ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.Справа № 922/2929/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Луніній О.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "ГСН", м. Полтава до
ТОВ фірма "Радій ЛТД", м. Мерефа про
стягнення коштів в розмірі 66 349,58 грн. за
участю представників:

позивача: Чала О.Д., за дов. від 05.05.2014 р.

відповідача: не з'явився

за відсутності клопотання фіксація
судового процесу технічними засобами
не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «ГСН», звернувся з
позовом до відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
«Радій ЛТД» про стягнення суми боргу,
що складає 66 349,58 грн., з яких пеня в
розмірі 5 528,03 грн., інфляційних втрати в
розмірі 3 359,62 грн., 3% річних в розмірі 1
104,66 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки № 10/25 від 14 січня 2013 року щодо
оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою суду від 16 липня 2014 року
вказану позовну заяву було прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її до слухання в
судовому засіданні на 28 липня 2014 року.

Ухвалою суду від 28 липня 2014 року
розгляд справи було відкладено до 26
серпня 2014 року.

В судове засідання 26 серпня 2014 року
з'явився представник позивача, який
просив суд долучити до матеріалів
справи довідку Управління Державної
казначейської служби України (вх. № 29578
від 26.08.2014 р.), яку суд долучив до
матеріалів справи. Представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, просив суд їх
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Проте через канцелярію суду
відповідачем подано відзив на позовну
заяву (вх. № 29426 від 26.08.2014 р.) та
клопотання про відкладення розгляду
справи (вх. № 29425 від 26.08.2014 р.), які судом
долучені до матеріалів справи.

Представник позивача проти
задоволення клопотання відповідача
заперечив посилаючись на те, що
відповідача навмисно затягує судовий
процес.

Суд, розглянувши питання щодо
відкладення розгляду справи, вважає
його не підлягаючим задоволенню
виходячи з того, що відповідач був
обізнаний про розгляд справи в суді, в
матеріалах справи наявний відзив на
позовну заяву з обґрунтуванням позиції
відповідача. Суд також враховує те, що
заявляючи про відкладення розгляду
справи відповідач не надав суду
доказів неможливості прибуття в
засідання суду так й причин
необхідності відкладення розгляду
справи (як-то надання доказів тощо).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 111-10 ГПК
України, відповідно до яких розгляд
справи за відсутності будь-якої із
сторін, не повідомленої належним чином
про час і місце засідання суду, є
безумовною підставою для скасування
рішення місцевого суду, судом
встановлено, що всі учасники судового
процесу є належним чином повідомленими
про дату, час та місце розгляду даної
справи.

Так, відповідно до п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

Так, процесуальні документи у даній
справі (ухвала суду про порушення
провадження у справі та ухвала про
відкладення розгляду справи)
направлялися всім учасникам судового
процесу, що підтверджується штампом
канцелярії на зворотній стороні
відповідних документів. Згідно з
частиною другою статті 4-3 ГПК та
статтею 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Якщо подані
сторонами та іншими учасниками
судового процесу докази є
недостатніми, господарський суд може
за їх клопотанням чи за власною
ініціативою витребувати в порядку
підготовки справи до розгляду
необхідні для цього письмові і речові
докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11
статті 65 ГПК України), притому не лише
від учасників судового процесу, а й від
інших підприємств, установ,
організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні
умови всім учасникам судового процесу
для виконання ними вказаного обов'язку
по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Так, наявні в матеріалах справи ухвали
суду про порушення провадження у
справі та про відкладення розгляду
справи свідчать, що судом було створено
всім учасникам судового процесу
належні умови для доведення останніми
своїх правових позицій, надання ними
доказів, які, на їх думку, є достатніми
для обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Окрім того, судом було
вжито всіх заходів, в межах визначених
чинним законодавством повноважень,
щодо всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи, витребувано в порядку
підготовки справи до розгляду
необхідні для цього докази.

