ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.Справа № 916/2523/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Н.В.
Комендатенко

за участю представників:

від позивача - Веретеннік О.М.,

від відповідача - Івашкова Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Виробничої
фірми „Судоремонт" у формі товариства
з обмеженою відповідальністю до
Державного підприємства
„Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційного управління
морських шляхів" про стягнення 1845804,79
грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданні суду 15.08.2014 р. оголошувалась
перерва до 18.08.2014 р. в порядку ч. 3 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Виробнича фірма „Судоремонт" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю звернулась до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Державного
підприємства „Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційного управління
морських шляхів" про стягнення 801878,69
грн., посилаючись на наступне.

25.12.2001 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
№ВР029000, за яким позивач зобов'язувався
виконати судоремонтні роботи, роботи
по переосвідченню та поставки
аварійно-рятувального, протипожежного
та іншого майна, знятого із суден
відповідача. Як вказує позивач,
зобов'язання позивачем за даним
договором виконані на суму 801878,69 грн. та
їх виконання прийнято відповідачем, що
підтверджується актом виконаних робіт
та актом звірки взаємних розрахунків
від 01.10.2011 року, підписаного
представниками позивача та
відповідача.

Між тим за ствердженнями позивача,
надані позивачем послуги не були
оплачені відповідачем, що стало
підставою для звернення до суду із
даним позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 27.06.2014 р. позовну заяву
Виробничої фірми „Судоремонт" у
вигляді товариства з обмеженою
відповідальністю прийнято до розгляду
та порушено провадження у справі №
916/2523/14, при цьому розгляд справи
призначено в засіданні суду.

11.08.2014 року позивачем було подано
до господарського суду Одеської
області заяву про збільшення позовних
вимог та виправлення описки (а.с. 222-223 т.
2). У вказаній заяві позивач вказує, що
ціна позову була розрахована із
заборгованості, яка була зафіксована у
акті звірки взаємних розрахунків, що
був складений станом на 01.10.2011 року між
позивачем та відповідачем. Однак,
позивачем було виявлено, що до
вказаного акту звірки розрахунків

помилково були включені два акти
виконаних робіт та відповідні рахунки
до них, а саме рахунок №11-212/2 від 05.11.2003
року на суму 8031,00 грн. та рахунок №04-140/2
від 27.04.2004 року на суму 264,00 грн., які були
складені при виконанні інших договорів
позивачем, у зв'язку з чим сума
заборгованості за виставленими
рахунками позивача складає 793583,69 грн.
Також позивачем на підставі п. 3.2.
договору, за яким передбачена пеня у
розмірі 0,1% за кожен день прострочення
оплати рахунка позивача, було
нараховано пеню за несвоєчасне
виконання відповідачем зобов'язання
щодо розрахунків за договором у
розмірі 145225,82 грн., а також на підставі
ст. 625 ЦК України позивачем було
нараховано інфляційні втрати у сумі
742429,94 грн. та 3 % річних в сумі 164565,34 грн.
Відтак, позивачем збільшено позовні
вимоги до 1845804,79 грн.

Також 11.08.2014 року позивачем були надані
до суду пояснення по справі щодо строку
позовної давності (а.с. 23-29 т. 1). Крім
того, 15.08.2014 року позивачем були подані
до суду додаткові пояснення стосовно
спливу позовної давності (а.с. 228-229 т. 2).
Так, позивач послався на те, що
відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею боргу або іншого
обов'язку, після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Наразі позивач зазначив, що протягом
усього часу існування правовідносин з
ДП „Чоразморшлях" останнім
визнавалась заборгованість перед
позивачем, при цьому відповідач
здійснив наступні дії, що зумовили
переривання позовної давності:

- часткову оплату боргу 30.01.2003 р.,

- часткову оплату боргу 17.11.2003 р.,

- визнання претензії та прохання
відстрочки 18.05.2005 р.,

- визнання претензії та прохання
розстрочки 27.12.2007 р.,

- часткову оплату 10.05.2010 р.,

- часткову оплату боргу 16.06.2010 р.,

- часткову оплату боргу 30.06.2010 р.,

- часткову оплату боргу 18.08.2010 р.,

- лист в грудні 2010 р.,

- підписання акту звірки
взаєморозрахунків 01.11.2011 р.

При цьому позивач стверджує, що строк
позовної давності по вимогам про
стягнення основної суми
заборгованості з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних спливає 01.11.2014
року.

