,1775 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування заявлених позовних
вимог ПАТ „Перший Український
Міжнародний банк" посилається на те, що
відповідач за відсутності будь-яких
передбачених законом підстав займає
домоволодіння з надвірними спорудами
та земельну ділянку площею 0,1775 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які
належать позивачу на праві власності, у
зв'язку з чим, останній змушений
використовувати всі можливі
передбачені законом способи захисту
права власності від існуючих порушень
у вигляді позбавлення права володіння
та користування належним йому майном.
При цьому, позивач наголошує, що право
власності на вказане майно було набуте
ним в порядку, передбаченому ст. 37
Закону України „Про іпотеку", у зв'язку
із наявністю у іпотечному договорі №
7.6-39/1 від 06.08.2008р., укладеному між ПАТ
„Перший Український Міжнародний банк"
(Іпотекодержатель) та ОСОБА_4
(Іпотекодавець), яким забезпечувалось
виконання зобов'язань товариства з
обмеженою відповідальністю „Славутич
- 95" як позичальника за кредитним
договором № 7.6-39 від 06.08.2008р., укладеним
із позивачем, застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя у
вигляді передачі останньому права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання.

При цьому, одночасно із пред'явленням
позову, ПАТ «Перший Український
Міжнародний банк» було подано до суду
клопотання про вжиття заходів до
забезпечення позову шляхом
зобов'язання відповідача не
перешкоджати позивачу у будь-який
спосіб в здійсненні своїх прав та
обов'язків власника домоволодіння з
надвірними спорудами та земельної
ділянки площею 0,1775 га, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування
заявленого клопотання позивач
посилався на той факт, що в результаті
протиправних дій відповідача ПАТ
«Перший Український Міжнародний банк»
як власник спірного майна позбавлене
можливості належним чином утримувати
вказані об'єкти, в результаті чого, за
позивачем як за новим власником
утворюється заборгованість із
житлово-комунальних послуг. Крім того,
позивач наголошував на тому, що в
результаті знаходження у спірному
приміщенні відповідача та інших
невідомих осіб створюється загроза
збережності спірного домоволодіння.

За результатами розгляду вказаного
клопотання, господарський суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду. Позов
забезпечується зокрема забороною
відповідачеві вчиняти певні дії. Види
забезпечення позову повинні бути
співвідносними із заявленими
позивачем вимогами. Не допускається
забезпечення позову заходами, не
передбаченими цим Кодексом.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
заходів до забезпечення позову" від
26.12.2011р. № 16 (з подальшими змінами та
доповненнями) наголошено наступне.
Виносячи ухвалу про заборону
відповідачеві вчиняти певні дії ,
господарський суд повинен точно
визначити, які саме дії забороняється
вчиняти. Помилковими слід визнавати
ухвали, якими боржникам забороняється
користуватись їх майном, якщо через
особливості цього майна користування
ним не тягне знищення або зменшення
його цінності. За наявності підстав для
застосування такого заходу до
забезпечення позову господарський суд
може заборонити витрачання майна на
власні потреби, відчуження його у
будь-який спосіб, у тому числі
здійснення тих чи інших платежів або
перерахування авансом певних сум тощо.
Якщо з урахуванням особливостей майна
користування ним не тягне за собою його
знищення або зменшення його цінності,
то для задоволення заяви про
забезпечення позову шляхом заборони
відповідачеві користуватися таким
майном підстави, як правило, відсутні.
Такі правила повинні застосовуватись і
до інших осіб, яким на підставі статті 67
ГПК забороняється вчинення дій щодо
предмета спору. Господарський суд не
повинен вживати таких заходів до
забезпечення позову, які фактично є
тотожними задоволенню заявлених
позовних вимог, якщо при цьому спір не
вирішується по суті.

Так, враховуючи зміст поданого
позивачем клопотання позивача про
вжиття заходів до забезпечення позову,
ПАТ «Перший Український Міжнародний
банк» просить суд зобов'язати
відповідача не чинити позивачу
перешкод у здійсненні ним своїх прав та
обов'язків власника спірного
домоволодіння та земельної ділянки, що,
враховуючи зміст заявлених позовних
вимог, фактично дублює останні. Таким
чином, задоволення запропонованих до
вжиття заходів до забезпечення позову
призвело б до фактичного задоволення
заявлених позовних вимог до ухвалення
рішення, що є неприпустимим. У зв'язку з
викладеним, судом було відмовлено
позивачу у задоволенні вищезгаданого
клопотання.

