ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2014 р.
Справа № 909/482/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючий суддя
Желік М.Б.

Суддів
Марко Р.І.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Фінансового управління виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради, м. Івано-Франківськ, вул.
Дністровська, 28 (вих. № б/н від 08.07.2014
року)

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області

від 24.06.2014 року у справі № 909/482/14

за позовом Фінансового управління
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, м.
Івано-Франківськ

до відповідача Приватного підприємця
ОСОБА_3, м. Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради, м.
Івано-Франківськ

про стягнення боргу в сумі 650 970,39 грн., 3
659,70 грн. пені та 963,08 грн. 3% річних

За участю представників сторін:

від позивача - Чекайло В.М. - представник
за довіреністю;

від відповідача - ОСОБА_6 - представник
за довіреністю;

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - не з'явився.

Сторонам роз'яснено їх права та
обов'язки, передбачені ст. ст. 22, 27 ГПК
України. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід складу суду
не надходило.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

24.06.2014 року Господарським судом
Івано-Франківської області винесено
рішення у справі № 909/482/14 (суддя Шкіндер
П.А.) за позовом Фінансового управління
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, м.
Івано-Франківськ до відповідача
Приватного підприємця ОСОБА_3, м.
Івано-Франківськ за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
Виконавчий комітет Івано-Франківської
міської ради, м. Івано-Франківськ про
стягнення боргу в сумі 650 970,39 грн., 3659,70
грн. пені та 963,08 грн. 3% річних,
відповідно до якого в задоволенні
позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням
господарського суду
Івано-Франківської області Фінансове
управління виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
звернулася до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задоволити
повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення не надано
належної оцінки тому факту, що
підписавши договір № 19 про пайову
участь замовників будівництва у
створенні та розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста від 09.04.2014 року
сторони погодили його умови, при цьому
мали достатній обсяг цивільної
дієздатності, умови договору були
націленими на реальне настання
наслідків, обумовлених договором,
договір містить усі істотні умови
передбачені законом. Зазначає і те, що
підстав для визнання вказаного
договору нікчемним немає. .

Згідно автоматизованого розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів", 17.07.2014 року справу за № 909/482/14
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Желіку М.Б. Розпорядженням
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014 року у
склад колегії для розгляду справи №
909/482/14 введено суддів Костів Т.С. та
Марка Р.І.

10.09.2014 року розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду вносилися зміни до
складу колегії суддів для розгляду
даної справи. Відтак, розгляд справи
здійснювався колегією суддів у складі
головуючого судді - Желіка М.Б., суддів
Марка Р.І., Орищин Г.В.

Зазначеному складу колегії суддів
відводів не заявляли.

21.07.2014 року ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду
подані скаржником матеріали визнано
достатніми для прийняття апеляційної
скарги до провадження, розгляд справи
призначено на 27.08.2014 року.

У судовому засіданні 27.08.2014 року
оголошувалася перерва до 10.09.2014 року.

Через канцелярію Львівського
апеляційного господарського суду
27.08.2014 року від представника
відповідача надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому він
зазначає, що договір про пайову участь
укладається до моменту введення
об'єкта будівництва в експлуатацію,
натомість об'єкт прийнятий в
експлуатацію 20.12.2012 року, а дата
укладення договору 09.04.2014 року, відтак
на момент його укладення відповідач не
був особою, яка бажає здійснити
забудову. У зв'язку з чим, як зазначає
відповідач вказаний договір не
відповідає вимогам Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
та є нікчемним, що в свою чергу не
породжує у сторін жодних зобов'язань.

У судовому засіданні 10.09.2014 року
позивач та відповідач участь
уповноважених представників у судове
засідання забезпечили, які надали
пояснення по суті спору та просили
врахувати їх при винесенні постанови.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача участі уповноваженого
представника не забезпечила, хоча була
належним чином повідомленою про час та
місце розгляду справи.

Iз врахуванням положень ст. 102
Господарського процесуального кодексу
України щодо строків розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів для розгляду
апеляційної скарги по суті, вважає за
можливе здійснити розгляд справи за
наявними у ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законодавства, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, колегія суддів дійшла до
висновку, що вимоги апеляційної скарги
задоволенню не підлягають, у зв'язку з
чим рішення Господарського суду
Івано-Франківської області у справі №
909/482/14 від 24.06.2014 року слід залишити без
змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Як вбачається із матеріалів справи,
11.06.2008 року між Виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради та
підприємцем ОСОБА_3 (Замовник) укладено
договір № 51 про пайову участь
замовників будівництва у розвитку
соціальної інфраструктури міста, за
умовами якого замовник, що здійснює
будівництво багатоквартирного
житлового будинку з вбудованими
приміщеннями громадського призначення
на вул. Євгена Коновальця, 115, в порядку
та на умовах, визначених договором,
бере участь у розвитку соціальної
інфраструктури м. Івано-Франківська.