Відповідач з позовом не згоден та
вважає його необґрунтованим з підстав,
зазначених у відзиві на позов (а.с. 237-238
т. 2), посилаючись при цьому на те, що у
більшості господарських операцій за
договором № ВР029000 від 25.12.2001 року
сплинув строк загальної позовної
давності, передбачений Цивільним
кодексом України, який становить 3 роки.
Також відповідач зазначає, що оплата ДП
„Чоразморшлях" 30.01.2003 року 4791,60 грн.
заборгованості, що відображено у акті
звірки, не є належним доказом визнання
суми боргу за договором, а є лише
доказом визнання заборгованості
згідно рахунку №001-003/2 від 20.01.2003 року на
суму 15972,00 грн. Тотожна ситуація
склалася з оплатами від 17.11.2001 року,
16.06.2010 року, 10.05.2011 року, 13.07.2011 року,
16.08.2011 року, які мають відношення до
конкретно визначених актів виконаних
робіт, а не до заборгованості в цілому.
Наразі відповідач наголосив, що першою
дією відповідача, що свідчить про
визнання всієї суми боргу перед
позивачем, є лист ДП „Чоразморшлях" від
18.08.2005 року. З урахуванням того, що в 2002
році взаємовідносини між позивачем та
відповідачем не здійснювалися,
визнання боргу в листі від 18.08.2005 року
та в подальшому листуванні переривало
строк позовної давності лише щодо
робіт виконаних позивачем в 2003-2007 рр.,
на загальну суму 491604,98 грн. Крім того,
відповідач вказує, що до вимог про
стягнення неустойки встановлена
спеціальна скорочена позовна давність
в 1 рік. Протягом існування договірних
відносин ДП „Чоразморшлях" не
здійснило жодної дії, яка б свідчила
про визнання боржником заборгованості
із сплати неустойки. Так, відповідач
вважає, що позивачем беззаперечно
пропущений строк позовної давності по
стягненню неустойки. Також відповідач
наголосив, що відносно ДП
„Чоразморшлях" 18.01.2008 року
господарським судом Одеської області
було порушено справу № 2/6-08-285 про
банкрутство підприємства. Відповідно
до ст. 14 ЗУ „Про банкрутство" кредитори
зобов'язані пред'явити вимоги до
боржника протягом 30 днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
банкрутство. Вимоги конкурсних
кредиторів, що подані після закінчення
строку, встановленого для їх подання,
або не заявлені взагалі - не
розглядаються і вважаються погашеними.
Таким чином, відповідач просив суд
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

25.12.2001 р. між Чорноморсько-Азовським
виробничо-експлуатаційним управлінням
морських шляхів (замовник) та
Виробничою фірмою „Судоремонт" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю (виконавець) було
укладено договір №ВР029000, відповідно до
п. 1.1. якого відповідач як замовник
доручає, а позивач як виконавець
приймає на себе зобов'язання виконати
судоремонтні роботи, роботи по
переосвідченню та поставки
аварійно-рятувального, протипожежного
та іншого майна, знятого з суден
замовника.

Згідно п. 2.2. договору початком робіт по
виконанню кожного конкретного
замовлення вважається день подачі
заявки від замовника.

В п. 2.5. договору передбачено, що
замовник здійснює оплату виконавцю за
виконані роботи та поставку
матеріальних цінностей відповідно
виставлених рахунків на підставі актів
виконаних робіт та товаротранспортних
накладних.

Згідно п. 2.6. договору акти
приймально-здавальні, акти виконаних
робіт, товаротранспортні накладні є
документами, що є підставою для
здійснення розрахунків за виконані
роботи та поставлену продукцію.

В п. 6.1 договору встановлено строк дії
договору, а саме останній набирає
чинності з дати його підписання та діє
до 31 грудня 2003 року, після чого
автоматично продовжується на кожен
наступний рік, якщо ні одна зі сторін до
1 грудня кожного поточного року не
заявить про свою відмову від даного
договору.

Як свідчать матеріали справи, в рамках
вказаного договору позивачем були
виконані роботи на суму 322314,53 грн., про
що свідчать наявні в матеріалах справи
акти виконаних робіт:

акт виконаних робіт №10-174/2 від
27.10.2000 р. на суму 6372,00 грн.;

акт виконаних робіт №05-057/2 від
29.03.2002 р. на суму 2882,59 грн.;

акт виконаних робіт №06-070/2 від
29.03.2002 р. на суму 3451,56 грн.;

акт виконаних робіт №08-109/2 від
30.08.2001 р на суму 7030,56 грн.;

акт виконаних робіт №04-040/2 від
29.03.2002 р. на суму 1608,06 грн.;

акт виконаних робіт №08-111/2 від
23.10.2002 р. на суму 1565,18 грн.;

акт виконаних робіт №01-003/2 від
04.03.2003 р. на суму 15972,00 грн.;

акт виконаних робіт №07-149/2 від
28.08.2003 р. на суму 1896,00 грн.;

акт виконаних робіт №07-153/2 від
28.08.2003 р. на суму 228,96 грн.;

акт виконаних робіт №09-175/2 від
25.09.2003 р. на суму 343,44 грн.;

акт виконаних робіт №09-201/3 від
14.10.2003 р. на суму 77885,40 грн.;

акт виконаних робіт №08-159/3 від
23.12.2003 р. на суму 1826,64 грн.;

акт виконаних робіт №08-160/2 від
23.12.2003 р. на суму 1231,92 грн.;

акт виконаних робіт №04-077/3 від
23.12.2003 р. на суму 2358,74 грн.;

акт виконаних робіт №06-133/2 від
23.12.2003 р. на суму 409,34 грн.;

акт виконаних робіт №06-121/2 від
29.03.2004 р. на суму 4496,40 грн.;

акт виконаних робіт №12-258/3 від
30.03.2004 р. на суму 1976,09 грн.;

акт виконаних робіт №04-076/2 від
28.04.2004 р. на суму 5200,20 грн.;

акт виконаних робіт №03-045/2 від
13.03.2003 р. на суму 15494,40 грн.;

акт виконаних робіт б/н від 28.05.2004
р. на суму 11885,40 грн.;