Відповідач повністю заперечує проти
позову, наголошуючи на відсутності
предмету спору, оскільки з грудня 2013р.
по теперішній час ТОВ «Група Вимпел» не
займає спірний об'єкт нерухомості
через припинення дії договору про
надання охоронних послуг, укладеного
із ОСОБА_4, яка замовила надання послуг
охорони щодо своїх неповнолітніх
дітей, що проживають у спірному
домоволодінні.

Після ознайомлення із правовою
позицією відповідача по справі, в
судовому засіданні, яке відбулось
10.09.2014р., представник позивача
повідомив суд, що не підтримує заявлені
в межах даної справи позовні вимоги, що
відображено в протоколі відповідного
судового засідання.

ОСОБА_4 проти позову заперечує,
наголошуючи на тому, що вона
залишається власником спірного
домоволодіння та земельної ділянки, а
також на тому, що у вказаному
домоволодінні проживають троє її
неповнолітніх дітей. При цьому, ОСОБА_4
жодного разу не скористалась наданим
законом правом на участь в судовому
засіданні особисто або через
уповноваженого представника.

Товариством з обмеженою
відповідальністю „Славутич 95" не було
наведено суду власної правової позиції
по суті заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, суд
встановив наступне.

06.08.2008р. між закритим акціонерним
товариством „Перший Український
Міжнародний банк" (Банк),
правонаступником якого є ПАТ „Перший
Український Міжнародний банк", та ТОВ
„Славутич-95" (Позичальник) було
укладено кредитний договір № 7.6-39, у
відповідності до умов якого Банк
зобов'язався надати Позичальнику
кредит в розмірі 2 600 000 доларів США, а
Позичальник зобов'язався прийняти
кредит, використати його за цільовим
призначенням, сплатити плату за кредит
та повернути Банку кредит в повному
обсязі в строк до 06.08.2010р. зі сплатою 13,2
відсотків річних за користування
кредитом з можливістю її збільшення у
випадку порушення Позичальником
власних зобов'язань, а також сплатити
Банку інші передбачені договором
платежі.

В забезпечення виконання зобов'язань
ТОВ „Славутич-95", що виникли із
кредитного договору № 7.6-39 від 06.08.2008р.,
між ОСОБА_4 (Іпотекодавець) та позивачем
(Іпотекодержатель) було укладено
іпотечний договір № 7.6-39/1 від 06.08.2008р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за № 4729, предметом якого є
наступне нерухоме майно: а)
домоволодіння з надвірними спорудами,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 665,7 кв.м., що
складається з: 1) житлового будинку, літ.
„А" житловою площею 251,5 кв.м.; 2) гаражу,
літ. „Б"; 3) огорожі, літ. „1, 3-5", 4)
басейну, літ. „І, ІІІ", 5) мостіння, літ.
„ІІ", розташованого на земельній
ділянці площею 1 775 кв.м. Загальна
вартість вказаного домоволодіння
згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно складає 1 475 298,00 грн.;
б) земельна ділянка з цільовим
призначенням „для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель", загальною
площею 0,1775 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:34:011:0046. Предмет іпотеки
передається в іпотеку разом з усіма
його приналежностями та складовими
частинами. Оціночна вартість предмету
іпотеки, за домовленістю сторін,
загалом складає 18 067 564,25 грн., з яких
вартість домоволодіння - 8 630 759,00 грн.,
вартість земельної ділянки - 9 436 805,25
грн. При укладенні вказаного договору
Іпотекодавець діяв на підставі згоди
АБ „Південний", як первісного
Іпотекодержателя, на передачу предмету
іпотеки в наступну іпотеку.

Вказаний договір іпотеки містить у
собі застереження про можливість
задоволення вимог Іпотекодержателя
шляхом переходу до нього права
власності на предмет іпотеки зокрема у
випадку невиконання чи неналежного
виконання забезпеченого зобов'язання.
Так, відповідно до п.п. 6.7.1 - 6.7.3 договору
іпотеки, у разі виникнення у
Іпотекодержателя права звернути
стягнення на предмет іпотеки,
Іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки в порядку, передбаченому
чинним законодавством. Зазначене
застереження, яке вважається договором
про задоволення вимог
Іпотекодержателя, є правовою підставою
для реєстрації права власності
Іпотекодержателя на нерухоме майно, що
є предметом іпотеки. Іпотекодавець
бере на себе обов'язок вчиняти всі
залежні від нього дії, які можуть стати
необхідними для переходу права
власності на предмет іпотеки до
Іпотекодержателя, а також інші дії, які
є необхідними, але можуть зробити
процес переходу права власності
належним, простим та максимально
швидким.

