ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
Справа № 925/1444/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого судді Чевгуза О.В.,
при секретарі судового засідання
Олійник І.С., за участю представників:

від позивача: Заяць І.І. - представник за
довіреністю,

від відповідача: Росол В.І. - начальник,
Мельник В.В. - представник за
довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду Черкаської області у м. Черкаси
справу за позовом публічного
акціонерного товариства
«Черкасиобленерго»

до комунального підприємства
«Водоканал» Тальнівської міської ради

про стягнення 110 109,74 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Черкасиобленерго» звернулося до суду
з позовною заявою про стягнення з
комунального підприємства
«Водоканал» Тальнівської міської ради
110 109,74 грн. боргу за перетікання
реактивної електричної енергії за
період з січня 2001 року по серпень 2014
року.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила задовольнити
з підстав, викладених у позові.
Пояснила, що заборгованість виникла за
вказаний вище період, зокрема, на
підставі договорів про постачання
електричної енергії №26 від 28.04.2009 та №26
від 01.03.2013.

Представник відповідача позов визнав
частково на суму 1540,83 грн., просив
застосувати позовну давність до вимог
за період з січня 2001 року до серпня 2011
року.

У судовому засіданні, що відбулося
04.09.2014, було оголошено перерву до 09.09.2014.

У судовому засіданні 09.09.2014 згідно з ст.
85 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України)
було оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення.

Заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши
наявні у справі докази, суд вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

28.04.2009 між Тальнівським РЕМ
(постачальник за договором) та
комунальним підприємством
«Водоканал» (споживач за договором)
було укладено договір №26 про
постачання електричної енергії (далі -
договір №1).

01.03.2013 між публічним акціонерним
товариством «Черкасиобленерго» від
імені якого діє Тальнівський район
електричних мереж (постачальник за
договором, позивач по справі) в особі
директора Остапенка В.О., що діє на
підставі Положення про РЕМ (УЕМ) та
довіреності №58/09-03 від 05.01.2012 та
комунальним підприємством
«Водоканал» (споживач за договором,
відповідач по справі), що здійснює
діяльність на підставі Статуту, в особі
начальника Росола В.І. було укладено
договір №26 про постачання електричної
енергії (далі - договір №2).

Відповідно до предмету договорів
постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача в
межах дозволеної потужності, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснює інші
платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до п.2.2.2. договорів
постачальник зобов'язався постачати
споживачу електроенергію, як різновид
товару, в обсягах, визначених
відповідно до розділу 5, та з
урахуванням умов розділу 6 договору
(додаток «Обсяги постачання
електричної енергії споживачу та
субспоживачу»).

Згідно з п.2.3.3. договорів споживач
зобов'язався оплачувати постачальнику
вартість використаної електричної
енергії згідно з умовами додатків
«Порядок розрахунків» та «Графік
зняття показів засобів обліку
електричної енергії».

Відповідно до додатку №3 до договору №1
«Порядок розрахунків» розрахунковим
періодом за активну і реактивну
електричну енергію та інші платежі
вважається період часу з 20 числа
минулого місяця по 20 число поточного
місяця за який визначається обсяг
спожитої електроенергії.

Відповідно до додатку №3 до договору №2
«Порядок розрахунків» розрахунковим
періодом для визначення обсягу
спожитої електричної енергії та інші
платежі вважається період часу з 20
числа попереднього місяця до такого ж
числа розрахункового місяця.

Споживач протягом перших п'яти днів
поточного календарного місяця
здійснює, на підставі самостійно
отриманих у постачальника рахунків,
повну попередню оплату вартості
договірної величини споживання
електричної енергії, заявленої на
розрахунковий період, згідно з
додатком до договору «Обсяги
постачання електричної енергії
споживачу та субспоживачу» одним
платежем за діючими тарифами.

Остаточний розрахунок споживач
здійснює на підставі виставлених
постачальником рахунків відповідно
даних про фактичне споживання
електричної енергії, визначеного за
показами розрахункових засобів обліку,
які фіксуються у терміни, передбачені
договором, та/або розрахунковим шляхом,
у випадках передбачених ПКЕЕ на
протязі п'яти операційних днів після
розрахункового періоду.

Відповідно до п. 9.4 договорів, ті
набирають чинності з дня підписання та
вважаються продовженими на кожен
наступний календарний рік, якщо за
місяць до закінчення терміну дії
договору жодна із сторін не заявить про
припинення його дії або перегляд його
умов.

