РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р.
Справа № 906/356/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Павлюк І. Ю.

суддя
Гудак А.В. ,

суддя
Миханюк М.В.

при секретарі
Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Янковий В.В. -
представник за довіреністю від 23.01.2014р.
№11

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Елмакс", м.Бердичів
Житомирської області

на рішення господарського суду
Житомирської області

від 15.05.14 р. у справі № 906/356/14 (суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айсберг-Фіш",
м.Дніпропетровськ

до Приватного підприємства "Елмакс",
м.Бердичів Житомирської області

про стягнення 48800,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 15.05.2014р. у
справі №906/356/14 позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Айсберг-Фіш" до Приватного
підприємства "Елмакс" про стягнення
48800,04грн. задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства
"Елмакс" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Айсберг-Фіш" 41800,04грн. боргу, а також
1827,00грн. сплаченого судового збору.

Припинено провадження у справі в
частині стягнення боргу в сумі 7000,00грн..

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Приватне підприємство "Елмакс"
звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржене
рішення скасувати та прийняти нове,
яким у задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Айсберг-Фіш" про стягнення з
Приватного підприємства "Елмакс"
48800,04грн. заборгованості відмовити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник
зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого
господарського суду прийняте з
порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає, що позивачем (продавець)
було надано відповідачу (покупець)
повний пакет документів, що
супроводжував здійснення трьох
господарських операцій (двох поставок
і одного повернення), а саме: видаткова
накладна №Ви-0001802 від 27.09.2013р.,
товарно-транспортна накладна №0001802 від
27.09.2013р., податкова накладна №200242 від
27.09.2013р. на суму 27066,09грн., видаткова
накладна №Ви-0001863 від 07.10.2013р.,
товарно-транспортна накладна №0001863 від
07.10.2013р., податкова накладна №200057 від
07.10.2013р. на суму 56590,15грн., прибуткова
накладна (возврат) №Ви-0000513 від 09.10.2013р.,
розрахунок №200078 від 09.10.2013р.
коригування кількісних і вартісних
показників до податкової накладної від
07.10.2013р. №200057 на суму 8507,70грн.,
довіреності на право приймання товару
№ 180 і № 181. Отже, позивачем було
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 27066,09грн. + 56590,15грн. =
83656,24грн., з яких товару на суму 8507,70грн.
повернуто;

- вказує, що 16.01.2014р. позивачем
електронною поштою було надіслано
сформований ним акт звірки, згідно
якого позивачем було поставлено
продукції відповідачу на суму 83656,24грн.,
з яких несплаченими залишалися
50148,54грн.. Також, враховуючи оплати
06.02.2014р та 11.02.2014р. на загальну суму
3000,00грн., на час звернення позивача до
суду сума товару, який залишався
неоплаченим, становила 47148,54грн., а не
48800,04грн.. Крім того, на час звернення
позивача до суду відповідач оплатив
отриманий товар на суму 28000,00грн.;

- вважає, що відповідач жодної
претензії чи вимоги про оплату товару
від позивача не отримував, а тому свого
обов'язку щодо виконання безстрокового
зобов'язання щодо оплати коштів перед
позивачем не порушував;

- обґрунтовує, що позивач не надав, а суд
не витребував для повного з'ясування
обставин справи документи, які могли б
свідчити про відсутність інших
договірних стосунків між сторонами,
про призначення і належність до спору
здійснених відповідачем оплат, про
встановлення кінцевого строку
виконання зобов'язання, зокрема,
засобами досудового врегулювання
спору (подібні документи у матеріалах
справи відсутні). Крім того, відповідач
не отримував копії позовної заяви та
доданих документів. Також, згідно
наданої позивачем квитанції про
відправку копії позовної заяви
відповідачу і за даними офіційної
Інтернет-сторінки ДП "Укрпошта", де у
вільному доступі в режимі дійсного
часу відслідковуються поштові
відправлення, лист позивача повернений
йому 22.05.2014р. (роздруківка додається). Не
був відповідач повідомлений і про
порушення 26.03.2014р. провадження у справі,
а відповідно й про перше засідання,
призначене на 15.04.2014р. (в матеріалах
справи відсутні докази отримання
ухвали від 26.03.2014р. відповідачем);

- зазначає, що до засідання 15.05.2014р.
позивач так і не підписав мирову угоду,
як було з ним про те обумовлено, і надав
суду докази про сплату відповідачем
після порушення провадження у справі
лише 7000,00грн. замість сплачених
насправді 17000,00грн., хоча 15.05.2014р. йому
було відомо про платежі від 12.05.2014р. і
13.05.2014р. на загальну суму 10000,00грн.
(докази сплати надаються).