У зв'язку із неналежним виконанням
Позичальником зобов'язань, що виникли
із кредитного договору № 7.6-39 від
06.08.2008р., ПАТ „Перший Український
Міжнародний банк" звернулось до суду із
позовом до ТОВ „Славутич-95" про
стягнення простроченої суми
заборгованості. Рішенням
господарського суду Одеської області
від 22.12.2009р. по справі № 21/89-09-2997,
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 04.03.2010р., було присуджено до
стягнення із ТОВ „Славутич-95" на
користь ПАТ „Перший Український
Міжнародний банк" заборгованість в
розмірі 2795076,57 доларів США і 774701,71 грн.,
з якої основна сума кредиту - 2 600 000
доларів США, відсотки за користування
кредитом - 195 076,57 доларів США, пеня за
порушення строків сплати кредиту за
період з 27.04.2009 р. по 19.06.2009 р. - 695 383,98 грн.,
пеня за порушення сплати відсотків за
користування кредитом - 79 317,73 грн., а
також державне мито в сумі 3 229,76 доларів
США і 897,60 грн., витрати на ІТЗ судового
процесу в сумі 315 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, у
зв'язку із порушенням ТОВ „Славутич-95"
власних зобов'язань, що виникли із
кредитного договору № 7.6-39 від 06.08.2008р.,
позивач скористався своїм правом на
звернення стягнення на обтяжене
іпотекою за іпотечним договором № 7.6-39/1
від 06.08.2008р. майно шляхом визнання за
собою права власності на нього з метою
задоволення власних вимог до
Позичальника. Так, відповідно до
наявних у матеріалах справи витягів з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень, 27.06.2013р. за ПАТ „Перший
Український Міжнародний банк" було
зареєстровано право власності на
домоволодіння з надвірними спорудами
та земельну ділянку площею 0,1775 га, що
розташовані за адресою:АДРЕСА_1, які
раніше належали ОСОБА_4 та були
передані в іпотеку позивачу для
забезпечення виконання зобов'язань ТОВ
„Славутич-95" за кредитним договором №
7.6-39/1 від 06.08.2008р.

Відповідно до ст.ст. 33, 37 Закону України
„Про іпотеку" від 05 червня 2003 року N 898-IV
(з наступними змінами та доповненнями)
у разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.
Іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Положеннями ч. 1 ст. 182 ЦК України
передбачено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Згідно з положеннями ст.ст. 3 - 5 Закону
України „Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 101 липня 2004 року N 1952-IV (з
наступними змінами та доповненнями)
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема право власності на нерухоме
майно. У Державному реєстрі прав
реєструються речові права та їх
обтяження на земельні ділянки, а також
на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: підприємства як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення.

З огляду на вищевикладені обставини та
норми закону, приймаючи до уваги
відсутність в матеріалах справи
доказів скасування рішень про
реєстрацію права власності позивача на
спірні об'єкти нерухомості, які
виступали предметом іпотеки, та/або
доказів скасування внесених до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно записів про реєстрацію
права власності позивача на них,
господарський суд дійшов висновку, що
на момент вирішення даного спору ПАТ
„Перший Український Міжнародний банк"
є власником домоволодіння з надвірними
спорудами та земельної ділянки площею
0,1175 га, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно з положеннями ст.ст. 316, 317, 319 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

У відповідності до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Проте, ПАТ „Перший Український
Міжнародний банк" наголошує на тому, що
незважаючи на набуття права власності
на спірні об'єкти нерухомості, воно
позбавлено можливості реалізувати
свої правомочності власника через
наявність численних перешкод у
здійсненні права власності, які
вчиняються попереднім власником цих
об'єктів ОСОБА_4 Так, за твердженнями
позивача, ОСОБА_4 було укладено договір
про надання охоронних послуг із ТОВ
„Група Вимпел", на підставі якого
представниками останнього було
зайнято спірне володіння, в результаті
чого, позивач був позбавлений
можливості отримати доступ до
належного йому майна На підтвердження
викладених доводів ПАТ „Перший
Український Міжнародний банк" було
надано суду низку актів, складених за
участю представників позивача,
представників ПП „Ланжерон-охорона",
та філії „Інфоксводоканал" ТОВ
„Інфокс", з яких вбачається, що
представники позивача не були допущені
до домоволодіння з надвірними
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

В результаті викладеного, наголошуючи
на неможливості належним чином
здійснювати право власності на спірне
майно внаслідок протиправних дій ТОВ
„Група Вимпел", позивач був змушений
звернутись до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про наявність
правових підстав для захисту права
власності позивача на спірні об'єкти
нерухомості та, відповідно, про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог, господарський суд виходить із
наступного.

