ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 р.
Справа № 917/1262/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТЛ", 03134, м. Київ, вул.
Симиренка, 36

до Служби автомобільних доріг України
в Полтавській області, 36039, м. Полтава,
вул. Куйбишева, 22-а

про стягнення 9521,48 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 28.08.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати на підставі
ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 9521,48 грн. боргу за
надані послуги з ремонту автомобіля, у
т.ч. 9433,00 грн. основного боргу та 88,48 грн.
3% річних.

Позивач свого уповноваженого
представника в судове засідання не
направив, однак ухвалою від 21.08.2014 року
(а.с. 52) його явку судом не було визнано
обов'язковою. В судовому засіданні
05.08.2014 року представник позивача
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі та подав до суду клопотання про
розподіл судових витрат (а.с. 34), в якому
просить суд покласти на відповідача
витрати, пов'язані з його явкою в судове
засідання, в розмірі 170,51 грн.

Відповідач свого уповноваженого
представника в судове засідання також
не направив, докази отримання ним копії
ухвали від 21.08.2014 року станом на 28.08.2014
року до суду не повертались.

У судовому засіданні 05.08.2014 року
представником відповідача були надані
до суду докази погашення суми
основного боргу в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "АТЛ" (позивач) та
Службою автомобільних доріг України в
Полтавській області (відповідач) було
досягнуто домовленість про надання
послуг по ремонту належного
відповідачеві автомобіля.

24.09.2013 року позивачем на оплату послуг з
ремонту автомобіля позивачем були
виставлені рахунки-фактури № D0-Y3267-001 та
№ D0-Y3252-001 на загальну суму 11119,60 грн. (а.с.
8, 9).

30.09.2013 року надані позивачем послуги за
актами приймання-передачі № D0-Y3269-014 та
№ D0-Y3269-011 на загальну суму 11119,60 грн.
були прийняті відповідачем через
уповноваженого представника, що діяв
на підставі довіреності № 44 від 30.09.2014
року (а.с. 10-13).

18.02.2014 року позивачем на адресу
відповідача було направлено претензію
про сплату суми заборгованості в
розмірі 11119,60 грн. (а.с. 14, 15). Як
вбачається з наданої позивачем
роздруківки з веб-сайту http://ukrposhta.ua (а.с.
16), дана претензія була одержана
відповідачем 03.03.2014 року.

28.05.2014 року відповідач в якості оплати
послуг за актом приймання-передачі №
D0-Y3269-014 від 30.09.2014 року сплатив
позивачеві грошові кошти в сумі 1686,60
грн.

За таких обставин позивач звернувся до
суду з позовом, в якому прохає стягнути
з відповідача залишок боргу в сумі 9433,00
грн., а також нараховані окремо по
кожному акту приймання-передачі за
період з 10.03.2014 року по 17.06.2014 року 3%
річних в сумі 88,48 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час розгляду даної справи відповідач
здійснив часткове погашення основного
боргу на суму 8000,00 грн., що
підтверджується копіями платіжних
доручень № 480 від 26.06.2014 року на суму
1000,00 грн., № 525 від 10.07.2014 року на суму
3500,00 грн. та № 576 від 04.08.2014 року на суму
3500,00 грн. (а.с. 43-45). Вказані обставини
мають наслідком припинення
провадження у справі в частині
стягнення 8000,00 грн. основного боргу
згідно із п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Стосовно іншої частини позовних вимог
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

У відповідності до ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Правочин, для якого не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до на стання відповідних правових
наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що спірний договір
за своєю правовою природою є договором
підряду.

Відповідно до положень ст. 837 ЦК України
за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, договору,
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається, крім передбачених
законом випадків.

Відповідно до ст. 843 ЦК України у
договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її визначення.

Як вбачається з матеріалів справи, ціну
робіт погоджено сторонами шляхом
підписання актів приймання-передачі
виконаних робіт на відповідні суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

У відповідності до ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивач
звертався до відповідача з вимогою про
сплату заборгованості, в т.ч. за актом
приймання-передачі № D0-Y3269-011 від 30.09.2013
року в розмірі 9433,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Наданими до справи доказами
підтверджуються факт існування між
сторонами правовідносин з приводу
виконання підрядних робіт, обсяги та
вартість виконаних позивачем робіт, а
також факт прострочення виконання
відповідачем грошових зобов'язань на
загальну суму 11119,60 грн.

