м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9500/14 04.08.14
За позовом Фізичної особи-підприємця
до Публічного акціонерного товариства
про зобов'язання повернути грошові
кошти у сумі 35 000, 00 грн.
від позивача: Бойко І.А.
від відповідача: Білобловський С.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Господарського суду міста
Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про зобов'язання
повернути грошові кошти у розмірі 35 000,00
грн., сплачених через касу відділення
банку для перерахування їх на рахунок
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області. Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем платіжного
доручення у встановлений законом
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.05.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/9500/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 02.07.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Під час провадження у справі позивач
подав заяву про зміну предмету позову,
у якій просив стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» грошової кошти у
розмірі 35 000, 00 грн., сплачені через касу
відділення № 1 Миколаївського
регіонального відділення
Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.
Відповідно до п. 3.12. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» право позивача на
зміну предмета або підстави позову
може бути реалізоване лише до початку
розгляду господарським судом справи по
суті та лише у суді першої інстанції
шляхом подання до суду відповідної
Тож, приймаючи до уваги, що заява
позивача не суперечить вимогам ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України та подана до початку розгляду
справи по суті, суд вважає за необхідне
прийняти її до розгляду та
У процесі провадження у справі
відповідач подав відзив на позовну
заяву, у якому проти позову заперечив,
мотивуючи свої заперечення тим, що
рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
розпочато процедуру ліквідації
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк», у зв'язку з чим
задоволення вимог кредиторів
відбувається у порядку, передбаченому
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».

Розгляд справи переносився відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України.

У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та просив
позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 04.08.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2014 р. Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 через касу відділення № 1
Миколаївського регіонального
відділення Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» внесено
грошові кошти за отримання ліцензії на
право роздрібної торгівлі
алкогольними напоями та тютюновими
виробами у розмірі 35 000, 00 грн.,
отримувачем яких вказано Первомайську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області, що
підтверджується квитанціями, належним
чином засвідчені копії яких містяться
в матеріалах справи

04.03.2014 р. Фізична особа підприємець
ОСОБА_1 звернувся до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» із заявою про
повернення грошових коштів у сумі 35 000,
00 грн. у зв'язку з неодержанням коштів
Первомайською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області,

Листом Публічне акціонерне товариство
«Брокбізнесбанк» повідомило позивача
про запровадження тимчасової
адміністрації, у зв'язку з чим вимоги
кредиторів не підлягають задоволенню в
силу положень Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що тимчасова адміністрація
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» призначена 28.02.2014 р., в
той час як міжбанківський переказ
грошових коштів, внесених Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 24.02.2014 р., мав
бути проведений у строк не пізніше
трьох банківських днів відповідно до
Закону України «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні».

При цьому, позивач відзначає, що
введення режиму тимчасової
адміністрації Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» не є
підставою невиконання банком
обов'язків щодо перерахування коштів,
отриманих через касу банку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

З аналізу наведених норм та
вищевикладених обставин, суд дійшов
висновку, що між сторонами виникли
зобов'язальні відносини, врегульовані
норами Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 1087 Цивільного кодексу
України розрахунки між юридичними
особами, а також розрахунки за участю
фізичних осіб, пов'язані із здійсненням
ними підприємницької діяльності,
провадяться в безготівковій формі.
Розрахунки між цими особами можуть
провадитися також готівкою, якщо інше
не встановлено законом.

У відповідності до ст. 1088 Цивільного
кодексу України при здійсненні
безготівкових розрахунків
допускаються розрахунки із
застосуванням платіжних доручень,
акредитивів, розрахункових чеків
(чеків), розрахунки за інкасо, а також
інші розрахунки, передбачені законом,
банківськими правилами та звичаями
ділового обороту.

Загальні засади функціонування
платіжних систем і систем розрахунків
в Україні, поняття та загальний порядок
проведення переказу коштів у межах
України, відповідальність суб'єктів
переказу, а також загальний порядок
здійснення нагляду (оверсайта) за
платіжними системами визначаються
Законом України «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні».

За визначенням п. 1.7. ст. Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» документ на переказ
готівки - документ на переказ, що
використовується для ініціювання
переказу коштів, поданих разом з цим
документом у готівковій формі;

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження. У разі
надходження розрахункового документа
клієнта до обслуговуючого банку після
закінчення операційного часу банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в цьому
розрахунковому документі, не пізніше
наступного робочого дня. Банки та їх
клієнти мають право передбачати в
договорах інші, ніж встановлені в
абзацах першому та другому цього
пункту, строки виконання доручень
клієнтів.

Пунктом 8.4. статті 8 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» передбачено, що
міжбанківський переказ виконується в
строк до трьох операційних днів.
Внутрішньобанківський переказ
виконується в строк, встановлений
внутрішніми нормативними актами банку,
але не може перевищувати двох
операційних днів.

Статтею 24 Закону України «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні»
встановлено, що банки, агенти банків та
учасники платіжних систем, які
приймають готівку (у тому числі за
допомогою платіжних пристроїв) для
подальшого її переказу, зобов'язані
видати після здійснення операції (у
тому числі за допомогою платіжного
пристрою) касовий документ
(квитанцію/чек тощо), який відповідно до
вимог нормативно-правових актів
Національного банку України з питань
ведення касових операцій банками
України містить усі обов'язкові
реквізити касового документа. При
використанні документа на переказ
готівки ініціювання переказу
вважається завершеним з моменту
прийняття до виконання банком або
іншою установою - учасником платіжної
системи документа на переказ готівки
разом із сумою коштів у готівковій
формі. Прийняття документа на переказ
готівки до виконання засвідчується
підписом уповноваженої особи банку або
іншої установи - учасника платіжної
системи чи відповідним чином
оформленою квитанцією.