акт виконаних робіт №05-150/2 від
28.04.2004 р. на суму 9932,40 грн.;

акт виконаних робіт №06-197/2 від
22.07.2004 р. на суму 1952,40 грн.;

акт виконаних робіт №06-198/2 від
22.07.2004 р. на суму 1199,52 грн.;

акт виконаних робіт №06-249/2 від
22.07.2004 р. на суму 128,16 грн.;

акт виконаних робіт №06-263/2 від
25.06.2004 р. на суму 354,00 грн.;

акт виконаних робіт №06-231/2 від
27.09.2004 р. на суму 1026,00 грн.;

акт виконаних робіт №05-178/2 від
27.09.2004 р. на суму 12381,40 грн.;

акт виконаних робіт №06-208/2 від
27.09.2004 р. на суму 21291,60 грн.;

акт виконаних робіт №06-265/3 від
27.09.2004 р. на суму 3781,68 грн.;

акт виконаних робіт №10-480/2 від
29.09.2004 р. на суму 2496,00 грн.;

акт виконаних робіт №08-355/2 від
18.08.2004 р. на суму 6224,88 грн.;

акт виконаних робіт №06-264/2 від
24.06.2004 р. на суму 11194,34 грн.;

акт виконаних робіт №10-440/2 від
04.10.2004 р. на суму 3270,05 грн.;

акт виконаних робіт №09-423/2 від
21.09.2004 р. на суму 5859,12 грн.;

акт виконаних робіт №08-360/2 від
21.08.2004р. на суму 11050,80 грн.;

акт виконаних робіт №09-407/2 від
13.09.2004 р. на суму 6476,88 грн.;

акт виконаних робіт №10-459/2 від
15.10.2004 р. на суму 8605,56 грн.;

акт виконаних робіт №01-014/2 від
31.01.2005 р. на суму 2787,00 грн.;

акт виконаних робіт №02-030/2 від
02.02.2005 р. на суму 7144,56 грн.;

акт виконаних робіт №02-032/2 від
04.02.2005 р. на суму 6924,00 грн.;

акт виконаних робіт №02-034/2 від
04.02.2005 р. на суму 4074,00 грн.;

акт виконаних робіт №02-070/2 від
18.02.2005 р. на суму 379,20 грн.;

акт виконаних робіт №09-542/2 від
27.09.2005 р. на суму 3730,56 грн.;

акт виконаних робіт №02-070/2 від
14.02.2007р. на суму 16168,92 грн.;

акт виконаних робіт №02-069/2 від
19.02.2007 р. на суму 4973,22 грн.;

акт виконаних робіт №07-392/2 від
25.07.2007 р. на суму 270,00 грн.;

акт виконаних робіт №06-303/2 від
10.06.2010 р. на суму 1140,00 грн.;

акт виконаних робіт №06-304/2 від
10.06.2010 р. на суму 410,40 грн.;

акт виконаних робіт №01-013/2 від
24.01.2011 р. на суму 1294,20 грн.;

акт виконаних робіт №06-338/2 від
12.07.2011 р. на суму 1678,80 грн.;

акт виконаних робіт №09-407/2 від
13.09.2004 р. на суму 6476,88 грн.

Також на виконання вказаного договору
позивачем було поставлено товари і
обладнання на суму 467802,19 грн., про що
свідчать наявні в матеріалах справи
накладні на поставку товару:

- накладна на поставку товару
№10-173/2 від 10.07.2001 р. на суму 15540,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№02-005/2 від 27.03.2001 р. на суму 5539,20 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-079/3 від 27.06.2001 р. на суму 3840,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№08-113/3 від 29.08.2001 р. на суму 5718,41 грн.;

- накладна на поставку товару
№08-098/3 від 30.08.2001 р. на суму 1560,96 грн.;

- накладна на поставку товару
№08-097/3 від 30.08.2001 р. на суму 2569,20 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-122/3 від 25.09.2001 р. на суму 1392,00 грн.;

- накладна а на поставку товару
№07-090/3 від 26.09.2001 р. на суму 7892,40 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-144/3 від 27.09.2001 р. на суму 4373,76 грн.;

- накладна на поставку товару
№10-159/3 від 19.10.2001 р. на суму 1028,28 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-136/3 від 25.10.2001 р. на суму 2453,31 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-073/3 від 21.12.2001 р. на суму 1580,16 грн.;

- накладна на поставку товару
№12-173/3 від 21.12.2001 р. на суму 3083,73 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-148/3 від 21.12.2001 р. на суму 2357,88 грн.;

- накладна на поставку товару
№10-153/2 від 27.02.2002 р. на суму 3355,68 грн.;

- накладна на поставку товару
№10-152/3 від 14.03.2002 р. на суму 1338,48 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-115/3 від 14.03.2002 р. на суму 2033,28 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-141/3 від 14.03.2002 р. на суму 3547,20 грн.;

- накладна на поставку товару
№04-041/3 від 14.03.2002 р. на суму 1464,96 грн.;

- накладна на поставку товару
№05-051/1 від 29.03.2002 р. на суму 3072,48 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-069/3 від 29.05.2002 р. на суму 5606,40 грн.;