Відповідно до ст.ст. 386, 387, 391 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним. Власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

При цьому, відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Ці
дані встановлюються такими засобами
письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів.

Так, як було встановлено судом під час
розгляду даної справи, 23.07.2013р. між
ОСОБА_4 (Замовник) та ТОВ „Група Вимпел"
(Виконавець) було укладено договір на
охорону об'єкту № 27/10, у відповідності
до умов якого Замовник передає, а
Виконавець приймає під охорону
фізичних осіб-дітей Замовника (далі по
тексту договору - об'єкт охорони):
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про
народження серії НОМЕР_1, видане
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Приморської
райдержадміністрації Одеського
міськвиконкому 08.06.2000р.; ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження
серії НОМЕР_2, видане Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Приморської райдержадміністрації
Одеського міськвиконкому 30.01.2002р.;
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про
народження серії НОМЕР_3, видане
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Приморської
райдержадміністрації Одеського
міськвиконкому 30.01.2002р. Вказаний
договір набув чинності з 23.07.2013р. та
діяв до 31.12.2013р.

Згідно з п. 5.7 договору на охорону
об'єкту № 27/10 від 23.07.2013р. у випадку
несвоєчасної оплати Замовником
вартості послуг в строк до одного
тижня, Виконавець має право самостійно
зняти охорону з об'єкту та в
односторонньому порядку розірвати
договір.

За поясненнями представника
відповідача, ТОВ „Група Вимпел" дійсно
знаходилось у домоволодінні,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1,
забезпечуючи охорону неповнолітніх
дітей ОСОБА_4, які проживали у вказаному
домоволодінні, відповідно до умов
договору на охорону об'єкту № 27/10 від
23.07.2013р. Проте, за твердженнями
відповідача, які не були спростовані з
боку позивача, договір на охорону
об'єкту № 27/10 від 23.07.2013р. припинив свою
дію у грудні 2013р., оскільки ОСОБА_4
припинила здійснення оплати вартості
послуг охорони, що, згідно з п. 5.7
вказаної угоди, надало ТОВ „Група
Вимпел" право на односторонню відмову
від договору. В результаті викладеного,
відповідач, визнавши факт зайняття
спірного майна до грудня 2013р під час
надання послуг із охорони
неповнолітніх дітей ОСОБА_4., наголосив
на тому, що на теперішній час ТОВ
„Група Вимпел" не знаходиться на
території домоволодіння з надвірними
спорудами та земельної ділянки площею
0,1775 га, що розташовані за
адресою:АДРЕСА_1. Викладені обставини
справи були визнані самим позивачем, що
відображено в протоколі судового
засідання від 10.09.2014р.

Суд зазначає, що документи, надані
позивачем на підтвердження
обґрунтованості заявлених позовних
вимог та на підтвердження факту
зайняття спірного домоволодіння з
надвірними спорудами та земельної
ділянки, були складені протягом 2013
року. В свою чергу, в матеріалах справи
відсутні будь-які документи,
підтверджуючі факт знаходження
відповідача у домоволодінні з
надвірними спорудами та на земельній
ділянці площею 0,1775 га, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1, та вчинення з боку
ТОВ „Група Вимпел" дій, які
перешкоджають використання цього
майна позивачем, на момент вирішення
спору. Викладене, з урахуванням
тверджень про припинення дії договору
на охорону об'єкту № 27/10 від 23.07.2013р.,
дозволяє суду дійти висновку, що на
момент вирішення даного спору право
власності позивача на спірне майно не
порушується з боку ТОВ „Група Вимпел".
В свою чергу, відсутність факту
порушення права з боку відповідача на
момент вирішення спору унеможливлює
його судовий захист.

