ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р. Справа №
916/1304/14Одеський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Т.А. Величко, А.І. Ярош

при секретарі судового засідання Г.М.
Альошиній

за участю представників:

від позивача - В.О. Семещенко,
довіреність б/н від 13.07.2014;

від відповідача - участі не брали;

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Порше Лізинг
Україна"

на рішення Господарського суду
Одеської області від 02.07.2014

у справі №916/1304/14

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Порше Лізинг
Україна"

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС"

про стягнення 192939,52грн

ВСТАНОВИВ:

У квітня 2014р. товариство з
обмеженою відповідальністю "Порше
Лізинг Україна" (далі - ТОВ "Порше Лізинг
Україна") звернулось з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС"
(далі - ТОВ "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС" ) про
стягнення з останнього на користь ТОВ
"Порше Лізинг Україна" основної суми
заборгованості за договором лізингу
№00002106 від 15.07.2010 у розмірі 34933,88 грн,
збитків у розмірі 81531,37 грн, штрафу у
розмірі 1144,15 грн, пені у розмірі 3005,34
грн, 3% у розмірі 901,60 грн, процентів за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 2036,90 грн, неустойки в розмірі
69386,28 грн.

За вказаною позовною заявою
порушено провадження у справі №916/1304/14.

Рішенням Господарського суду
Одеської області від 02.07.2014 у справі
№916/1304/14 (суддя О.В. Цісельський) позовні
вимоги задоволено частково: стягнуто з
ТОВ "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС" на користь ТОВ
"Порше Лізинг Україна" 26787,97 грн
основної заборгованості, 1144,15 грн
штрафу, 3005,34 грн пені, 711,45 грн три
відсотки річних; в іншій частині
позову- відмовлено.

Не погодившись з прийнятим
рішенням, товариство з обмеженою
відповідальністю "Порше Лізинг
Україна" звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду Одеської області
від 02.07.2014 у справі №916/1304/14 змінити та
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

У судовому засіданні 09.09.2014
представник позивача апеляційну
скаргу підтримав; представник
відповідача участі не брав, хоча був
належним чином сповіщений про час та
місце проведення судового засідання,
що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення №01864183 від 28.08.2014 (а.с. 243); в
письмовому вигляді власну позицію щодо
апеляційної скарги не висловив.

Заслухавши пояснення
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
наявні матеріали справи на предмет
правильності застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

15 липня 2010р. між товариством з
обмеженою відповідальністю "Порше
Лізинг Україна" («лізингодавець») та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС"
(«лізингодержувач») було укладено
договір про фінансовий лізинг №00002106
(далі- договір від 15.07.2010), за умовами
якого лізингоодержувач придбаває
об'єкт лізингу (отримує право власності
на об'єкт лізингу) та передає
лізингоодержувачу на умовах
фінансового лізингу, а
лізингоодержувач користується
об'єктом лізингу на умовах фінансового
лізингу згідно з положеннями
застосовного українського
законодавства та забезпечує
експлуатацію об'єкта лізингу у
відповідності до цього контракту.

Пунктами 3.4, 4.1 вказаного договору
передбачено, що після завершення
строку дії цього контракту
лізингоодержувач придбаває об'єкт
лізингу у ТОВ «Порше Лізинг Україна» за
купівельною ціною, що буде визначена
останнім з урахуванням виконання
лізингоодержувачем своїх зобов'язань
щодо лізингових платежів та інших
платежів, які підлягають виплаті за цим
контрактом. За умови повної сплати
лізингоодержувачем лізингових
платежів та інших платежів, що
підлягають виплаті за цим
контрактом, ТОВ «Порше Лізинг Україна»
може прийняти рішення про визначення
купівельної ціни у розмірі вартості
об'єкта лізингу, як це визначено у
Графіку покриття витрат та виплати
лізингових платежів (Плану
відшкодування), а сплачені
лізингоодержувачем авансовий платіж
та платежі, що відшкодовують частину
вартості об'єкта лізингу, будуть
зараховані у сплату купівельної ціни. У
разі неповної сплати
лізингоодержувачем платежів за
контрактом, розмір купівельної ціни
буде відповідним чином збільшений.
Лізингодавець зберігатиме за собою
право власності на об'єкт лізингу, в
той час як лізингоодержувач матиме
право на екплуатацію об'єкту лізингу
впродовж усього строку дії контракту
(окрім випадків, коли ТОВ «Порше Лізинг
Україна» матиме право розірвати цей
контракт та вимагати повернення
об'єкта лізингу, як зазначено в цьому
контракті).

