м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14244/14 06.08.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Фудмаркет» до 1)
Публічного акціонерного товариства
«Омега Банк», 2) Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
провизнання договору недійснимСуддя
Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Перетятько В.Є. -
представник від відповідача-1не
з'явились від відповідача-2Мединський
М.М. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фудмаркет»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Омега Банк»
та Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про визнання недійсним
договору купівлі-продажу прав вимоги №
1 від 18.06.2013, укладеного між Публічним
акціонерним товариством «Омега Банк»
та Публічним акціонерним товариством
«Дельта Банк».

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
спірним правочином відповідачем-1
відступлено на користь відповідача-2
право вимоги за кредитним договором №
19К-Н від 21.01.2011. Оскільки у
відповідності до ч. 3 ст. 512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом, а положеннями кредитного
договору № 19К-Н від 21.01.2011, за
твердженням позивача, встановлено
неможливість заміни кредитора у даному
зобов'язанні, то договір
купівлі-продажу прав вимоги № 1 від
18.06.2013 є таким, що суперечить нормам
законодавства.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/14244/14
та призначено розгляд справи на 06.08.2014.

В судове засідання, призначене на 06.08.2014
представник позивача з'явився, позовні
вимоги підтримав.

Представник відповідача-2 в судове
засідання з'явився, подав письмовий
відзив на позов, в якому відповідач
проти позову заперечує.

Представник відповідача-1 в судове
засідання не з'явився.

Про причини неявки представників
відповідач-1 суд не повідомив, хоча про
час та місце розгляду справи
відповідач був належним-1 чином
повідомлений, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення
№090 від 18.07.2014.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 04080, м. Київ, вул.
Новокостянтинівська, 18, літера В, на яку
було відправлено ухвалу суду,
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами та вказано у позові.

В судовому засіданні 06.08.2014 представник
позивача заявив усне клопотання про
відкладення розгляду справи,
мотивоване неявкою в судове засідання
представників відповідача-1.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач-1 був належним
чином повідомлений, а неявка
представників відповідача-1 не
перешкоджає розгляду справи по суті,
суд дійшов висновку, що у відповідності
до положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
може бути розглянута за наявними в ній
документами.

У зв'язку з наведеним клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи судом відхилено.

Також в судовому засіданні позивачем
було заявлено клопотання про
витребування оригіналу Договору
купівлі-продажу прав вимоги № 1 від
18.06.2013.

Однак, наведене клопотання судом
відхилено, оскільки в матеріалах
справи міститься копія такого
договору, відповідність оригіналу якої
засвідчено позивачем.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача-2,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2011 між Публічним акціонерним
товариством «Сведбанк» (найменування
якого було змінено на Публічне
акціонерне товариство «Омега Банк») та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фудмаркет» (як
позичальником) було укладено кредитний
договір № 19К-Н (надалі - Кредитний
договір), за змістом якого банк надає
позичальнику грошові кошти у вигляді
кредитної лінії, що не поновлюється, у
розмірі, на строк та на умовах,
передбачених у цьому договорі, а
позичальник зобов'язується повернути
кошти, одержані в рахунок кредитної
лінії, сплатити проценти за
користування кредитною лінією та
виконати свої зобов'язання 18.06.2013 між у
повному обсязі у строки, передбачені
цим Договором.

18.06.2013 між Публічним акціонерним
товариством «Омега Банк» (продавець;
первісний кредитор) та Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
(покупець; новий кредитор) укладено
договір купівлі-продажу прав вимоги № 1
(надалі - Договір).

За своїм змістом Договір
купівлі-продажу прав вимоги № 1 від
18.06.2013 є змішаним договором, який
містить в собі елементи договорів
купівлі-продажу та відступлення права
вимоги.