Позивачем зазначено, що комунальне
підприємство «Водоканал»
Тальнівської міської ради порушило
свої зобов'язання за договорами щодо
сплати за спожиту електричну енергії,
внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі 110109,74 грн.,
сума якої визначена станом на 01.08.2014, за
період з січня 2001 року по серпень 2014
року.

Позивачем на підтвердження позовних
вимог за вказаний період надані
рахунки-фактури, акти та звіти
використання електричної енергії,
розрахунок суми боргу, акт звірки
розрахунків за надані послуги
постачання електричної енергії станом
на 04.07.2014, підписаний Тальнівським РЕМ
та КП «Водоканал».

Свої заперечення проти позову
відповідач у судовому засіданні та
відзиві обґрунтовує тим, що позивач не
конкретизує за який період утворилася
заборгованість (з розшифровкою за
кожний рік та сума утворення боргу), не
надав підтверджуючих відповідно до п.
7.5. договору відповідно оформлених
документів (акт про використану
електричну енергію та ін.). Керуючись
ст. 257 Цивільного кодексу України
просив застосувати позовну давність до
вимог за період з січня 2001 року до
серпня 2011 року. Крім того, враховуючи,
що у договорі від 28.04.2009 не зазначено
найменування постачальника, вважає, що
позивач не має право звертатися за
захистом своїх прав за цим договором.

Взаємовідносини, які виникають в
процесі продажу і купівлі електричної
енергії між виробниками або
постачальниками електричної енергії
та споживачами (на роздрібному ринку
електричної енергії), регулюються
Правилами користування електричною
енергією, затвердженими постановою
НКРЕ від 31.07.96 №28, зареєстрованими в
Міністерстві юстиції України 02.08.96 за
№417/1442 (із змінами) (далі - Правила).

Дія цих Правил поширюється на всіх
юридичних осіб та фізичних осіб (крім
населення) (абзац другий пункту 1.1
Правил).

Згідно з положеннями пункту 1.3 Правил
постачання електричної енергії для
забезпечення потреб електроустановки
здійснюється на підставі договору про
постачання електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, або договору про
купівлю-продаж електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за нерегульованим
тарифом.

Договір про постачання електричної
енергії на основі типового договору
(Додаток 3 до Правил) укладається
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом з усіма
споживачами та субспоживачами (крім
населення), об'єкти яких розташовані на
території здійснення ліцензованої
діяльності постачальником електричної
енергії за регульованим тарифом (абзац
перший пункту 1.6 Правил).

Договір про постачання електричної
енергії є основним документом, який
регулює відносини між постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без
договору не допускається (положення
пункту 5.1 Правил).

Позивачем суду надані договори №№1, 2
про постачання електричної енергії.

У тексті договору №1 не зазначено назву
суб'єкта господарської діяльності -
постачальника, але зазначено, що той
«здійснює діяльність на підставі
ліцензії ПС 0704, (далі - Постачальник), в
особі директор Остапенко Володимир
Олександрович, що діє на підставі
довіреності від 29.01.09». Договір має
реквізити сторін (місцезнаходження та
банківські реквізити), підписаний
керівниками та посвідчений печатками.

Відтак, суд відхиляє заперечення
відповідача, що обґрунтовані
відсутністю у договорі від 28.04.2009
найменування постачальника, про те, що
позивач не має право звертатися за
захистом своїх прав за цим договором.

Відповідно до п. 9.4. договору №1 він
набирає чинності з дня його підписання
і укладається на строк до 31 грудня 200_
року. Договір вважається продовженим
на наступний термін, якщо за місяць до
закінчення терміну дії договору жодною
із Сторін не буде заявлено про
припинення його дії або перегляд його
умов.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені
актами цивільного законодавства,
правочином або рішенням суду.

Згідно з ст. ст. 252 - 254 ЦК України, строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати. Строк, що визначений роками,
спливає у відповідні місяць та число
останнього року строку.

Додаткових угод про продовження дії
договору №1 сторони не укладали.

Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком,
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Враховуючи, умови договору №1, плату за
користування електричною енергією за
цим договором, що є предметом даного
позову, позивач почав нараховувати з
моменту його укладення та після
закінчення дії договору (до укладення
договору №2), у відповідача існував
обов'язок щодо сплати коштів за спожиту
електричну енергію відповідно до умов
договору №1.