Об'єктом лізингу є транспортний
засіб AUDI А6 2,8 FSI, рік виробництва 2010,
шасі №WAUZZZ4F3AN047895, двигун №ССЕА020808.

На виконання умов зазначеного
договору лізингодавець передав
лізингоодержувачу зазначений об'єкт
лізингу, що підтверджується актом
прийому-передачі від 20.07.2010 (а.с.48).

У пункті 6.1 договору від 15.07.2010
лізингоодержувач зобов`язався
щомісячно виплачувати лізингодавцю
лізингові платежі у відповідності до
Графіку покриття витрат та виплати
лізингових платежів (Плану
відшкодування), що являє собою
невід'ємну частину цього договору.
Щомісячний лізинговий платіж включає в
себе: суму, яка відшкодовує частину
вартості об'єкта лізингу; проценти;
комісії; покриття витрат, пов'язаних з
оплатою та відшкодуваннями, що
підлягають виплаті у строки та на
умовах, передбачених цим контрактом
(включаючи, окрім іншого, витрати на
ремонт об'єкта лізингу, реєстраційні
платежі та інші витрати, передбачені
або пов'язані з контрактом).

Згідно з пунктом 6.5 договору від
15.07.2010 щомісячний платіж здійснюється
на рахунок, зазначений ТОВ «Порше
Лізинг Україна», не пізніше 10-го
календарного дня з дати направлення
рахунку лізингоодержувачу.

Відповідно до пункту 8.3.2 договору
від 15.07.2010 якщо лізингоодержувач
повністю або частково не здійснить
оплату 1 (одного) лізингового платежу,
при цьому якщо прострочення платежу
триває більш, ніж 30 днів (у
відповідності до Закону України «Про
фінансовий лізинг»), ТОВ «Порше Лізинг
Україна» має право розірвати контракт
і витребувати об'єкт лізингу від
лізингоодержувача у примусовому
порядку згідно з виконавчим написом
нотаріуса.

Сторонами у пункті 12.6.1 договору
від 15.07.2010 узгоджено, що ТОВ «Порше
Лізинг Україна» має право в
односторонньому порядку припинити дію
цього договору, зокрема у випадку якщо
лізингоодержувач не сплатив 1 (один)
наступний лізинговий внесок у повному
обсязі або частково, і строк
невиконання зобов'язання зі сплати
перевищує 30 календарних днів.

У разі припинення лізингу відповідно
до пункту 12 договору від 15.07.2010, відмови
лізингоодержувача придбати об'єкт
лізингу, а також якщо ТОВ «Порше Лізинг
Україна» вимагає повернення об'єкта
лізингу відповідно до інших положень
контракту, лізингоодержувач
зобов'язаний повернути об'єкт лізингу
за свій власний рахунок у відмінному
робочому та технічному стані до
головного офісу ТОВ «Порше Лізинг
Україна» впродовж 10 робочих днів від
дати одержання відповідного запиту
(пункт 12.9 договору від 15.07.2010).

03.04.2013 позивач звернувся до відповідача
з вимогою №00002106 про сплату
заборгованості за договором в розмірі
39871,60 грн, повернення об'єкта лізингу та
повідомлення про відмову від договору
від 15.07.2010 (а.с.67-68).

Зазначена вимога отримана
відповідачем 09.04.2013, про що свідчить
наявна в матеріалах справи копія
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.69).

30.04.2013 приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу на
підставі статті 87 Закону України «Про
нотаріат», статті 7 Закону України «Про
фінансовий лізинг» вчинено виконавчий
напис №59 про повернення відповідачем
автомобілю марки AUDI А6 2,8 FSI (162 kWt), 2010 р.в.,
шасі WAUZZZ4F3AN047895, держ. номер - АА2770КА, що
був переданий у користування згідно з
договором про фінансовий лізинг від
15.07.2010 (а.с.183).

На підставі пункту 8 частини
першої статі 49 Закону України «Про
виконавче провадження» 09.07.2013 старшим
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого напису №59 від 30.04.2013 в
зв'язку з повним виконанням (а.с.184-185).

Враховуючи те, що відповідач
прийняті на себе зобов'язання належним
чином не виконав, позивач звернувся з
позовом, в якому, зокрема, просив
стягнути основну заборгованість за
договором лізингу від 15.07.2010 в сумі 34933,88
грн, а саме: лізинговий платіж за лютий
місяць 2013р. у сумі 11644,15 грн (рахунок
№00109293 від 04.02.2013), належний до сплати
відповідно до Плану відшкодування не
пізніше 15.02.2013; лізинговий платіж за
березень місяць 2013р. у сумі 11652,72 грн
(рахунок №00114331 від 01.03.2013), належний до
сплати відповідно до Плану
відшкодування не пізніше 15.03.2013;
лізинговий платіж за квітень місяць
2013р. у сумі 11637,01 грн (рахунок №00119503 від
02.04.2013), належний до сплати відповідно
до Плану відшкодування не пізніше
15.04.2013.