Як вже зазначалось, заборгованість в
розмірі 1686,60 грн. за актом
приймання-передачі № D0-Y3269-014 від 30.09.2014
року було сплачено відповідачем 28.05.2014
року. Частину заборгованості за актом
приймання-передачі № D0-Y3269-011 від 30.09.2013
року в розмірі 8000,00 грн. сплачено в ході
розгляду даної справи.

Водночас залишок заборгованості в
розмірі 1433,00 грн. згідно акта
приймання-передачі № D0-Y3269-011 від 30.09.2013
року була сплачена відповідачем 17.06.2014
року, про що свідчить копія платіжного
доручення № 462 (а.с. 42), тоді як позивач
звернувся до суду з позовом 19.06.2014 року,
що підтверджується відповідним
відтиском поштового штемпелю на
конверті (а.с. 23). Враховуючи, що залишок
заборгованості за актом
приймання-передачі № D0-Y3269-011 від 30.09.2013
року в сумі 1433,00 грн. сплачено
відповідачем до моменту подання
позову, суд відмовляє у задоволенні
позову в цій частині.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Як вже було вказано вимогу про
погашення суми заборгованості було
одержано відповідачем 03.03.2014 року,
тобто з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК України
останнім днем виконання зобов'язань по
сплаті заборгованості за даною вимогою
є 10.03.2014 року.

За таких обставин судом за допомогою
ІАЦ "Ліга" здійснено власний
перерахунок 3% річних, починаючи з 11.03.2014
року (з урахуванням оплати 17.06.2014 року).
За результатами перерахунку стягненню
підлягають 87,45 грн. 3% річних.

Клопотання про витребування
додаткових доказів по справі в порядку
ст. 38 ГПК України від сторін не
надходили.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України та ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Сторони
вільні у наданні до суду своїх доказів
та у доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин даної справи,
з'ясування природи дійсних
правовідносин між сторонами у даному
спорі та чинного законодавства
України, яке повинно застосовуватися
до них при вирішенні спорів, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову.

Судові витрати згідно ст. 49 ГПК України
та з урахуванням п. 5.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу" покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Щодо поданого позивачем клопотання про
розподіл судових витрат суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

У відповідності до приписів ст. 44 ГПК
України судові витрати складаються з
судового збору, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Згідно роз'яснень, наданих у постанові
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", до
інших витрат у розумінні статті 44 ГПК
відносяться, зокрема: суми, які
підлягають сплаті особам, викликаним
до господарського суду для дачі
пояснень з питань, що виникають під час
розгляду справи (стаття 30 названого
Кодексу); витрати сторін та інших
учасників судового процесу, пов'язані з
явкою їх або їхніх представників у
засідання господарського суду, за
умови, що таку явку судом було визнано
обов'язковою.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, ухвалою від 01.07.2014 року (а.с. 1)
явку представника позивача в судове
засідання було визнано обов'язковою. На
підтвердження суми витрат, пов'язаних з
явкою представника до суду, позивачем
надано відповідний посадочний
документ, виданий на ім'я ОСОБА_1. Згідно
вказаного документа вартість проїзду
представника позивача за маршрутом
Київ-Полтава склала 170,51 грн.

Приймаючи до уваги наведене вище,
клопотання про розподіл судових витрат
є обгрунтованим та підтвердженим
відповідними доказами, внаслідок чого
підлягає задоволенню. Водночас в силу
ст. 49 ГПК України ці витрати як різновид
судових так само покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог - стягненню
підлягає 144,83 грн. витрат, пов'язаних з
явкою представника позивача до суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82-85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути зі Служби автомобільних
доріг України в Полтавській області
(36039, м. Полтава, вул. Куйбишева, 22-а, код
згідно ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТЛ" (03134, м. Київ, вул.
Симиренка, 36, код згідно ) -
87,45 грн. 3% річних та 1696,67 грн. судових
витрат.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В частині стягнення 8000,00 грн.
основного боргу провадження у справі
припинити.

4. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 02.09.2014 року.

Суддя
Гетя Н.Г.