Згідно з ст. 30 «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» переказ
вважається завершеним з моменту
зарахування суми переказу на рахунок
отримувача або її видачі йому в
готівковій формі. Банк отримувача в
разі надходження суми переказу
протягом операційного дня зобов'язаний
її зарахувати на рахунок отримувача
або виплатити йому в готівковій формі в
той самий день або в день (дата
валютування), зазначений платником у
розрахунковому документі або в
документі на переказ готівки.

Розглядаючи даний спір по суті, судом
встановлено, що рішенням Виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб № 9 від 28.02.2014 р. у
Публічному акціонерному товаристві
«Брокбізнесбанк» запроваджено
тимчасову адміністрацію на період з
03.03.2014 р. до 02.06.2014 р.

Постановою Національного банку
України № 339 від 10.06.2014 р. відкликано
банківську ліцензію Публічного
акціонерного товариство
«Брокбізнесбанк» та розпочато
ліквідацію останнього.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 45
від 11.06.2014 р. розпочато ліквідацію
Публічного акціонерного товариство
«Брокбізнесбанк» з відшкодуванням з
боку Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб коштів за вкладами з
11.06.2014 р. та призначено уповноважено
особою на ліквідацію провідного
професіонала з питань врегулювання
неплатоспроможності банків відділу
запровадження процедури тимчасово
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Куреного
Олександра Вікторовича на період з
11.06.2014 р. до 10.06.2015 р.

Нормами ст. 76 Закону України "Про банки
і банківську діяльність" встановлено,
що Національний банк України не
пізніше дня, наступного за днем
прийняття рішення про віднесення банку
до категорії неплатоспроможних,
повідомляє про це рішення Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб для
вжиття ним заходів, передбачених
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Правові, фінансові та організаційні
засади функціонування системи
гарантування вкладів фізичних осіб,
повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами, а
також регулюються відносини між
Фондом, банками, Національним банком
України, повноваження та функції Фонду
щодо виведення неплатоспроможних
банків з ринку і ліквідації банків
визначається Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Статтею 1 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
встановлено, що його метою є захист
прав і законних інтересів вкладників
банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків. Відносини,
що виникають у зв'язку із створенням і
функціонуванням системи гарантування
вкладів фізичних осіб, виведенням
неплатоспроможних банків з ринку та
ліквідації банків, регулюються цим
Законом, іншими законами України,
нормативно-правовими актами Фонду та
Національного банку України.

За приписами п.п. 6, 16 ст. 2 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" тимчасова адміністрація
- процедура виведення банку з ринку, що
запроваджується Фондом стосовно
неплатоспроможного банку в порядку,
встановленому цим Законом. Ліквідація
банку - процедура припинення банку як
юридичної особи відповідно до
законодавства.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" визначено, що під час тимчасової
адміністрації не здійснюється:
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; примусове стягнення
коштів та майна банку, звернення
стягнення на майно банку, накладення
арешту на кошти та майно банку;
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів);
зарахування зустрічних однорідних
вимог, якщо це може призвести до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, встановленого цим Законом.

Суд також звертає увагу, що відповідно
до приписів ст. 37 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" уповноважена особа Фонду має
право продовжувати, обмежувати або
припиняти здійснення банком будь-яких
операцій.

В той же час, матеріали даної справи не
містять відомостей щодо надання
уповноваженою особою Фонду дозволу на
продовження виконання відповідачем
розрахункових операцій з грошовим
коштами позивача.

Згідно зі ст. 45 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" фонд не пізніше робочого дня,
наступного за днем отримання рішення
Національного банку України про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію банку, розміщує інформацію
про це на своїй офіційній сторінці в
мережі Інтернет. Фонд здійснює
опублікування відомостей про
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду у газетах
"Урядовий кур'єр" та "Голос України" не
пізніше ніж через сім днів з дня
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку. Протягом 30 днів з дня
опублікування відомостей про
відкликання банківської ліцензії,
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду кредитори
мають право заявити уповноваженій
особі Фонду про свої вимоги до банку.
Вимоги фізичних осіб-вкладників у
межах гарантованої Фондом суми
відшкодування за вкладами не
заявляються.

Статтею 49 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
встановлено, що уповноважена особа
Фонду припиняє приймання вимог
кредиторів після закінчення 30 днів з
дня опублікування відомостей
відповідно до частини другої статті 45
цього Закону. Будь-які вимоги, що
надійшли після закінчення цього
строку, вважаються погашеними, крім
вимог вкладників у межах гарантованої
Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, після запровадження у
банку тимчасової адміністрації (з
метою виведення цього банку з ринку) та
переходу до процедури ліквідації
банку, задоволення вимог кредиторів
відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" та
виходячи з того, що найвищий пріоритет
мають зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
дійшов висновку, що вимоги Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, заявлені в
порядку позовного провадження є
необґрунтованими, у зв'язук з чим у суду
відсутні правові підстави для їх
задоволення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
позивач не позбавлений можливості
захистити свої майнові права в порядку,
передбаченому Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наведених
ним обґрунтувань, приймаючи до уваги
встановлені судом обставини та наявні
у справі докази, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 08.08.2014р.

Суддя
Пригунова А.Б.