Із змісту зазначених рахунків
№00109293 від 04.02.2013, №00114331 від 01.03.2013,
№00119503 від 02.04.2013 (а.с.55-57) та Плану
відшкодувань (а.с.49-54) вбачається, що
заявлена до стягнення сума включає в
себе відшкодування вартості частини
об'єкта лізингу, а також проценти та
комісії.

Колегія суддів Одеського
апеляційного господарського суду не
вбачає підстав для задоволення позову
в частині стягнення з
лізингоодержувача на користь
лізингодавця такої складової частини
лізингового платежу, як відшкодування
вартості предмета лізингу, в зв'язку з
відмовою ТОВ «Порше Лізинг Україна»
від договору лізингу та фактичного
повернення предмета лізингу позивачу.

Відповідно до частини першої
статті 806 Цивільного кодексу України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору
лізингу міститься і у статті 1 Закону
України "Про фінансовий лізинг".

Відносини, що виникають у зв'язку
з договором лізингу, регулюються
положеннями Цивільного кодексу
України про лізинг, найм (оренду),
купівлю-продаж, поставку та Законом
України "Про фінансовий лізинг"
(частина друга статті 806 Цивільного
кодексу України та частина перша
статті 2 Закону України "Про фінансовий
лізинг").

За договором лізингу майновий
інтерес лізингодавця полягає у
розміщенні та майбутньому поверненні
з прибутком грошових коштів, а майновий
інтерес лізингоодержувача - в
можливості користуватися та придбати
предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу
поєднує в собі, зокрема, елементи
договорів оренди та купівлі-продажу.

В силу статті 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг" лізингові платежі
можуть включати: суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу;
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; компенсацію
відсотків за кредитом та інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Належне виконання
лізингоодержувачем обов'язків зі
сплати всіх лізингових платежів,
передбачених договором лізингу,
означає реалізацію ним права на викуп
отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що
складаються між сторонами договору
лізингу щодо одержання лізингодавцем
лізингових платежів у частині покупної
плати за надання майна в майбутньому у
власність лізингоодержувача,
поширюються загальні положення про
купівлю-продаж.

Статтею 692 Цивільного кодексу
України встановлено, що покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару, встановлену в
договорі. Договором купівлі-продажу
може бути передбачено розстрочення
платежу.

Згідно з статтею 697 Цивільного
кодексу України договором може бути
встановлено, що право власності на
переданий покупцеві товар
зберігається за продавцем до оплати
товару або настання інших обставин.

У справі, що розглядається,
лізингоодержувач не виконував
зобов'язань з оплати лізингових
платежів належним чином, що призвело до
виникнення заборгованості за
договором від 15.07.2010; лізингодавець
повідомив лізингоодержувача про
відмову від договору та припинення
його дії і вимагав повернення предмета
лізингу. В результаті вчинення
виконавчих дій предмет лізингу
повернутий лізингодавцю.

Наслідком відмови від договору
від 15.07.2010 є відсутність у ТОВ «Порше
Лізинг Україна» обов'язку надати
предмет лізингу у майбутньому у
власність ТОВ «Ті Ел Сі Сервіс» і,
відповідно, відсутність права вимагати
його оплати.

Ураховуючи наведене та те, що
право власності на предмет лізингу від
позивача до відповідача не перейшло,
позовні вимоги щодо стягнення з
останнього такої складової частини
лізингового платежу, як відшкодування
вартості цього майна, яке залишилося у
власності позивача, є безпідставними.

Саме таку правову позицію, усуваючи
розбіжності у застосуванні судом
касаційної інстанції положень статті
806 Цивільного кодексу України, статей 1,
2, 16 Закону України "Про фінансовий
лізинг» викладено в постановах
Верховного Суду України від 29.10.2013 у
справі №3-31гс13, від 01.10.2013 у справі
№3-28гс13.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, при цьому
відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

В силу вимог статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За таких обставин, позовні вимоги
щодо стягнення основної
заборгованості за лізинговими
платежами підлягають частковому
задоволенню на суму 16101,59 грн, а саме:
лізинговий платіж за лютий місяць 2013р.
у сумі 5431,89 грн відповідно до рахунку
№00109293 від 04.02.2013, лізинговий платіж за
березень місяць 2013р. у сумі 5371,13 грн
відповідно до рахунку №00114331 від 01.03.2013,
лізинговий платіж за квітень місяць
2013р. у сумі 5298,57 грн відповідно до
рахунку №00119503 від 02.04.2013.