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 16.06.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено її розгляд
на 12.08.2014р..

27.06.2014р. на адресу суду від ТОВ
"Айсберг-Фіш" надійшли письмові
пояснення від 25.06.2014р. на апеляційну
скаргу відповідача, в яких останнє
просить прийняти рішення по справі про
стягнення з ПП "Елмакс" 29148,54грн.,
1827,00грн. сплаченого судового збору та
припинити провадження у справі в
частині стягнення боргу в сумі
12651,50грн.. Також, до зазначених пояснень
позивачем додано оригінал акту звірки
взаємних розрахунків між сторонами
станом на 30.05.2014р..

Згідно розпорядження в.о. голови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014р., у
зв'язку з перебуванням у відпустці
судді Савченка Г.І., визначено колегію у
складі суддів: головуючий суддя -
Павлюк І. Ю., судді Гудак А.В., Миханюк
М.В..

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014р.
апеляційну скаргу у даній справі
прийнято до провадження колегією
суддів у новому складі.

12.08.2014р. на адресу суду від ПП "Елмакс"
надійшло пояснення від 12.08.2014 №96, в
якому останній зазначає, що станом на
12.08.2014р. його заборгованість перед
позивачем становить 29148,54грн..

12.08.2014р. на адресу суду від ПП "Елмакс"
надійшло пояснення від 12.08.2014р. №97, в
якому останній вказує, що станом на
12.08.2014р. запитів до нього від органів
Міністерства доходів і зборів України,
щодо розбіжностей у зареєстрованих ТОВ
"Айсберг-Фіш" податкових накладних
№200242 від 27.09.2013р., №200057 від 07.10.2013р.,
розрахунку №200078 від 09.10.2013р.
коригування кількісних і вартісних
показників до податкової накладної від
07.10.2013р. №200057 не надходило.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причину
неявки суд не повідомив.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції та той факт, що неявка в
засідання суду представника позивача,
належним чином та відповідно до
законодавства повідомленого про дату,
час та місце розгляду справи, не
перешкоджає перегляду оскарженого
судового акту, судова колегія
розглянула апеляційну скаргу за
відсутності представника останнього.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши повноту
з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
відповідність висновків, викладених у
рішенні місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскарженого рішення, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Айсберг-Фіш" у період
з 27.09.2013р. по 07.10.2013р. поставило
Приватному підприємству "Елмакс" товар
на загальну суму 83656,24 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, а саме: видатковою
накладною №Ви-0001802 від 27.09.2013р. на суму
27066,09грн., товарно-транспортною
накладною №0001802 від 27.09.2013р., податковою
накладною №200242 від 27.09.2013р. на суму
27066,09грн.; видатковою накладною №Ви-0001863
від 07.10.2013р. на суму 56590,15грн.,
товарно-транспортною накладною №0001863
від 07.10.2013р., податковою накладною №200057
від 07.10.2013р. на суму 56590,15грн. (а.с.54-59).

Водночас Приватне підприємство
"Елмакс" частково повернуло Товариству
з обмеженою відповідальністю
"Айсберг-Фіш" поставлений йому товар на
загальну суму 8507,70грн., що
підтверджується прибутковою накладною
(возврат) №Ви-0000513 від 09.10.2013р. на суму
8507,07грн., розрахунком №200078 від 09.10.2013р.
коригування кількісних і вартісних
показників до податкової накладної від
07.10.2013р. №00057 на суму 8507,70грн. та актом
про прийняття продукції від 08.10.2013р.
(а.с.21, 60-61).

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати отриманого товару в повному
обсязі не виконав, а лише частково
оплатив його на суму 28000,00грн., що
стверджується наявними у матеріалах
справи банківськими виписками.

За вказаних обставин, ТОВ "Айсберг-Фіш"
звернулося до господарського суду
Житомирської області з позовом до ПП
"Елмакс" про стягнення 48800,04грн. боргу.
Також просить покласти на відповідача
витрати по оплаті судового збору
(а.с.2-3).

Як вже зазначалося, рішенням
господарського суду Житомирської
області від 15.05.2014р. у справі №906/356/14
позов задоволено частково (а.с.38-39).