У відповідності до умов Договору
Публічне акціонерне товариство «Омега
Банк» продав (відступив), а Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»
купив права вимоги (як існуючі, так і
майбутні) продавця у якості кредитора
до позичальників за кредитними
договорами, в тому числі за Кредитним
договором № 19К-Н від 21.01.2011, також всі
права вимоги продавця до осіб, які
надали забезпечення, включаючи
будь-які та всі права вимоги та засоби
захисту прав, які доступні продавцю,
щодо виконання позичальниками та/або
особами, які надали забезпечення
будь-яких своїх обов'язків за
кредитними договорами та договорами
забезпечення.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків; правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що положеннями Кредитного
договору №19К-Н від 21.01.2011 встановлено
неможливість заміни кредитора у даному
зобов'язанні, а тому, за твердженням
позивача, спірний договір суперечить
положенням ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу
України, що є підставою для визнання
такого договору недійсним.

Однак, доводи відповідача про
наявність підстав для визнання
спірного Договору недійсним судом
відхиляються з огляду на таке.

По-перше, внаслідок укладення спірного
правочину відбулась заміна кредитора у
зобов'язаннях, що виникають за
Кредитним договором № 19К-Н від 21.01.2011.
Позивач у правовідносинах за Кредитним
договором виступає боржником, а
Публічне акціонерне товариство «Омега
Банк» - кредитором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові (ч.
1 ст. 513 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст. 512 Цивільного кодексу
України встановлено, що кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

Зі змісту укладеного між позивачем та
відповідачем-1 Кредитного договору
вбачається, що Кредитний договір не
містить застережень стосовно
неможливості заміни кредитора у
зобов'язанні, що виникають із даного
договору.

Навпаки, відповідно до п. 9.4 Кредитного
договору банк має право повністю або
частково відступити свої права свої
права та зобов'язання по цьому
договору, а також по угодам, пов'язаним
із забезпеченням повернення кредиту, а
також обміняти або продати борг по
цьому Договору третій особі без згоди
позичальника.

Доказів існування будь-яких додаткових
угод до Кредитного договору, якими б
вносились зміни до Кредитного договору
та погоджено сторонами неможливість
заміни кредитора у відповідному
зобов'язанні, позивачем не на надано.
Також матеріали справи не містять
відомостей стовно наявності судових
рішень про визнання недійсним
Кредитного договору в частині пункту 9.4
Кредитного договору.

Отже, позивачем належними та
допустимим доказами не доведено
існування застереження щодо
неможливості заміни кредитора у
Кредитному договорі № 19К-Н від 21.01.2011, а
дані твердженні позивача
спростовуються безпосередньо
положеннями самого Кредитного
договору (пункт 9.4).

За таких обставин, доводи відповідача
про те, що Договір купівлі-продажу прав
вимоги № 1 від 18.06.2013 суперечить
положенням чинного законодавства, в
тому числі ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу
України, судом відхиляються.

По-друге, ст. 15 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, скориставшись
при цьому належним способом захисту,
зокрема, наведеними ст. 16 Цивільного
кодексу України щодо визнання
правочину недійсним.

Відповідно до ст. 1 та ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України правом на звернення до
господарського суду за захистом
порушеного права або охоронюваного
законом інтересу наділені
підприємства та організації, права та
інтереси яких дійсно порушені.

Згідно зі ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Аналогічне положення стосовно того, що
згода позичальника (боржника) на
укладення правочину щодо відступлення
права вимоги за договором не
вимагається встановлено і в п. 9.4
Кредитного договору.

Отже, можливість укладення правочину
щодо відступлення права вимоги не
ставиться в залежність від
волевиявлення боржника щодо укладення
такого правочину.

Спірним договором не змінюються
положення основного договору, в тому
числі не збільшуєтьсяч обсяг
відповідальності боржника, а також не
встановлюються нових строків
виконання зобов'язань за основним
договором.

Матеріали справи та позовна заява не
містять посилань на фактичне порушення
прав позивача з боку відповідачів
внаслідок укладення Договору
купівлі-продажу прав вимоги № 1 від
18.06.2013.

Таким чином, оскільки позивачем не
доведено та судом не встановлено
обставин, з якими норми законодавства
пов'язують можливість визнання
правочину недійсними, а також
враховуючи, що позивачем не доведено
порушення його прав внаслідок
укладення спірного Договору, вимоги
позивача про визнання недійсним
Договору купівлі-продажу прав вимоги №
1 від 18.06.2013 задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 11.08.2014.

Суддя
Ю.М.
Смирнова