За приписами підпункту 8.2.1 пункту
8.2 договору від 15.07.2010 у випадку
прострочення сплати платежу до
лізингоодержувача застосовується така
санкція: пеня у розмірі 10% річних від
вчасно невиплаченої суми за кожен день
затримки до моменту повної виплати
платежу.

Статтею 546 Цивільного кодексу України
встановлено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися, зокрема,
неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно
статті 549 Цивільного кодексу України є
грошова сума, яку боржник повинен
сплатити кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Позивачем визначено розмір неустойки
(пені) без врахування вказаних вище
норм та на суму основної
заборгованості по лізинговим платежам,
складовою частиною якої є
відшкодування вартості об'єкту
лізингу.

Згідно пункту 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Із графіку покриття витрат та виплати
лізингових платежів (Плану
відшкодування) вбачається, що
лізинговий платіж за лютий місяць 2013р.
мав бути сплачений не пізніше 15.02.2013, за
березень місяць 2013р.- не пізніше 15.03.2013,
за квітень місяць 2013р.- не пізніше
15.04.2013. Відтак, саме із зазначених дат
мають нараховуватися штрафні санкції.

За таких обставин, підлягають
задоволенню позовні вимоги про
стягнення 1899,84 грн пені, з яких: 705,10 грн
пені, нарахованої на суму
заборгованості за лізинговим платежом
за лютий місяць 2013р. в розмірі 5431,89 грн
за період з 15.02.2013 по 23.01.2014; 635,41 грн пені,
нарахованої на суму заборгованості за
лізинговим платежом за березень місяць
2013р. в розмірі 5371,13 грн за період з
15.03.2013 по 23.01.2014; 559,33 грн пені,
нарахованої на суму заборгованості за
лізинговим платежом за квітень місяць
2013р. в розмірі 5298,57 грн за період з
15.04.2013 по 23.01.2014.

Враховуючи положення частини другої
статті 625 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити три проценти
річних від простроченої суми,
підлягають частковому задоволенню і
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 414,56
грн відсотків річних, нарахованих на
зазначені суми заборгованості та за
наведені вище періоди: 152,69 грн річних,
нарахованих суму заборгованості в
розмірі 5431,89 грн за лізинговим платежом
за лютий місяць 2013р. за період з 15.02.2013
по 23.01.2014; 138,62 грн річних, нарахованих на
суму заборгованості в розмірі 5371,13 грн
за лізинговим платежом за березень
місяць 2013р. за період з 15.03.2013 по 23.01.2014;
123,25 грн річних, нарахованих на суму
заборгованості в розмірі 5298,57 грн за
лізинговим платежом за квітень місяць
2013р. за період з 15.04.2013 по 23.01.2014.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача 1144,15 грн штрафу,
передбаченого пунктом 8.2.2 договору від
15.07.2010 за порушення лізингоодержувачем
умов цього договору.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок штрафу на суму 1144,15 грн
Господарським судом Одеської області
встановлено його відповідність
вимогам чинного законодавства та
умовам договору від 15.07.2010.

Однак з таким висновком колегія суддів
Одеського апеляційного господарського
суду не погоджується з наступних
підстав.

Підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 договору від
15.07.2010 передбачено застосування до
лізингоодержувача у випадку порушення
ним сплати платежу штрафних санкцій за
вимоги щодо сплати, надіслані ТОВ
«Порше Лізинг Україна» (п.8.3.1 цього
контракту): еквівалент 15 доларів США за
першу вимогу, еквівалент 20 доларів США
за другу вимогу, еквівалент 25 доларів
США за третю вимогу (якщо ТОВ «Порше
Лізинг Україна» вирішить надіслати
таку третю вимогу).

Умовами пункту 8.3.1 договору від 15.07.2010
передбачено, що якщо лізингоодержувач
прострочить виплату лізингового
платежу протягом більш, ніж на 10
робочих днів, ТОВ «Порше Лізинг
Україна» має право: надіслати
лізингоодержувачу першу платіжну
вимогу в письмовій формі. Якщо
лізингоодержувач не здійснить оплату
протягом 7 робочих днів з моменту
отримання першої вимоги, ТОВ «Порше
Лізинг Україна» надсилає в такий же
спосіб другу платіжну вимогу, яка
подовжує строк здійснення оплати ще на
8 робочих днів із зазначенням
нагадування, що після завершення
строку здійснення оплати, за умови
нездійснення оплати, контракт підлягає
розірванню за пунктом 12.6.1. Сторони
погоджуються, що невиконання
зобов'язань після надіслання другої
платіжної вимоги означає, що
лізингоодержувач не має наміру в
подальшому виконувати свої
зобов'язання за цим контрактом.