Згідно розділу 3 вказаного договору
попередній розрахунок пайового внеску
складає 336 833,15 грн. Замовник сплачує не
менше 20 % попереднього розміру пайового
внеску протягом сорока банківських
днів від дати, зазначеному на витягу з
рішення виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
протокольною частиною. Розрахунок
остаточного розміру пайового внеску
здійснюється відповідно до додатку 2
Договору, який оформлюється після
затвердження в установленому порядку
архітектурно-технічного паспорту
об'єкта.

09.04.2014 року між Виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради
(Сторона 1), фінансовим управлінням
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
(Сторона 2) та приватним підприємцем
ОСОБА_3 (Сторона 3, Замовник) укладено
договір № 19 про пайову участь
замовників будівництва у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста,
відповідно до умов якого замовник, що
здійснює будівництво
багатоквартирного житлового будинку з
вбудованими приміщеннями на вул.
Євгена Коновальця, 115, в порядку та на
умовах, визначених договором, бере
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Івано-Франківська.

Відповідно до п. 3.3. Договору замовник
сплачує пайову участь у сумі 650 970,39 грн.
в 7-денний термін з моменту реєстрації
Договору. Договір набирає чинності з
моменту його реєстрації і діє до
моменту повного виконання умов
Договору (п. 4.1. Договору).

Як вбачається із додатку до договору №
19 від 09.04.2014 року "Розрахунок розміру
пайової участі (остаточний)" замовником
сплачено на соціальну інфраструктуру
міста кошти у сумі 67 366,63 грн.

До відзиву на позовну заяву
представником позивача додано
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації, зареєстровану
Інспекцією Держархбудконтролю в
Івано-Франківській області від 20.12.2012
року, з якого вбачається, що об'єкт -
багатоквартирний житловий будинок з
вбудованими приміщеннями на вул.
Коновальця, 155 в м .Івано-Франківську є
готовим до експлуатації.

Так, позивач звернувся до суду у зв'язку
з невиконанням відповідачем умов
договору № 19 від 09.04.2014 року та просив
суд стягнути з останнього 650 970,39 грн.
боргу, 3 659,70 грн. пені та 963,08 грн. 3 %
річних.

Колегія суддів повно та всебічно
оцінивши усі обставини справи вважає,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають з огляду на наступне.

Згідно ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
Замовник, який має намір щодо забудови
земельної ділянки у відповідному
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті. Пайова участь у
розвитку інфраструктури населеного
пункту полягає у перерахуванні
замовником до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію до
відповідного місцевого бюджету коштів
для створення і розвитку зазначеної
інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
укладається не пізніше ніж через 15
робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію. Істотними
умовами договору є: розмір пайової
участі; строк (графік) сплати пайової
участі; відповідальність сторін.
Невід'ємною частиною договору є
розрахунок величини пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту (ч. 9 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної
діяльності").

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11
Цивільного Кодексу України.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (ст. 11 Цивільного
кодексу України). Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з приписами статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ст. 6 Цивільного кодексу України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 Цивільного
кодексу України ).

Натомість ст. ст. 4, 10, 103 ЦК України
передбачає, що зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК України, міжнародним договорам
згода на обов'язковість яких надана
Верховною радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної республіки
Крим у випадках і в межах встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.

Правочини, які не відповідають вимогам
закону, не породжують будь-яких бажаних
сторонам результатів, незалежно від
волі сторін та їх вини у вчиненні
незаконного правочину. Правові
наслідки таких правочинів настають
лише у формах, передбачених законом, - у
вигляді повернення становища сторін у
початковий стан (реституції) або в
інших.

За змістом частини другої статті 215 ЦК
України нікчемний правочин, на відміну
від оспорюваного, є недійсним
незалежно від наявності чи відсутності
відповідного рішення суду

Сторони нікчемного правочину не
зобов'язані виконувати його умови
(навіть якщо суд не визнавав його
недійсним).

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам закону має
оцінюватися господарським судом
стосовно законодавства, яке діяло на
момент вчинення правочину.

Окрім того, якщо сторона посилається на
нікчемність правочину для
обґрунтування своєї позиції,
господарський суд не вправі посилатися
на відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
має дати належну оцінку відповідним
доводам сторони.

Із врахуванням зазначеного та
погоджуючись із висновками суду першої
інстанції колегія суддів зазначає, що
договір № 19 про пайову участь
замовників будівництва у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста від
09.04.2014 року не відповідає приписам ч. 9
ст. 40 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" (в редакції
чинній станом на час його укладення), а
відтак не може породжувати у сторін за
договором взаємних прав та обов'язків.

Колегія суддів, вважає за необхідне
зазначити і те, що зміни чи доповнення
до договору № 51 від 11.06.2008 року
сторонами не вносилися.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Із врахуванням зазначеного, діючи в
межах повноважень передбачених ст. 103,
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів приходить до
висновку, що вимоги апеляційної скарги
задоволенню не підлягають, відтак
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області у справі №
909/482/14 від 24.06.2014 року слід залишити без
змін.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105, ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної
скарги Фінансового управління
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, м.
Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 28
(вих. № б/н від 08.07.2014 року) відмовити.

2. Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014
року у справі № 909/482/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в
місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 15.09.2014
року

Головуючий суддя
Желік М.Б.

суддя
Марко Р.І.

суддя
Орищин Г.В.