- накладна на поставку товару
№08-100/3 від 29.05.2002 р. на суму 3063,24 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-139/3 від 26.06.2002 р. на суму 1541,02 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-072/3 від 26.06.2002 р. на суму 3420,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№05-055/3 від 26.06.2002 р. на суму 1452,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-086/3 від 27.06.2002 р. на суму 6605,28 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-065/3 від 27.06.2002 р. на суму 4920,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№07-089/3 від 27.06.2002 р. на суму 4920,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№04-067/3 від 18.10.2002 р. на суму 8055,12 грн.;

- накладна на поставку товару
№07-082/3 від 23.10.2002 р. на суму 10080,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-060/3 від 23.10.2002 р. на суму 3023,04 грн.;

- накладна на поставку товару
№10-147/3 від 23.10.2002 р. на суму 2304,60 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-140/3 від 23.10.2002 р. на суму 2041,92 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-126/3 від 23.10.2002 р. на суму 3582,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-080/3 від 23.10.2002 р. на суму 9496,80 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-085/3 від 23.10.2002 р. на суму 20856,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№10-151/3 від 23.10.2002 р. на суму 3804,96 грн.;

- накладна на поставку товару
№07-088/3 від 23.10.2002 р. на суму 2052,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№07-095/3 від 29.10.2002 р. на суму 2868,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№07-096/3 від 29.10.2002 р. на суму 1320,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-081/3 від 20.11.2002 р. на суму 33984,48 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-062/3 від 20.11.2002 р. на суму 11364,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-121/3 від 20.11.2002 р. на суму 7282,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-130/3 від 20.11.2002 р. на суму 2937,60 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-137/3 від 20.11.2002 р. на суму 2521,92 грн.;

- накладна на поставку товару
№08-112/3 від 27.11.2002 р. на суму 1234,56 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-124/3 від 27.11.2002 р. на суму 4920,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№07-099/3 від 24.12.2002 р. на суму 3629,63 грн.;

- накладна на поставку товару
№07-100/3 від 24.12.2002 р. на суму 1589,84 грн.;

- накладна на поставку товару
№08-101/3 від 24.12.2002 р. на суму 991,80 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-120/3 від 24.12.2002 р. на суму 1277,16 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-132/3 від 24.12.2002 р. на суму 436,56 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-135/3 від 25.12.2002 р. на суму 2574,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№07-093/3 від 25.12.2002 р. на суму 9699,84 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-068/3 від 27.02.2003 р. на суму 11473,68 грн.;

- накладна на поставку товару
№07-087/3 від 04.06.2003 р. на суму 14682,24 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-114/3 від 04.06.2003 р. на суму 14433,12 грн.;

- накладна на поставку товару
№05-080/3 від 27.06.2003 р. на суму 487,44 грн.;

- накладна на поставку товару
№07-154/3 від 25.09.2003 р. на суму 1882,68 грн.;

- накладна на поставку товару
№07-152/3 від 25.09.2003 р. на суму 9651,48 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-124/3 від 25.09.2003 р. на суму 686,40 грн.;

- накладна на поставку товару
№02-025/3 на суму 5749,44 грн.;

- накладна на поставку товару
№05-151/3 від 28.05.2004 р. на суму 987,60 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-209/3 від 22.07.2004 р. на суму 1013,28 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-210/3 від 30.06.2004 р. на суму 15010,68 грн.;

- накладна на поставку товару
№06-214/3 від 27.09.2004 р. на суму 28495,20 грн.;

- накладна на поставку товару
№05-160/3 від 27.09.2004 р. на суму 527,04 грн.;

- накладна на поставку товару
№08-363/3 від 27.09.2004 р. на суму 2493,84 грн.;

- накладна на поставку товару
№08-373/3 від 27.09.2004 р. на суму 207,12 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-431/3 від 23.09.2004 р на суму 6120,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№10-475/3 від 22.10.2004 р на суму 5751,84 грн.;

- накладна на поставку товару
№01-016/3 від 31.01.2005 р на суму 6720,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№02-068/3 від 16.02.2005 р на суму 2160,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№02-069/3 від 16.02.2005 р на суму 1608,60 грн.;

- накладна на поставку товару
№03-106/3 від 17.03.2005 р. на суму 162,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№09-576/2 від 28.09.2005 р. на суму 1560,00 грн.;

- накладна на поставку товару
№08-476/3 від 26.08.2011 р. на суму 3000,00 грн.

В свою чергу у зв'язку з виконанням
позивачем договору №ВР029000 від 25.12.2001 р.
ним були виставлені на адресу
відповідача рахунки для оплати на суму
816899,89 грн., у т.ч.:

- рахунок №10-174/2 від 27.10.2000 р. на
суму 6372,00 грн.;

- рахунок №10-173/2 від 27.10.2000 р. на
суму 15540,00 грн.;

- рахунок №02-005/2 від 01.02.2001 р. на
суму 5539,20 грн.;

- рахунок №06-079/3 від 22.06.2001 р. на
суму 3840,00 грн.;

- рахунок №08-113/3 від 08.08.2001 р. на
суму 5718,41 грн.;

- рахунок №08-098/3 від 10.08.2001 р. на
суму 1560,96 грн.;

- рахунок №08-097/3 від 07.08.2001 р. на
суму 2569,20 грн.;

- рахунок №09-122/3 від 08.09.2001 р. на
суму 1392,00 грн.;

- рахунок №07-090/3 від 25.07.2001 р. на
суму 7892,40 грн.;