Із матеріалів справи вбачається,що
позивачем було надіслано на адресу
відповідача кілька вимог про сплату
боргу: перше нагадування від 04.02.2013 з
зазначенням суми штрафу 122,25 грн,
еквівалент 15 доларів США (а.с.58), друге
нагадування від 18.02.2013 з зазначенням
суми штрафу 162,80 грн, еквівалент 20
доларів США (а.с.59), третє нагадування
від 18.03.2013 з зазначенням суми штрафу 203,28
грн, еквівалент 25 доларів США (а.с.61).

Враховуючи наведені вище норми, а також
встановлений факт несплати
лізингоодержувачем лізингових
платежів у строки, визначені договором
від 15.07.2010, позивачем обгрунтовано
заявлено позовні вимоги про сплату 488,33
грн штрафу. В задоволенні решти вимог
про стягнення штрафу слід відмовити,
оскільки умовами договору від 15.07.2010 не
передбачено можливості стягнення
штрафу за направлення кількох других
або кількох третіх вимог.

Досліджуючи позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 2036,90 грн
процентів за користування чужими
грошовими коштами, місцевий
господарський суд дійшов
обгрунтованого висновку, що ця вимога
не підлягає задоволенню. Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог про
стягнення 2036,90 грн процентів за
користування чужими грошовими коштами
господарський суд першої інстанції
правильно виходив із того, що умовами
договору, укладеного між сторонами,
розмір процентів за користування
лізингоодержувачем чужими грошовими
коштами та відповідну формулу, за якою
лізингодавець здійснюватиме
нарахування лізингоодержувачу
процентів за користування чужими
грошовими коштами, не встановлено;
чинним законодавством не передбачено
можливості застосування до договору
фінансового лізингу положень про
позику, договори лізингу і позики є
різними за своєю правовою природою та
регулюють різні види правовідносин,
тому застосування до спірних
правовідносин положення статті 1048
Цивільного кодексу України є
безпідставним.

Аналогічну правову позицію викладено
Верховним Судом України в постанові
від 27.12.2010 по справі №9/67-38.

Підставно відмовлено місцевим
господарським судом і в задоволенні
позовних вимог про стягнення неустойки
у розмірі подвійної плати за
користуванням об'єктом лізингу. При
розгляді цих вимог Господарським судом
Одеської області враховано
особливості наслідків припинення
договору фінансового лізингу, що
встановлені пунктами 5, 6 статті 10
Закону України "Про фінансовий лізинг".
До зазначеного договору не
застосовуються положення статті 785
Цивільного кодексу України, яка
передбачає стягнення неустойки в
розмірі подвійної плати за
користування річчю за час прострочення
у разі неповернення наймодавцеві
предмета найму.

Саме таку правову позицію викладено в
постановах Верховного Суду України від
18 грудня 2012 р. у справі № 3-68гс12 та від 29
сiчня 2013 р. у справi № 3-70гс12.

Згідно з пунктом 6 частини першої
статті 10 Закону України "Про фінансовий
лізинг" лізингодавець має право:
вимагати від лізингоодержувача
відшкодування збитків відповідно до
закону та договору.

Приписами статті 224 Господарського
кодексу України установлено, що
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності.

Відповідно до положень статті 22
Цивільного кодексу України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: 1) втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
потрібна наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення:
протиправної поведінки; збитків;
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками; вини
та встановлення заходів, вжитих
стороною для одержання такої вигоди.

Для супроводження процесу стягнення
заборгованості, розшуку і повернення
об'єкту лізингу позивачем укладено з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Кредитекспрес
Юкрейн Ел. Ел. Сі» (далі- ТОВ
«Кредитекспрес Юкрейн Ел. Ел. Сі»)
договір доручення від 12.06.2012 (далі-
договір від 12.06.2012), з товариством з
обмеженою відповідальністю «Орум»
(далі- ТОВ «Орум») договір про надання
колекторських послуг №29/28-011 від 01.02.2011
(далі- договір від 01.02.2011) та з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія
«Тріпл Сі» (далі- ТОВ «Юридична
компанія «Тріпл Сі») договір про
надання юридично-консультаційних
послуг від 21.06.2012 (далі- договір від
21.06.2012).