Позивачем не надано суду жодного
договору про постачання електричної
енергії, що укладався б з відповідачем
на постачання електричної енергії з
січня 2001 року до 28.04.2009.

Однак, це не являється підставою не
вважати відповідача споживачем
електричної енергії за вказаний період
як особи, що використовує її для
забезпечення потреб власних
електроустановок на підставі договору
та не розповсюдження на відповідача
Правил, зокрема, щодо оплати енергії.

Відповідно до ст.ст. 193, 202
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) та ч.1 ст.509, ст.ст. 525, 526, 530 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору
енергопостачання є договір про
постачання електричної енергії
споживачу. Особливості постачання
електричної енергії споживачам та
вимоги до договору про постачання
електричної енергії встановлюються
законами України «Про засади
функціонування ринку електричної
енергії України» та «Про
електроенергетику».

Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Предметом договору енергопостачання є
окремі види енергії з найменуванням,
передбаченим у державних стандартах
або технічних умовах.

Відповідно до ст. 276 ГК України оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється відповідно до умов
договору. Договір може передбачати
попередню оплату, планові платежі з
наступним перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач з січня 2001 року не виконав
свої зобов'язання, а саме не
перерахував в повному обсязі позивачу
кошти за електричну енергію.

Відповідач заявив клопотання про
застосування позовної давності до
вимог за період з січня 2001 року до
серпня 2011 року, що встановлена
тривалістю у три роки.

Відповідно до п.9 додатку №3 до договору
№1 «Порядок розрахунків» «сторони
домовилися, що термін позовної давнини
по розрахунках за використану
електричну енергію складає п'ять
років».

Позовна давність, за визначенням
статті 256 ЦК України, - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 ЦК України
передбачена можливість застосування
позовної давності, у тому числі й
спеціальної, лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом.

У постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
зазначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску позовної
давності.

Якщо позовні вимоги господарським
судом визнано обґрунтованими, а
стороною у справі заявлено про сплив
позовної давності, то суд зобов'язаний
застосувати до спірних правовідносин
положення статті 267 ЦК України та
вирішити питання про наслідки такого
спливу (тобто або відмовити в позові у
зв'язку зі спливом позовної давності,
або, за наявності поважних причин її
пропущення, - захистити порушене право,
але в будь-якому разі вирішити спір з
посиланням на зазначену норму ЦК
України).

За правилами частини першої статті 259
ЦК України сторонам дозволено за
домовленістю збільшувати встановлену
законом як загальну, так і спеціальну
позовну давність.

Умова про збільшення позовної давності
може бути вміщена як в укладеному
сторонами договорі купівлі-продажу,
поставки, надання послуг тощо, так і в
окремому документі або в листах,
телеграмах, телефонограмах та інших
документах, якими обмінювалися сторони
і які повинні однозначно свідчити про
досягнення згоди сторін щодо
збільшення строку позовної давності.

У зобов'язальних правовідносинах, в
яких визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином
визначено різні строки виконання
окремих зобов'язань, що з нього
виникають (наприклад, у зв'язку з
поетапним виконанням робіт або з
розстроченням оплати), позовна
давність обчислюється окремо стосовно
кожного з таких строків. Позовна
давність за позовами, пов'язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
орендна плата тощо), обчислюється
окремо за кожним простроченим
платежем.

Відтак, враховуючи домовленість сторін
про збільшення встановленої законом
позовної давності, суд відмовляє в
позові в частині стягнення 72148,35 грн. у
зв'язку зі спливом позовної давності,
до стягнення підлягає заборгованість у
сумі 37961 грн. 39 коп.

Судові витрати підлягають розподілу
між сторонами відповідно до вимог ст. 49
ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
«Водоканал» Тальнівської міської ради
(вул. Соборна, 32, м. Тальне, Черкаська
область, , р/р 4000 в
ПАТ КБ «Надра», МФО 380764) на користь
публічного акціонерного товариства
«Черкасиобленерго» (вул. Гоголя, 285, м.
Черкаси, , р/р 83 в
Черкаське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 354507) 25808
грн. 42 коп. основного боргу, 759 грн. 23
коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 12 вересня
2014 року

Суддя
О.В. Чевгуз