- рахунок №09-144/3 від 26.09.2001 р. на
суму 4373,76 грн.;

- рахунок №10-159/3 від 18.10.2001 р. на
суму 1028,28 грн.;

- рахунок №09-136/3 від 24.09.2001 р. на
суму 2453,31 грн.;

- рахунок №06-073/3 від 13.06.2001 р. на
суму 1580,16 грн.;

- рахунок №12-173/3 від 15.12.2001 р. на
суму 3083,74 грн.;

- рахунок №09-148/3 від 02.10.2001 р. на
суму 2357,88 грн.;

- рахунок №10-153/2 від 18.10.2001 р. на
суму 3355,68 грн.;

- рахунок №10-152/3 від 18.10.2001 р. на
суму 1338,48 грн.;

- рахунок №09-115/3 від 14.09.2001 р. на
суму 2033,28 грн.;

- рахунок №09-141/3 від 14.09.2001 р. на
суму 3547,20 грн.;

- рахунок №04-041/3 від 28.04.2001 р. на
суму 1464,96 грн.;

- рахунок №04-040/2 від 28.04.2001 р. на
суму 1608,06 грн.;

- рахунок №05-051/1 від 15.05.2001 р. на
суму 3072,48 грн.;

- рахунок №05-057/2 від 22.05.2001 р. на
суму 2882,56 грн.;

- рахунок №06-070/2 від 16.06.2001 р. на
суму 3451,56 грн.;

- рахунок №08-109/2 від 30.08.2001 р. на
суму 7030,56 грн.;

- рахунок №06-069/3 від 12.076.2001 р. на
суму 5606,40 грн.;

- рахунок №08-100/3 від 15.08.2001 р. на
суму 3063,24 грн.;

- рахунок №09-139/3 від 06.09.2001 р. на
суму 1541,02 грн.;

- рахунок №06-072/3 від 12.06.2001 р. на
суму 3420,00 грн.;

- рахунок №05-055/3 від 25.05.2001 р. на
суму 1452,00 грн.;

- рахунок №06-086/3 від 13.06.2001 р. на
суму 6605,28 грн.;

- рахунок №06-065/3 від 08.06.2001 р. на
суму 4920,00 грн.;

- рахунок №07-089/3 від 25.07.2001 р. на
суму 4920,00 грн.;

- рахунок №04-067/3 від 30.04.2001 р. на
суму 8055,12 грн.;

- рахунок №07-082/3 від 25.07.2001 р. на
суму 13449,60 грн.;

- рахунок №06-060/3 від 06.06.2001 р. на
суму 3023,04 грн.;

- рахунок №10-147/3 від 01.10.2001 р. на
суму 2304,60 грн.;

- рахунок №09-140/3 від 06.09.2001 р. на
суму 2041,92 грн.;

- рахунок №09-126/3 від 08.09.2001 р. на
суму 3582,00 грн.;

- рахунок №06-080/3 від 18.06.2001 р. на
суму 9496,80 грн.;

- рахунок №06-085/3 від 13.06.2001 р. на
суму 20856,00 грн.;

- рахунок №10-151/3 від 01.10.2001 р. на
суму 3804,96 грн.;

- рахунок №08-111/2 від 30.08.2001 р. на
суму 1565,18 грн.;

- рахунок №07-088/3 від 23.07.2001 р. на
суму 2052,00 грн.;

- рахунок №07-095/3 від 13.07.2001 р. на
суму 2868,00 грн.;

- рахунок №07-096/3 від 27.07.2001 р. на
суму 1320,00 грн.;

- рахунок №06-081/3 від 27.06.2001 р. на
суму 33984,48 грн.;

- рахунок №06-062/3 від 08.06.2001 р. на
суму 11364,00 грн.;

- рахунок №09-121/3 від 08.09.2001 р. на
суму 7282,80 грн.;

- рахунок №09-130/3 від 19.09.2001 р. на
суму 2937,60 грн.;

- рахунок №09-137/3 від 17.09.2001 р. на
суму 2521,92 грн.;

- рахунок №08-112/3 від 30.08.2001 р. на
суму 1234,56 грн.;

- рахунок №09-124/3 від 08.09.2001 р. на
суму 4920,00 грн.;

- рахунок №07-099/3 від 17.07.2001 р. на
суму 3629,63 грн.;

- рахунок №07-100/3 від 21.07.2001 р. на
суму 1589,84 грн.;

- рахунок №08-101/3 від 02.08.2001 р. на
суму 991,80 грн.;

- рахунок №09-120/3 від 08.09.2001 р. на
суму 1277,16 грн.;

- рахунок №09-132/3 від 19.09.2001 р. на
суму 436,56 грн.;

- рахунок №09-135/3 від 19.09.2001 р. на
суму 2574,00 грн.;

- рахунок №07-093/3 від 20.07.2001 р. на
суму 9699,84 грн.;

- рахунок №01-003/2від 20.01.2003 р. на суму
15972,00 грн.;

- рахунок №06-068/3 від 12.06.2001 р. на
суму 11473,68 грн.;

- рахунок №07-087/3 від 17.07.2001 р. на
суму 14682,24 грн.;

- рахунок №09-114/3 від 14.09.2001 р. на
суму 14433,12 грн.;

- рахунок №05-080/3 від 23.05.2003 р. на
суму 487,44 грн.;