Позивач стверджує, що загальна
вартість послуг, наданих ТОВ
«Кредитекспрес Юкрейн Ел. Ел. Сі», ТОВ
«Орум, ТОВ «Юридична компанія «Тріпл
Сі»), пов'язаних зі стягненням
заборгованості з відповідача та
поверненням об'єкту лізингу, становить
38722,54 грн.

Місцевим господарським судом в
задоволенні позовних вимог в цій
частині відмовлено з посиланням на те,
що позивач не навів належних та
допустимих доказів понесення ним таких
збитків.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду частково
погоджується з даним висновком з
огляду на наступне.

За договором від 12.06.2012 ТОВ «Порше
Лізинг Україна» (довіритель), а ТОВ
«Кредитекспрес Юкрейн Ел. Ел. Сі»
(повірений) приймає на себе
зобов'язання надавати довірителю за
винагороду юридичні послуги, а саме:
здійснювати фактичні і юридичні дії,
спрямовані на сприяння на погашення
заборгованості фізичних та юридичних
осіб (далі - боржники) перед довірителем
на основі договорів, що були укладені
між боржниками та довірителем (пункт 1.1
договору від 12.06.2012).

Додатком №1 до договору від 12.06.2012
сторони узгодили, що розмір винагороди
складає 12% від суми погашеної боржником
заборгованості.

Пунктом 3.1 договору від 12.06.2012
передбачено, що після підписання
договору довіритель готує та направляє
повіреному акт прийому-передачі
реєстру боржників в електронному
варіанті на електронну пошту
а.uа; довіритель
протягом 2 днів готує та передає на
паперовому носії варіант акту
прийому-передачі Реєстру боржників
(додаток №4 до цього договору) у двох
екземплярах із зазначенням кількості
боржників та загальною сумою
заборгованості.

Скаржником не надано суду доказів
передачі повіреному реєстру боржників
із зазначенням найменування
відповідача та суми його
заборгованості перед довірителем, не
подано і доказів на підтвердження
вчинення ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.
Ел. Сі» на виконання договору від 12.06.2012
дій, спрямованих на погашення
заборгованості відповідача перед
позивачем, що виникла із договору про
фінансовий лізинг від 15.07.2010. Із змісту
долученого до матеріалів справи акту
приймання-передачі виконаних робіт за
надання послуг по стягненню
заборгованості від 31.12.2012 (а.с.93) не
вбачається, що такі послуги надавались
повіреним довірителю в зв'язку зі
стягненням заборгованості з ТОВ «Ті Ел
Сі Сервіс» на користь ТОВ «Порше Лізинг
Україна». Не підтверджує зазначений
факт і копія рахунка -фактури №СФ-0000905
від 31.12.2012 та платіжне доручення №50004311
від 09.01.2013, які не містять відповідних
посилань. Вказане виключає можливість
задоволення позовних вимог про
стягнення 3474,34 грн збитків.

01.02.2011 між ТОВ "Орум" (агентство) та ТОВ
"Порше Лізинг Україна" (замовник) було
укладено договір від 01.02.2011, за умовами
якого замовник доручає, а агентство
приймає на себе зобов'язання надати
замовнику колекторські послуги
відповідно до умов договору, а замовник
- прийняти та оплатити їх.

Колекторські послуги-послуги, що
надаються агенством замовнику
відповідно до умов цього договору, а
саме: забезпечення повернення об'єктів
лізингу замовнику, забезпечення
виконання лізингоодержувачем грошових
зобов'язань перед замовником
відповідно до договору лізингу, вжиття
заходів, спрямованих на представництво
інтересів замовника у виконавчому
провадженні, з метою вилучення майна,
переданого лізингоодержувачу за
договором лізингу (пункт 1.5 договору
від 01.02.2011).

Відповідно до пункту 3.1 договору від
01.02.2011 агентство розпочинає надання
колекторських послуг стосовно
конкретного лізингоодержувача за
конкретним договором лізингу за умови
отримання агентством від замовника
відповідного завдання; при передачі
замовником агентству завдання
замовник додає до завдання документи,
надані із запитом агентства.

Позивачем не надано доказів надання
ТОВ "Орум" колекторських послуг по
поверненню об'єкту лізингу за
договором від 15.07.2010, по забезпеченню
виконання лізингоодержувачем за
вказаним договором лізингу грошових
зобов'язань останнього перед
замовником чи по вжиттю заходів,
спрямованих на представництво
замовника у виконавчому провадженні.
Акт здачі-прийняття робіт №10-0413 від
26.04.2013, рахунок-фактура №10-0413 від 26.04.2013
та платіжне доручення №50007969 від 29.04.2013
також не містять посилань на вчинення
колекторських послуг саме у зв'язку з
невиконанням відповідачем зобов'язань
за договором про фінансовий лізинг від
15.07.2010, що свідчить про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
про стягнення збитків у сумі 4800грн.