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 30148,54грн. основного
боргу та припинення провадження у
справі в частині стягнення боргу за
поставлену продукцію в сумі 7000,00грн.
при цьому вважає, що оскаржене рішення
підлягає частковому скасуванню з
огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Згідно п.3 ч.1 ст.3, ст.627 ЦК України,
встановлено принцип свободи договору,
який передбачає, що сторони є вільними
в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України визначено, що
зобов'язанням є правовідносини, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Таке ж положення містить і
ст. 173 ГК України, в якій зазначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

В ч.2 ст.175 ГК України зазначено, що
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Приписами ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

В силу ст.ст.525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

У відповідності до ч.1, 2 ст.712 ЦК України,
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму;
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Приписами ч.1, 6 ст.265 ГК України
встановлено, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти товар (товари)
і сплатити за нього певну грошову суму.
До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено що, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно ч.1 ст.692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

У ст.9 вказаного Закону вказано, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як свідчать матеріали справи, факт
поставки товару на суму 83656,24грн.
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними №Ви-0001802
від 27.09.2013р. на суму 27066,09грн. та №Ви-0001863
від 07.10.2013р. на суму 56590,15грн., що
підписані представниками сторін та
скріплені відтисками їх печаток,
товарно-транспортними накладними
№0001802 від 27.09.2013р. та №0001863 від 07.10.2013р.,
податковими накладними №200242 від
27.09.2013р. на суму 27066,09грн. та №200057 від
07.10.2013р. на суму 56590,15грн., при цьому
частину товару відповідачем було
повернуто позивачу, про що свідчить
прибуткова накладна (возврат) №Ви-0000513
від 09.10.2013р. на суму 8507,07грн., розрахунок
№200078 від 09.10.2013р. коригування
кількісних і вартісних показників до
податкової накладної від 07.10.2013р. №00057
на суму 8507,70грн..

Всього поставлено відповідача товару
на суму 75148,54грн..

Таким чином, отримавши товар 27.09.2013р. та
07.10.2013р., відповідач зобов'язаний був
його оплатити.

В силу ч.3 ст.692 ЦК України, у разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару.

Як вже зазначалось, відповідач
частково оплатив поставлений йому
позивачем товар на суму 28000,00грн., що
стверджується наявними у матеріалах
справи банківськими виписками
(а.с.67-76).

Всього заборгованість відповідача на
момент звернення позивача до суду
складала 47148,54грн..

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідач після порушення
провадження (ухвала господарського
суду Житомирської області від 26.03.2014р. у
даній справі) частково погасив
заборгованість в сумі 7000,00грн., а саме
10.04.2014р. на суму 2000,00грн., 11.04.2014р. на сумі
2000,00грн., 14.04.2014р. на суму 1000,00грн.,
25.04.2014р. на суму 2000,00грн.. про що
свідчать відповідні банківські
виписки (а.с.77-80).

Водночас, з доданих до матеріалів
апеляційної скарги справи банківських
виписок вбачається, що станом на момент
прийняття рішення (15.05.2014р.) сума
основного боргу відповідача за
отриманий товар змінилася, оскільки
останній здійснив подальше погашення
своєї заборгованості перед позивачем,
про що свідчать банківські виписки від
12.05.2014р. на суму 5000,00грн. та від 13.05.2014р.
на суму 5000,00грн. (а.с.81-82).

Відповідно до наданих позивачем
письмових пояснень від 25.06.2014р. на
апеляційну скаргу відповідача та
долученого до них оригіналу акту
звірки взаєморозрахунків підписаного
сторонами та скріпленого відтисками їх
печаток (а.с.104), станом на момент
прийняття рішення (15.05.2014р.),
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 30148,54грн.
((27066,09грн.+56590,15грн.) - 8507,70грн.) - 28000,00грн. -
7000,00грн. - 5000,00грн. - 5000,00грн. = 30148,54грн.)
(а.с.104).

При цьому, відповідач не надав суду
доказів про сплату заборгованості за
отриманий товар у розмірі 30148,54грн.
станом на момент прийняття рішення
(15.05.2014р.) й не спростовує його наявність
у зазначеному розмірі станом на момент
прийняття рішення (15.05.2014р.) в
апеляційній скарзі.

З врахуванням наведеного вище, колегія
суддів приходить до висновку, що
задоволенню підлягає вимога позивача
щодо стягнення з відповідача 30148,54грн.
заборгованості за поставлений товар.