- рахунок №07-149/2 від 18.07.2003 р. на
суму 1896,00 грн.;

- рахунок №07-153/2 від 30.07.2003 р. на
суму 228,96 грн.;

- рахунок №07-154/3 від 25.09.2003 р. на
суму 1882,68 грн.;

- рахунок №07-152/3 від 23.07.2003 р. на
суму 9651,48 грн.;

- рахунок №06-124/3 від 18.06.2003 р. на
суму 686,40 грн.;

- рахунок №09-175/2 від 11.09.2003 р. на
суму 343,44 грн.;

- рахунок №09-201/3 від 26.09.2003 р. на
суму 93462,48 грн.;

- рахунок №08-159/3 від 18.08.2003 р. на
суму 1826,64 грн.;

- рахунок №08-160/2 від 21.08.2003 р. на
суму 1231,92 грн.;

- рахунок №04-077/3 від 20.05.2003 р. на
суму 2358,74 грн.;

- рахунок №06-133/2 від 27.06.2003 р. на
суму 409,34 грн.;

- рахунок №06-121/2 від 13.06.2003 р. на
суму 4496,40 грн.;

- рахунок №12-258/3 від 26.12.2003 р. на
суму 1976,09 грн.;

- рахунок №02-025/3 від 19.02.2003 р. на
суму 5749,44 грн.;

- рахунок №04-076/2 від 20.05.2003 р. на
суму 5200,20 грн.;

- рахунок №03-045/2 від 13.03.2003 р. на
суму 15494,40 грн.;

- рахунок №05-181/3 від 05.05.2004 р. на
суму 93462,48 грн.;

- рахунок №05-150/2 від 05.05.2004 р. на
суму 9932,40 грн.;

- рахунок №05-151/3 від 05.05.2004 р. на
суму 987,60 грн.;

- рахунок №06-197/2 від 02.06.2004 р. на
суму 1952,40 грн.;

- рахунок №06-198/2 від 02.06.2004 р. на
суму 1199,52 грн.;

- рахунок №06-209/3 від 07.06.2004 р. на
суму 1013,28 грн.;

- рахунок №06-249/2 від 21.06.2004 р. на
суму 128,16 грн.;

- рахунок №06-263/3 від 23.06.2004 р. на
суму 354,00 грн.;

- рахунок №06-210/3 від 07.06.2004 р. на
суму 15010,68 грн.;

- рахунок №06-214/3 від 09.06.2004 р. на
суму 28495,20 грн.;

- рахунок №06-231/2 від 10.06.2004 р. на
суму 1026,00 грн.;

- рахунок №05-178/2 від 24.05.2004 р. на
суму 12381,40 грн.;

- рахунок №06-208/2 від 07.06.2004 р. на
суму 21291,60 грн.;

- рахунок №06-265/3 від 24.06.2004 р. на
суму 3781,68 грн.;

- рахунок №05-160/3 від 12.05.2004 р. на
суму 527,04 грн.;

- рахунок №08-363/3 від 25.08.2004 р. на
суму 2493,84 грн.;

- рахунок №08-373/3 від 30.08.2004 р. на
суму 207,12 грн.;

- рахунок №09-407/2 від 13.09.2004 р. на
суму 6476,88 грн.

- рахунок №10-480/2 від 27.10.2004 р. на
суму 2496.00 грн.;

- рахунок №08-355/2 від 18.08.2004 р. на
суму 6224,88 грн.;

- рахунок №06-264/2 від 24.06.2004 р. на
суму 11194,34 грн.;

- рахунок №10-440/2 від 04.10.2004 р. на
суму 3270,05 грн.;

- рахунок №09-423/2 від 21.09.2004 р. на
суму 5859,12 грн.;

- рахунок №08-360/2 від 21.08.2004 р. на
суму 11050,80 грн.;

- рахунок №09-431/3 від 23.09.2004 р. на
суму 6120,00 грн.;

- рахунок №10-475/3 від 22.10.2004 р. на
суму 5751,84 грн.;

- рахунок №10-459/2 від 15.10.2004 р. на
суму 8605,56 грн.;

- рахунок №01-014/2 від 31.01.2005 р. на
суму 2787,00 грн.;

- рахунок №02-030/2 від 02.02.2005 р. на
суму 7144,56 грн.;

- рахунок №02-032/2 від 04.02.2005 р. на
суму 6924,00 грн.;

- рахунок №02-034/2 від 04.02.2005 р. на
суму 4074,00 грн.;

- рахунок №01-016/3 від 31.01.2005 р. на
суму 6720,00 грн.;

- рахунок №02-068/3 від 16.02.2005 р. на
суму 2160,00 грн.;

- рахунок №02-069/3 від 16.02.2005 р. на
суму 1608,60 грн.;

- рахунок №02-070/2 від 18.02.2005 р. на
суму 379,20 грн.;

- рахунок №03-106/3 від 16.03.2005 р. на
суму 162,00 грн.;

- рахунок №09-542/2 від 12.09.2005 р. на
суму 3730,56 грн.;

- рахунок №09-576/2 від 28.09.2005 р. на
суму 1560,00 грн.;

- рахунок №02-070/2 від 14.02.2007 р. на
суму 16168,92 грн.;

- рахунок №02-069/2 від 19.02.2007 р. на
суму 4973,22 грн.;

- рахунок №07-392/2 від 23.07.2007 р. на
суму 270,00 грн.;

- рахунок №06-303/2 від 10.06.2010 р. на
суму 1140,00 грн.;

- рахунок №06-304/2 від 10.06.2010 р. на
суму 410,40 грн.;

- рахунок №01-013/2 від 24.01.20011 р. на
суму 1294,20 грн.;

- рахунок №06-338/2 від 30.06.2011 р. на
суму 1678,80 грн.;

- рахунок №08-476/3 від 16.08.2011 р. на
суму 3000,00 грн.