За договором від 21.06.2012, укладеним між
ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі"
(агентство) та ТОВ "Порше Лізинг
Україна" (замовник), останній доручає, а
агентство приймає на себе зобов'язання
надати замовнику
юридично-консультаційні послуги
відповідно до умов договору, а
замовник-прийняти та оплатити їх.

Згідно з пунктом 1.5 договору від 21.06.2012
юридично-консультаційні послуги, що
надаються агенством замовнику,
включають в себе, зокрема, забезпечення
повернення об'єктів лізингу замовнику,
вжиття заходів, спрямованих на
представництво інтересів замовника у
виконавчому провадженні з метою
вилучення майна, переданого
лізингоодержувачу за договором
лізингу тощо.

Пунктом 6.1 договору від 21.06.2012
передбачено, що замовник виплачує
агентству ціну
юридично-консультаційних послуг, яка
розраховується наступним чином. Ціна
послуг з повернення об'єкту лізингу,
переданого лізингоодержувачу на
підставі договору лізингу складає:
за повернення об'єкту лізингу з
первинною вартістю одиниці техніки
(відповідно до договору лізингу) більше
40 000 доларів США та об'єкт лізингу було
вилучено: а) у Києві та Київській
області - еквівалент 2 700 доларів США
(без ПДВ) по курсу НБУ на день складання
звіту; б) в інших регіонах Україні -
еквівалент 3000 доларів США (без ПДВ) по
курсу НБУ на день складання звіту
(пункт 6.1.2.2 договору від 21.06.2012).

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов вищенаведеного
договору товариством з обмеженою
відповідальністю "Юридична компанія
"Тріпл Сі" було надано позивачеві
послуги по поверненню об'єкту лізингу:
транспортного засобу AUDI А6 2,8 FSI (162 kWt), 2010
р.в., шасі WAUZZZ4F3AN047895, держ. номер - АА2770КА,
з первинною вартістю одиниці техніки
(відповідно до договору лізингу від
15.07.2010) більше 40000 доларів США; об'єкт
лізингу було вилучено за межами Києва
та Київської області 16 липня 2013р, про що
свідчить акт наданих послуг №97 від
16.07.2013 на суму 23 979 грн.

Платіжним дорученням №50009388 від 18.07.2013
на підставі виставленого ТОВ "Юридична
компанія "Тріпл Сі" рахунку №97 від
16.07.2013 позивачем було повністю сплачено
вартість отриманих послуг за договором
від 21.06.2012.

Враховуючи наведені вище норми чинного
законодавства, а також те, що у
відповідності до пункту 13.6 договору
від 15.07.2010 лізингоодержувач
відшкодовує будь-які витрати, понесені
ТОВ «Порше Лізинг Україна» у зв'язку з
вилученням об'єкта лізингу, позовні
вимоги про стягнення 23979 грн збитків
колегія суддів вважає обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, Одеським апеляційним
господарським судом враховано, що
чиним законодавством не передбачено
нарахування податку на додану вартість
на суми понесених збитків. Докази ж
сплати ТОВ "Порше Лізинг Україна" суми
податку на додану вартість з
перерахованої замовником агенству
суми позивачем не подано.

В задоволенні позовних вимог про
стягнення решти збитків, які, за
твердженням позивача, ним понесені в
зв'язку з оплатою ТОВ "Юридична
компанія "Тріпл Сі"
юридично-консультаційних послуг за цим
договором від 21.06.2012 місцевим
господарським судом правомірно
відмовлено, оскільки акт наданих
послуг №98 від 16.07.2013 не містить
посилань на те, що такі послуги
надавались ТОВ «Порше Лізинг Україна»
в зв'язку з невиконанням відповідачем
прийнятих на себе зобов'язань за
договором про фінансовий лізинг від
15.07.2010.

Із змісту зазначеного акту вбачається,
що агентством надані замовнику послуги
в сумі 1394,5 грн, розмір яких визначено
згідно пункту 6.1.5 договору від 21.06.2012.

Відповідно до пункту 6.1.5 договору від
21.06.2012 ціна юридично-консультаційних
послуг, передбачених пунктом 3.5.4
договору становить 1600 грн, без ПДВ, за
супроводження судового спору в одній
інстанції (першій інстанції, апеляції,
касації).

