ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.Справа № 922/2856/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом ПП "Компанія "Надежда", смт.
Машівка до СПДФО ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 19696,00 грн. за участю
представників:

позивача - Скабук Ю.М., довіреність №408
від 07.07.14р.,

відповідача - ОСОБА_1, за паспортом
серії НОМЕР_2

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з відповідача
19696,00грн. заборгованості. Свої вимоги
позивач обґрунтовує невиконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором № 5 від 14.12.2012р.

Ухвалою суду від 14.07.14р. порушено
провадження по справі та призначено
справу до розгляду в судовому
засіданні.

18.08.14р. представник відповідача надав
суду докази сплати заборгованості в
сумі 1000,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.08.14р. підтримав позовні
вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 18.08.14р. визнав позовні вимоги
в повному обсязі, надав суду докази
часткової оплати заборгованості.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо: відсутній
предмет спору.

Таким чином, у зв`язку зі частковою
сплатою заборгованості квитанцією
№2855.568.1 від 18.08.14р. в сумі 1000,00 грн. до
винесення судом рішення по справі, суд
припиняє провадження по справі в
частині стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 1000,00 грн.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноважених представників сторін,
судом встановлено наступне.

14 грудня 2012року між Приватним
підприємством «Компанія «Надежда» та
Суб'єктом підприємницької діяльності
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
було укладено договір №5 (далі -Договір)
відповідно до якого Замовник (далі
Позивач) доручає, а Виконавець (далі
Відповідач) приймає на себе виконання у
повному обсязі та на умовах даного
договору проведення необхідних
ремонтних робіт на тепловозі ТГК-2 на
підставі заявки.

Договором, а саме п.3.2. передбачені
строки виконання робіт до кінця грудня
2012 року.

Відповідно до п.4.1. Договору вартість
робіт за Договором встановлюється за
калькуляцією та складає 26132 грн. 00 коп.

Згідно п.4.2. Договору Замовник проводе
розрахунок з Виконавцем, шляхом
передплати у розмірі 17061 грн. 00коп. на
розрахунковий рахунок Виконавця
протягом трьох діб.

Кінцеві розрахунки між Замовником та
Виконавцем відповідно до п. 4.3. Договору
повинні проводитися після виконання
робіт за Договором та підписання Акту
виконаних робіт.

Відповідно до п.3.3. Договору фактом
закінчення робіт являється підписаний
акт виконаних робіт.

Протягом дії Договору Позивач
добросовісно виконував взяте на себе
зобов'язання, а саме 17.12.2012 року
перерахував на розрахунковий рахунок
Відповідача попередню оплату у розмірі
17061,00 гривень, що підтверджується
платіжним дорученням №1201 від 17.12.12р.

Платіжним дорученням №11755 від 28.12.12р.
позивачем було перераховано на рахунок
відповідача суму в розмірі 9017,00 грн. за
договором.

Таким чином, на розрахунковий рахунок
Відповідача було перераховано грошову
суму у розмірі 26132грн. 00 коп., але
Відповідач умови Договору №5 від
14.12.2012року не виконав та порушив строк
виконання робіт за Договором,
встановлений - до кінця грудня 2012року.

03.04.2013 року Відповідач добровільно
перерахував на розрахунковий рахунок
Позивача грошові кошти у розмірі 5000,00
грн. в якості повернення грошових
коштів за невиконану роботу за
Договором №5 від 14.12.2012року.

Фактом підтвердження повернення
грошових коштів від Відповідача на
розрахунковий рахунок Позивача,
являється:

- платіжне доручення №@2РL391245 від 03
квітня 2013року, відповідно до якого на
розрахунковий рахунок ПП «Компанія
«Надежда» було перераховано грошові
кошти у розмірі 5000,00 грн., в призначенні
платежу зазначено повернення коштів
від ПП ОСОБА_1, за договором №5 від
14.12.2012року.

26.07.2013 року Відповідач добровільно
перерахував на розрахунковий рахунок
Позивача грошові кошти у розмірі 1436,00
грн.

Фактом підтвердження повернення
грошових коштів Відповідача на рахунок
Позивача являється:

- платіжне доручення @2РL439503 від 26
липня 2013 року, відповідно до якого на
рахунок ПП «Компанія Надежда»
перераховано суму у розмірі 1436,00 грн., в
призначенні платежу зазначено -
повернення коштів за невиконану роботу
відповідно до договору №5 від 14.12.2012
року, ФОП «ОСОБА_1»

Як зазначив позивач в судовому
засіданні станом на 07.07.2014 року
Відповідач свої зобов'язання за
Договором №5 від 14.12.2012 року, не виконав,
прострочив строк виконання
зобов'язання, тим самим спричинив
збитки Позивачу.

Під час розгляду справи відповідачем
квитанцією №2855.568.1 від 18.08.14р. частково
сплачено заборгованість в сумі 1000,00
грн., у зв`язку з чим, в цій частині,
судом припинено провадження по справі.

Таким чином, за Відповідачем рахується
заборгованість у розмірі 18696,00грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам
які надані сторонами та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договір та інші
правочини та юридичні факти. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
господарювання (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вичинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкту (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи,
відповідач не сплатив 18696,00 грн.
заборгованості та не надав суду жодних
доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи, що відповідно до статті 526
Цивільного кодексу України, статей 193,
198 Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно вимогам закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та зважаючи те, що
відповідач не надав суду доказів в
підтвердження сплати заборгованості
за договором у сумі 18696,00грн. і визнав
суму боргу, суд вважає позовні вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
заявленої позивачем заборгованості
правомірними та обґрунтованими та
такими, що підлягають частковому
задоволенню в сумі 18696,00 грн., а в іншій
частині заявленої позивачем суми позов
підлягає припиненню згідно п.1-1 ст.80 ГПК
України у зв'язку з погашенням даної
суми відповідачем.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується положеннями ст. 49
ГПК України.

Відповідно до ч. 1 статті 49 ГПК України у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 4.7 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.03.2013
р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", що в
разі коли спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Часткове погашення боргу було
здійснено 18.08.14р., тобто вже після
подання позовної заяви до суду, тому,
судові витрати по даній справі в
повному обсязі покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 509, 525, 526, 598, 612, 629 Цивільного
кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 198
Господарського кодексу України; ст.ст.
1, 4, 12, 32, 44-49, п.1-1 ст.80, ст.ст. 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження -
АДРЕСА_1. р/р 0836 в ПАТ «Приватбанк»
м. Харків МФО 351533 ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь Приватного підприємства
«Компанія «Надежда» (39400, Полтавська
обл., Машівський район, смт. Машівка,
вул. Леніна, 130, р/р №102 в ПАТ «Банк
Кредит Дніпро» у м. Дніпропетровськ,
МФО 305749 )
заборгованість в розмірі 18696,00 грн.,
витрати по сплаті судового збору в сумі
1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Припинити провадження по справі в
частині стягнення заборгованості у
розмірі 1000,00 грн. у зв'язку з
відсутністю предмету спору.

Повне рішення складено 26.08.2014 р.

Суддя Л.В. Шарко