Як вказує позивач та не оспорюється
відповідачем, вказані рахунки були
оплачені відповідачем частково в сумі
23326,20 грн., зокрема 08.12.2003 р. - було
сплачено 1,00 грн., 22.01.2003 р. - 4791,60 грн.,
17.11.2003 р. - 11000,00 грн., 18.09.2006 р. - 0,20 грн.,
16.06.2010 р. - 1140,00 грн. по рахунку № 06-303/2 від
10.06.2010 р., 16.06.2010 р. - 410,40 грн. по рахунку №
06-303/2 від 10.06.2010 р., 10.05.2011 р. - 1294,20 грн. по
рахунку № 01-013/2 від 24.01.2011 р., 13.07.2011 р. -
1678,80 грн. по рахунку № 06-338/2 від 30.06.2011 р.,
16.08.2011 р. - 3000,00 грн. по рахунку № 08-476/3 від
16.08.2011 р., що відображено в акті звірки
станом на 01.10.2011 р. (а.с. 8-10 т. 1).

Відтак, залишені без сплати
відповідачем рахунки за період 2000-2007
рр. на загальну суму 793583,69 грн. (816899,89
грн. - 23316,20 грн.), яка заявлена позивачем
до стягнення.

Так, на момент укладення вказаного
договору був чинним Цивільний кодекс
Української РСР, який регулював
цивільні правовідносини між сторонами.

Згідно зі ст. 161 Цивільного кодексу
Української РСР, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином та у
встановлений термін у відповідності з
вказівками закону чи договору.

Відповідно до ст. 162 Цивільного кодексу
Української РСР, одностороння відмова
від виконання зобов'язання та
одностороння зміна умов договору не
допускається, за винятком випадків,
передбачених законом.

З 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний
Кодекс України. Так, згідно Прикінцевих
положень чинного Цивільного кодексу
України щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
кодексу застосовуються до тих прав та
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
До договорів, що були укладені до 01
січня 2004 року і продовжують діяти після
набрання чинності Цивільним кодексом
України, застосовуються правила цього
Кодексу щодо підстав, порядку і
наслідків зміни або розірвання
договорів окремих видів незалежно від
дати їх укладення.

З огляду на те, що жодна зі сторін не
заявляла про відмову від спірного
договору, відповідно вказаний договір
продовжував діяти після набрання
чинності Цивільним кодексом України
01.01.2004 р., а тому до вказаного договору
застосовуються положення Цивільного
кодексу України щодо порядку виконання
цього договору.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Так, укладений між сторонами по справі
договір є підставою для виникнення у
сторін за цим договором господарських
зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК
України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і
згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим
для виконання його сторонами.

При цьому з огляду на зміст укладеного
між сторонами по справі договору суд
зазначає, що вказаний договір є
змішаним та за своєю суттю відповідає
зобов'язальним правовідносинам, що
виникають з договору поставки (на
поставку обладнання) і договору
підряду (на виконання робіт).

В ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України
зазначено, що сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655
Цивільного кодексу України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного
кодексу України обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно ч. 1, 4 ст. 692 вказаного Кодексу
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Якщо покупець
відмовився прийняти та оплатити товар,
продавець має право за своїм вибором
вимагати оплати товару або відмовитися
від договору купівлі-продажу.

Так, за загальним правилом, виходячи зі
змісту вказаних положень Цивільного
кодексу України, покупець повинен
виконати свій обов'язок щодо оплати
товару після його прийняття.

Також відповідно до ч. 1, 2 ст. 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

У відповідності до ч. 1 ст. 853 ЦК України
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу
України якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

В силу положень ст. 882 ЦК України
замовник, який одержав повідомлення
підрядника про готовність до передання
робіт, виконаних за договором
будівельного підряду, або, якщо це
передбачено договором, - етапу робіт,
зобов'язаний негайно розпочати їх
прийняття. Замовник організовує та
здійснює прийняття робіт за свій
рахунок, якщо інше не встановлено
договором. У прийнятті робіт мають
брати участь представники органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування у випадках,
встановлених законом або іншими
нормативно-правовими актами. Замовник,
який попередньо прийняв окремі етапи
робіт, несе ризик їх знищення або
пошкодження не з вини підрядника, у
тому числі й у випадках, коли договором
будівельного підряду передбачено
виконання робіт на ризик підрядника.
Передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Частиною 4 ст. 879 Цивільного кодексу
України передбачено, що оплата робіт
провадиться після прийняття
замовником збудованого об'єкта
(виконаних робіт), якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 Цивільного кодексу України).

Наразі судом встановлено належне
виконання позивачем своїх зобов'язань
за спірним договором щодо виконання
робіт та поставку обладнання.