Пунктом 3.5.4 договору від 21.06.2012
передбачено, що агенство представляє
інтереси замовника в судовому
провадженні зі стягнення
заборгованості/повернення об'єкта
лізингу за попереднім письмовим
запитом замовника.

Враховуючи відсутність в матеріалах
справи доказів супроводження ТОВ
"Юридична компанія "Тріпл Сі" судового
спору щодо стягнення
заборгованості/повернення об'єкта
лізингу за договором від 15.07.2010, у
Одеського апеляційного господарського
суду відсутні підстави вважати, що
послуги в сумі 1394,5 грн надавались
позивачеві в зв'язку з невиконанням
відповідачем прийнятих на себе
зобов'язань за договором про
фінансовий лізинг від 15.07.2010.

Підставно відмовлено Господарським
судом Одеської області і в задоволенні
позовних вимог про стягнення 34951,02 грн
упущеної вигоди. Позовні вимоги в цій
частині обгрунтовані позивачем тим, що
неповернення об'єкту лізингу у
визначені сторонами строки та несплата
ТОВ «Ті Ел Сі Сервіс» лізингових
платежів за травень, червень та липень
місяці 2013 р. завдали йому збитків у
вигляді упущеної вигоди.

Відповідно до пункту 2 частини другої
статті 22 Цивільного кодексу України
збитками вважаються, зокрема, доходи,
які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене (упущена вигода).

На підставі пункту 3 частини першої
статті 225 Господарського кодексу
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, крім іншого,
включаються неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) є не
абстрактними, а такими, що дійсно були б
отримані кредитором в разі належного
виконання боржником своїх обов'язків.

Отже, неодержаний прибуток (не
отриманий доход, упущена вигода) - це
рахункова величина втрати очікуваного
приросту в майні, що базується на
документах, які беззастережно
підтверджують реальну можливість
отримання потерпілим суб'єктом
господарювання грошових сум (чи інших
цінностей), якби учасник відносин у
сфері господарювання не допустив би
правопорушення.

Вимогами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що сторони повинні
доводити ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, належними та допустимими
доказами.

Позивачем не надано жодного доказу на
підтвердження існування реальної
можливості отримання ним очікуваного
доходу у разі належного виконання
лізингоодержувачем прийнятих на себе
зобов'язань, а тому Господарським судом
Одеської області підставно відмовлено
в задоволенні позовних вимог про
стягнення 34951,02 грн упущеної вигоди.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправомірної відмови у відшкодуванні
витрат за надання правової допомоги до
уваги колегією суддів апеляційного
господарського суду не приймаються,
оскільки за змістом частини третьої
статті 48 та частини п'ятої статті 49
Господарського процесуального кодексу
України у їх сукупності можливе
покладення на сторони у справі як
судових витрат тільки тих сум, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвоката (у розумінні пункту 1
статті 1 та частини першої статті 6
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Позивач же у якості доказів понесених
витрат на правову допомогу послався на
наявний в матеріалах справи договір
про надання юридичних послуг №17/2010 від
09.06.2010 та при цьому не надав будь-яких
доказів надання такої правової
допомоги адвокатом або адвокатським
об'єднанням. Тому місцевий
господарський суд прийшов до
правильного висновку щодо відсутності
правових підстав для відшкодування
позивачу 6486,79 грн витрат на правову
допомогу.

Інші доводи скаржника не спростовують
викладених вище обставин.

Рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі (пункт 1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
р. №6 "Про судове рішення").

Оспорене судове рішення
Господарського суду Одеської області
від 02.07.2014 не в повному обсязі
відповідає цим вимогам, а тому підлягає
скасуванню в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення 23979 грн збитків та зміні в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення основної заборгованості,
штрафу, пені та відсотків річних.

Судові витрати відповідно до вимог
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Одеський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Порше
Лізинг Україна" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду
Одеської області від 02.07.2014 у справі
№916/1304/14 в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення 23979 грн збитків скасувати, в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення основної заборгованості,
штрафу, пені та відсотків річних -
змінити, в решті - залишити без змін.

Резолютивну частину рішення
Господарського суду Одеської області
від 02.07.2014 у справі №916/1304/14 викласти в
наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Порше Лізинг
Україна" 16101,59 грн основної
заборгованості за договором лізингу
від 15.07.2010; 1899,84 грн пені; 414,56 грн
відсотків річних; 488,39 грн штрафу; 23979
грн збитків; 857,67 грн судового збору за
подання позовної заяви.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити".

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Порше Лізинг
Україна" 428,83 грн судового збору за
подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської
області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та
підписано 12.09.2014.

Головуючий суддя
С.В. Таран

Суддя
Т.А. Величко

Суддя
А.І. Ярош