ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2014 р.
Справа № 921/295/14-г/1

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів
Т.С.

суддів
Марко
Р.І.

Данко Л.С.

при секретарі Зошій М.Р.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз" м. Тернопіль № 287
від 27.06.2014 року

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 28.05.2014 року

у справі № 921/295/14-г/1

за позовом: Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" м. Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз" м. Тернопіль

про: стягнення інфляційних та 3% річних
в сумі 1 162 972 грн. 26 коп., -

За участю представників сторін:

від позивача: Мицько Р.М. - представник
на підставі довіреності № 49/10 від 30.12.13
року;

від відповідача: не з'явився;

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Тернопільської області від 28.05.2014 року
у справі № 921/295/14-г/1 (суддя Чопко Ю.О.)
повністю задоволено позовні вимоги
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз" про стягнення
інфляційних та 3% річних в сумі 1 162 972
грн. 26 коп.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 28.05.2014 року у справі №
921/295/14-г/1, відповідач-Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз" - звернувся з
апеляційною скаргою з неповноти
з'ясування місцевим господарським
судом обставин, що мають значення для
справи, та порушення норм
матеріального права.

Зокрема, скаржник посилається на
те, що нарахування 3% річних на суму
заборгованості, яка перебуває на
примусовому виконанні, законом не
передбачено. Також наголошує на тому,
що внаслідок реструктуризації
заборгованості на 10 років на підставі
мирової угоди, нарахування інфляційних
втрат не проводиться.

На підставі викладеного апелянт
просить рішення господарського суду
Тернопільської області від 28.05.14 р. у
справі № 921/295/14-г/1 скасувати та
відмовити у позові.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу №921/295/14-г/1
розподілено для розгляду головуючому -
судді Костів Т.С..

Розпорядженням в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 11.07.2014 року у
склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Марка Р.І. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.07.14р. подані
скаржником матеріали визнано
достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 05.08.14 р..

Розпорядженням в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 04.08.14 року, у
зв'язку із перебуванням судді Желіка
М.Б. у відпустці, у склад колегії суддів
для розгляду справи №914/1960/14
господарського суду Львівської
області введено замість судді Желіка
М.Б., суддю-Данко Л.С..

Представнику роз'яснено його
права згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 05.08.14 року
представник позивача з'явився, проти
апеляційної скарги заперечив, надав
усні пояснення по суті спору.

Представник скаржника в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не довів, хоч був належним чином
повідомлений про час, дату та місце
розгляду справи, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Враховуючи, що явка
представників сторін у судове
засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також беручи до уваги
п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. ,,Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції'', якою визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору, то справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами. Беручи до уваги
вищевикладене, колегія суддів дійшла
висновку про розгляд справи за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи та наявні
в них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз" задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду Тернопільської області від 28.05.2014
р. у справі № 921/295/14-г/1 слід залишити
без змін, з огляду на наступне:

як правильно встановлено судом
першої інстанції, рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 05.09.2012 року у справі
№1/53/5022-578/2012 з ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Тернопільміськгаз"
стягнуто на користь ДК "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 17685224 грн. 35 коп.
основного боргу, 1337080 грн. 77 коп. пені,
736792 грн. 05 коп. інфляційних втрат і 726449
грн. 72 коп. 3% річних.. На час розгляду
справи судом першої інстанції рішення
суду не виконано, сума основного боргу
складає 17685 224 грн. 35 коп.

При вирішенні спору суд першої
інстанції підставно виходив з того, що
у відповідності до ст. 193 ГК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. У ст. 525 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від виконання зобов'язань не
допускається, а у відповідності до ст.
599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Порушенням
зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК
України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зазначеним спростовується
посилання скаржника на те, що
нарахування 3% річних у спірних
відносинах не передбачено. Таке
нарахування здійснюється за весь час
прострочення до фактичного виконання
грошового зобов'язання. Посилання на
неможливість примусового виконання
судового рішення внаслідок мораторію,
введеного Законом України "Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу", не
заслуговує на увагу враховуючи, що
таким законом не заборонялось
добровільне виконання судових рішень,
а лише передбачалось зупинення
виконавчого провадження з примусового
його виконання.

Як вбачається з п.2 резолютивної
частини протоколу №47 засідання
правління Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" від 14
травня 2014 року, правління Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України": дозволило ДК "Газ України"
(Швидкий Е.А.) відповідно до норм
чинного законодавства укласти з ПАТ
"Тернопільміськгаз" угоди про
врегулювання погашення заборгованості
на загальну суму 21999833,95 грн., зі сплатою
рівними частинами, з терміном
розстрочення на 10 років. У тому числі,
ДК "Газ України" ПАТ "Нафтогаз України"
дозволено розстрочити сплату боргу за
договором від 20.12.10 №06/10-1999 (природний
газ для потреб населення), з якої 17685224,35
грн. - основний борг, 2804702,54 грн. - штрафні
санкції та судовий збір. Відтак,
остаточне вирішення питання про
розстрочення боргу залишене за ДК "Газ
України" ПАТ "Нафтогаз України". Це
спростовує аргумент скаржника про те,
що рішення НАК "Нафтогаз України" є
обов'язковими для ДК "Газ України".

Протоколом №47 встановлено
порядок розстрочення заборгованості,
яке повинно відбуватися відповідно до
норм чинного законодавства. Оскільки
борги відоповідача встановлені
судовим рішенням, єдиним способом
оформлення розстрочення боргу, який
відповідав би нормам чинного
законодавства, є підписання мирової
угоди сторін (ст. 78 ГПК України). Проте,
як вбачається із матеріалів справи
такої угоди укладено не було. Відтак,
посилання скаржника на ст. 10 Закону
України "Про забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу" є
безпідставним.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про відсутність передбачених законом
підстав для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103,
105 ГПК України, Львівський апеляційний
господарський суд , -

П О С Т А Н О
В И В:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Тернопільської області від 28.05.2014
р. у справі № 921/295/14-г/1 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
у касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються до
господарського суду Тернопільської
області.

Головуючий-суддя
Костів Т.С.

Суддя
Марко Р.І.

Суддя
Данко Л.С.