Водночас, як вбачається з акту звірки
взаємних розрахунків між сторонами
станом на 30.05.2014р. відповідачем також
здійснено погашення заборгованості
27.05.2014р. на суму 1000,00грн., про що свідчить
відповідна банківська виписка (а.с.83),
проте, в даному випадку зазначена сума
погашеної заборгованості колегією
суддів не береться до уваги, оскільки
подальше погашення заборгованості на
вказану суму відбулося вже після
прийняття рішення у даній справі та не
може включатись до визначення
остаточної суми основної
заборгованості в рішенні суду. Однак,
колегія суддів зазначає, що відповідач
не позбавлений права звернутись на
стадії виконання рішення суду до
відповідних органів для включення
зазначеної оплати в погашення суми
заборгованості, що підлягає до
стягнення за рішенням суду.

Відносно доводів апеляційної скарги
про те, що до засідання 15.05.2014р. позивач
так і не підписав мирову угоду до уваги
колегії суддів не приймається,
оскільки зазначена обставина є правом
позивача, а не його обов'язком.

У відповідності до ст.32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно вимог ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

За змістом ст.36 ГПК України, письмовими
доказами є документи i матеріали, які
містять дані про обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору; письмові докази подаються в
оригіналі або в належним чином
засвідченій копії.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, колегія
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Айсберг-Фіш" підлягають частковому
задоволенню.

За наведених обставин, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню -
30148,54грн. заборгованості за поставлений
товар.

При цьому, в частині стягнення боргу в
сумі 17000,00грн. провадження у справі слід
припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК
України за відсутністю предмету спору
в зв'язку з частковою сплатою боргу
(після порушення провадження у даній
справі).

Крім того, колегія суддів, враховуючи
зібрані матеріли по справі та
підписаний акт звірки
взаєморозрахунків між сторонами,
приходить до висновку про відмову в
позові в частині стягнення з
відповідача 1651,50грн. заборгованості за
поставлений товар у зв'язку з його
необґрунтованістю (48800,04грн. - 47148,54грн. =
1651,50грн.).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга Приватного
підприємства "Елмакс" підлягає
частковому задоволенню, в свою чергу,
керуючись п.3 ч.1 ст.104 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення господарського суду
Житомирської області від 15.05.2014р. у
справі №906/356/14 слід скасувати частково.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України, на
відповідача покладаються витрати по
сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог, а
на позивача - витрати по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги пропорційно розміру
задоволення її вимог.

Керуючись ст.ст.101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Елмакс", м.Бердичів
Житомирської області задовольнити
частково.

2. Рішення господарського суду
Житомирської області від 15.05.2014р. у
справі №906/356/14 скасувати частково в
частині стягнення боргу в сумі 41800грн.
04коп., судових витрат в сумі 1827 грн.00коп.
та припинення провадження у справі в
частині стягнення боргу в сумі 7000грн.
00коп.

В цій частині прийняти нове рішення.

Резолютивну частину рішення викласти в
наступній редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Елмакс" (13300, Житомирська область,
м.Бердичів, вул.Європейська, 107,
ідентифікаційний код 25309773) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айсберг-Фіш" (49127,
м.Дніпропетровськ, вул.Виробнича, 4,
ідентифікаційний код 35863179) - 30148грн. 54
коп. боргу та 1765грн. 17коп. витрат по
сплаті судового збору.

3. Припинити провадження у справі в
частині стягнення боргу в сумі 17000грн.
00коп..

4. В частині стягнення 1651грн. 50коп. боргу
в позові відмовити.".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айсберг-Фіш" (49127,
м.Дніпропетровськ, вул.Виробнича, 4,
ідентифікаційний код 35863179) на користь
Приватного підприємства "Елмакс" (13300,
Житомирська область, м.Бердичів,
вул.Європейська, 107, ідентифікаційний
код 25309773) 217грн. 99коп. витрат зі сплати
судового збору за подання апеляційної
скарги.

4. Видачу наказів на виконання даної
постанови доручити господарському
суду Житомирської області.

5. Справу №906/356/14 повернути до
господарського суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Павлюк І. Ю.

Суддя
Гудак А.В.

Суддя
Миханюк М.В.

Віддрук. прим.:

1 - до справи,

2,3 - позивачу (49000, м.Дніпропетровськ,
вул.Дзержинського, 7, кв.55;

49127, м.Дніпропетровськ,
вул.Виробнича, 4),

4, 5 - відповідачу (13300, Житомирська
область, м. Бердичів, вул. Європейська,
107;

13300, Житомирська
область, м. Бердичів, ву. Південна, 54/3,
кв.26),

6 - в наряд.