В судовому засіданні 26 серпня 2014 року
представником позивача не виявлено
наміру подати додаткові докази чи
пояснення по справі в обґрунтування
своїх позовних вимог, а матеріали
справи свідчать про достатність
наявних в ній доказів для вставлення в
повному обсязі фактичних обставин
справи.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

14 січня 2013 року між позивачем (як
постачальник) та відповідачем (як
покупець) було укладено договір
поставки № 10/25 за умовами якого
постачальник поставляє і передає у
власність покупцю товар відповідно до
накладних, а покупець приймає цей товар
та сплачує його на умовах і в порядку
передбачених договором, (арк. спр. 15-20).

Згідно п. 2.5. договору поставка партії
товару вважається виконаною
постачальником в момент передачі
партії товару покупцю. Перехід ризику
випадкового знищення та випадкового
пошкодження (псування) товару від
постачальника до покупця відбувається
в момент підписання покупцем
видатково-прибуткової накладної на
партію товару.

Відповідно до п. 4.1. договору поставки
покупець оплачує поставлений товар за
цінами, що визначені за одиницю товару
у специфікації. Перегляд цін на товари,
які пропонуються постачальником до
поставки за цим договором,
здійснюється шляхом узгодження та
підписання нової специфікації зі
зміненими цінами на товари, що
постачаються.

Згідно п. 4.2. договору ціна товару, яка
входить у партію поставки,
підтверджується у заявці покупця та
вказується у видатково-прибуткових
накладних. Зміна ціни товару після його
поставки покупцю не допускається.

Пунктом 5.1. договору поставки сторони
погодили, що оплата за кожну поставлену
партію товару здійснюється шляхом
готівкового або безготівкового
розрахунку по мірі реалізації
поставленого товару з моменту поставки
товару на склад покупця.

Згідно п. 5.2. договору поставки оплата
здійснюється шляхом переказу покупцем
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника, що визначений у цьому
договорі або внесення грошових коштів
у касу постачальника.

Відповідно до п. 5.3. договору поставки
оплата здійснюється покупцем на
підставі цього договору та накладної,
за якою передавався товар, або на
підставі рахунку. При здійсненні
платежу покупець обов'язково повинен
вказувати у платіжному дорученні номер
та дату цього договору та дату
видатково-прибуткової накладної
(товарно-транспортної накладної), або
номер та дату рахунку.

Пунктом 1 додаткової угоди від 01 лютого
2013 року до договору поставки 10/25 від 14
січня 2013 року, сторони доповнили даний
договір п. 5.5. в якому погодили, що що
оплата поставленої продукції ТМ «ТZMO»
здійснюється шляхом готівкового або
безготівкового розрахунку на протязі 60
(шістдесяти) календарних днів з моменту
одержання товару.

Згідно з наявними в матеріалах справи
видатковими накладними (арк. спр. 22-57)
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято в період з 12 серпня 2013 року по
09 жовтеня 2013 року товар на загальну
суму 56 516,03 грн.

Позивачем зазначено, що відповідачем
було здійснено часткову оплату
отриманого товару у сумі 158,76 грн.

У пункті 7.2 договору поставки сторони
погодили, що в разі прострочення
покупцем оплати товару постачальник
має право вимагати, а покупець
зобов'язаний сплатити пеню в розмірі
подвійної ставки НБУ, яка діє на момент
виконання зобов'язання, від суми
заборгованості за кожний день
прострочення платежу.

На підставі вказаних положень договору
позивач нарахував відповідачу пеню в
розмірі 5 528,03 грн.

Окрім того, на підставі ст. 625 ЦК України
позивач нарахував відповідачу
інфляційні втрати у сумі 3 359,62 грн. та 3%
річних 1 104,66 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України (далі - "ГК України")
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а інша сторона має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 ГК України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

За приписами ст. 11 ЦК України договір є
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України,
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання умов договору
поставки поставив, а відповідач
прийняв в період з 12 серня 2013 року по 09
жовтня 2013 року товар на загальну суму 56
516,03 грн. (видаткові накладні арк. спр.
22-57).

За приписами ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Ст. 526 ЦК України зазначає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Пункт 1 Додаткової угоди до договору
поставки № 10/25 від 14 січня 2013 року
зазначається, що оплата поставленої
продукції ТМ «TZMO» здійснюється шляхом
готівкового або безготівкового
розрахунку на протязі 60 (шістдесяти)
календарних днів з моменту одержання
товару.

В матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не надані докази оплати
товару в сумі 56 357,27 грн.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що відповідач є таким, що
построчив грошове зобов'язання за
договором поставки, а від так і про
законність та обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення 56
357,27 грн.

За змістом ст. ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) за яким
передбачено правові наслідки, зокрема
сплата неустойки.

Судом встановлено, що відповідачем
порушено грошові зобов'язання за
договором поставки № 10/25 від 14 січня 2013
року.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочу платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.2. договору поставки в
разі прострочення покупцем оплати
товару постачальник має право
вимагати, а покупець зобов'язаний
сплатити пеню в розмірі подвійної
ставки НБУ, яка діє на момент виконання
зобов'язання, від суми заборгованості
за кожний день прострочення платежу.

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначено, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

З огляду на положення ст.ст. 253-255 ЦК
України, право нарахування пені
виникає у кредитора з наступного дня
після спливу кінцевого терміну
виконання зобов'язань і з врахуванням
приписів ст. 232 ГК України припиняється
через 6 місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано, якщо
інше не встановлено законом або
договором.

Умовами договору за договором поставки
товару № 10/25 від 14 січня 2013 року не
передбачено можливість нарахування
пені понад строку, встановленого ст. 232
ГК України, а відтак пеня відповідно до
вимог чинного законодавства, має
нараховуватися по кожній видатковій
накладні - з наступного дня після
спливу строку на оплату по кінцеву дата
нарахування пені відповідно до ч. 6 ст.
232 ГК України.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені суд дійшов висновку, що
відповідні позовні вимоги є цілком
законними та обґрунтованими, втім
позивачем невірно визначено період
нарахування пені, а саме не дотримано
вимог ст.ст. 253-255 ЦК України за
накладними від 09 листопада 2013 року та
не враховано законодавче обмеження
періоду нарахування пені, вставленого
ч. 6 ст. 232 ГК України по кожному з
розрахунків пені, а відтак підлягають
частковому задоволенню в сумі 3 875,25
грн.

Розглядаючи позовні вимоги про
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат, суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховую порушення відповідачем свого
грошового зобов'язання за договором
поставки, перевіривши наданий
позивачем розрахунок 3% річних та
інфляційних втрат, суд дійшов висновку
про законність та обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення 3%
річних в сумі 1 104,19 грн., а також
інфляційні втрати на суму 3 359,62 грн. В
решті позовних вимог позивача, щодо
стягнення 3% річних суд вважає за
необхідне відмовити, оскільки
позивачем при здійсненні нарахування 3%
річних по товару поставленого за
накладними від 09 вересня 2013 року не
вірно обрано дату виникнення даного
права нарахування, а саме останнім
днем погашення заборгованості за
поставлений товар є 09 листопада 2013
року, а нарахування 3% річних
починається з наступного дня після
спливу терміну для погашення
заборгованості, тобто з 10 листопада 2013
року. Виходячи з вище викладеного днем
настання права нарахування 3% річних у
позивача виникає з 10 листопада 2013 року,
а не з 09 листопада 2013 року, як зазначено
позивачем.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується положеннями ст. 49
ГПК України та покладає на відповідача
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1827,00 грн

На підставі викладеного, керуючись ст. 1
Закону України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", ст.ст. 6, 11, 253-255, 509, 525, 526,
610-612, 625, 626, 629, 692, 712 ЦК України; ст.ст. 174,
175, 193, 232 ГУ України; ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 34,
44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма «Радій, ЛТД»
(62472, Харківська область, Харківський
район, місто Мерефа, вулиця
Дніпропетровська, будинок 223, кімната
8-9, в тому числі з р/р 72445 в ПАТ
"Укрсоцбанк" МФО 300023 ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ГСН» (36032, місто
Полтава, вулиця Половки, будинок 72, п/р
260082215 в ПАТ «Полтава Банк», МФО 3311489, ) заборгованість за
договором поставки у розмірі 56 357,27 грн.,
пеню у розмірі 3 875,25 грн., інфляційні
втрати у розмірі 3 359,62 грн., 1 104,19 грн. 3%
річних та судовий збір в розмірі 1 827,00
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 29.08.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/2929/14