У зв'язку з викладеним, приймаючи до
уваги відсутність в матеріалах справи
доказів порушення права власності
позивача на спірне майно з боку ТОВ
„Група Вимпел" на момент вирішення
даного спору, у суду відсутні правові
підстави для: зобов'язання ТОВ „Група
Вимпел" залишити територію
домоволодіння з надвірними спорудами
та земельну ділянку площею 0,1775 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язання відповідача не
перешкоджати ПАТ „Перший Український
Міжнародний банк" у будь-який спосіб в
здійсненні своїх прав та обов'язків
власника домоволодіння з надвірними
спорудами та земельної ділянки площею
0,1175 га, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1; заборони відповідачу та
будь-яким залученим ним співробітникам
чи іншим особам входити на територію
домоволодіння з надвірними спорудами
та земельної ділянки площею 0,1775 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Таким
чином, позовні вимоги у названій
частині задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про
визнання незаконними дій ТОВ „Група
Вимпел" щодо перешкоджання ПАТ „Перший
Український Міжнародний банк" в
здійсненні своїх прав та обов'язків
власника домоволодіння з надвірними
спорудами та земельної ділянки площею
0,1775 га, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі: 1)
справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім: спорів про
приватизацію державного житлового
фонду; спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних
умов; спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін; спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів; 2) справи про банкрутство; 3)
справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції; 4) справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
юридичною особою та її учасниками
(засновниками, акціонерами, членами), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами, членами) юридичної особи,
пов'язаними із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
такої особи, крім трудових спорів; 5)
справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери; 6) справи у спорах, що
виникають із земельних відносин, в яких
беруть участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів; 7) справи у
спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України; 8) справи за заявами про
затвердження планів санації боржника
до порушення справи про банкрутство.

Таким чином, вирішення такої категорії
спорів як визнання незаконними дій
суб'єкта господарювання законом не
віднесено до компетенції
господарських судів. Більш того, такий
спосіб захисту порушених прав не
передбачений ані положеннями ст. 16 ЦК
України, ані ст. 20 ГК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Приймаючи до уваги, що спір за
позовними вимогами ПАТ „Перший
Український Міжнародний банк" в
частині визнання незаконними дій ТОВ
„Група Вимпел" щодо перешкоджання
позивачу в здійсненні своїх прав та
обов'язків власника домоволодіння з
надвірними спорудами та земельної
ділянки площею 0,1775 га, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1, не підвідомчій
господарським судам, у зв'язку з чим, на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
провадження у справі щодо вказаної
частини вимог підлягає припиненню.

Підсумовуючи всі наведені по тексту
рішення обставини та висновки суду,
позовні вимоги ПАТ „Перший
Український Міжнародний банк" в
частині: зобов'язання ТОВ „Група
Вимпел" залишити територію
домоволодіння з надвірними спорудами
та земельну ділянку площею 0,1775 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язання відповідача не
перешкоджати ПАТ „Перший Український
Міжнародний банк" у будь-який спосіб в
здійсненні своїх прав та обов'язків
власника домоволодіння з надвірними
спорудами та земельної ділянки площею
0,1175 га, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1; заборони відповідачу та
будь-яким залученим ним співробітникам
чи іншим особам входити на територію
домоволодіння з надвірними спорудами
та земельної ділянки площею 0,1775 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
задоволенню не підлягають відповідно
до ст.ст. 33, 37 Закону України „Про
іпотеку" від 05 червня 2003 року N 898-IV (з
наступними змінами та доповненнями),
ст.ст. 3 - 5 Закону України „Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" від 101 липня 2004
року N 1952-IV (з наступними змінами та
доповненнями), ст.ст. 182, 316, 317, 319, 321, 386, 387,
391 ЦК України.

В свою чергу, провадження у справі в
частині позовних вимог про визнання
незаконними дій ТОВ „Група Вимпел"
щодо перешкоджання позивачу в
здійсненні своїх прав та обов'язків
власника домоволодіння з надвірними
спорудами та земельної ділянки площею
0,1775 га, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, підлягає припиненню на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового
збору покладаються на позивача
відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 37 Закону України
„Про іпотеку" від 05 червня 2003 року N 898-IV
(з наступними змінами та доповненнями),
ст.ст. 3 - 5 Закону України „Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" від 101 липня 2004
року N 1952-IV (з наступними змінами та
доповненнями), ст.ст. 182, 316, 317, 319, 321, 386, 387,
391 ЦК України, ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, п. 1 ч. 1
ст. 80, ст.ст. 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 916/2626/13 в
частині позовних вимог про визнання
незаконними дій товариства з обмеженою
відповідальністю „Група Вимпел" щодо
перешкоджання публічному акціонерному
товариству „Перший Український
Міжнародний банк" в здійсненні своїх
прав та обов'язків власника
домоволодіння з надвірними спорудами
та земельної ділянки площею 0,1775 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, -
припинити.

2. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів з дня його оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 15.09.2014р.

Суддя
С.П.
Желєзна