В силу статті 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання, при якому
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено умовами договору, актами
цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем виконаних
позивачем підрядних робіт і
поставленого обладнання є підставою
виникнення у відповідача зобов'язання
оплатити вартість робіт і обладнання,
як це передбачено умовами договору та
приписами чинного законодавства.

Між тим, як випливає зі змісту спірного
договору, момент виникнення у
відповідача обов'язку з оплати
виконаних робіт та за поставлене
обладнання пов'язаний виставленням
позивачем відповідного рахунку на
підставі акту виконаних робіт та
накладної на поставку товару. При цьому
у вказаних вище рахунках було
встановлено строк для їх оплати
впродовж 10 днів.

Проте, свої зобов'язання за укладеним з
позивачем договором відповідач не
виконав належним чином та повну оплату
за виконані роботи і за поставку товару
не здійснив. Вказаний факт відповідач
не оспорював, проте заявив про
пропущення позивачем строку позовної
давності для звернення до суду із
заявленими вимогами.

В силу положень ст. 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Як зазначено в п. 4.2 постанови Пленуму
ВГСУ від 29.05.2013 р. № 10 „Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів", у зобов'язальних
правовідносинах, в яких визначено
строк виконання зобов'язання, перебіг
позовної давності починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
відповідне зобов'язання мало бути
виконане.

Отже, враховуючи викладене, перебіг
позовної давності за зобов'язаннями
відповідача на оплату рахунків
розпочався після 10-тиденного строку з
моменту виписки кожного рахунку.

Так, позивач посилається на положення
ст. 264 ЦК України, згідно яких перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку; після переривання перебіг
позовної давності починається заново,
а час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати: визнання пред'явленої
претензії; зміна договору, з якої
вбачається, що боржник визнає
існування боргу, а так само прохання
боржника про таку зміну договору;
письмове прохання відстрочити сплату
боргу; підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір; письмове звернення
боржника до кредитора щодо
гарантування сплати суми боргу;
часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій. При цьому якщо
виконання зобов'язання передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизнаних)
частин платежу (п. 4.4.1. постанови
Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 10).

Наразі позивач зазначає, що протягом
усього часу існування правовідносин з
ДП „Чоразморшлях" останнім
визнавалась заборгованість перед
позивачем, при цьому відповідач
здійснив наступні дії, що зумовили
переривання позовної давності:

- часткову оплату боргу 30.01.2003 р.,

- часткову оплату боргу 17.11.2003 р.,

- визнання претензії та прохання
відстрочки 18.05.2005 р.,

- визнання претензії та прохання
розстрочки 27.12.2007 р.,

- часткову оплату 10.05.2010 р.,

- часткову оплату боргу 16.06.2010 р.,

- часткову оплату боргу 30.06.2010 р.,

- часткову оплату боргу 18.08.2010 р.,

- лист в грудні 2010 р.,

- підписання акту звірки
взаєморозрахунків 01.11.2011 р.

Однак, на думку суду, здійснена
відповідачем 30.01.2003 року оплата в сумі
4791,60 грн., що відображена у акті звірки
(а.с. 8-10 т. 1), не є належним доказом
визнання всієї суми боргу за договором,
а є лише доказом визнання
заборгованості за окремим рахунком.
Аналогічно здійснені відповідачем
оплати від 17.11.2003 року, 16.06.2010 року, 10.05.2011
року, 13.07.2011 року, 16.08.2011 року за
відповідним актом виконаних робіт, що є
лише періодичними платежами, не
свідчить про визнання відповідачем
заборгованості в цілому та про
вчинення відповідачем дій, які в силу
вищезазначених приписів закону та
постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р., є
підставою для переривання перебігу
позовної давності стосовно інших
(невизнаних) частин платежу.

Наразі слід зазначити, що першою дією
відповідача, що свідчить про визнання
всієї суми боргу перед позивачем, є
лист ДП „Чоразморшлях" від 18.08.2005 року.
З урахуванням цього, визнанням
відповідачем боргу в листі від 18.08.2005
року, та в подальшому листуванні і акті
звірки від 01.10.2011 р. було перервано
строк позовної давності для вимог по
виставленим рахункам у період з серпня
2002 року по 2007 р. Однак оскільки у 2002 році
взаємовідносини між позивачем та
відповідачем не здійснювалися та
рахунки не виставлялись, відповідно
перервано строк позовної давності для
вимог по виставленим рахункам у період
з 2003 року по 2007 р.

При цьому слід зазначити, що визнання в
серпні 2005 року та у подальшому
листуванні і акті звірки від 01.10.2011 р.
заборгованості по виставленим
рахункам у 2001 році, на думку суду, не
може переривати строк позовної
давності у зв'язку з тим, що на момент
складення відповідачем листа 18.08.2005 р.
позовна давність для заявлення вимог
про здійснення оплати за вказаними
рахунками сплинула. Так, за змістом ст.
264 ЦК України переривання позовної
давності застосовується до строку, що
не сплинув. Визнання боржником свого
боргу після спливу позовної давності
не свідчить про переривання перебігу
такої давності (п. 4.4.1. постанови
Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 10).

Наразі поважних причин пропущення
строку позовної давності для заявлення
вимог по оплаті рахунків за 2001 рік
позивач не навів.

Відповідно до п. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Враховуючи усі вищенаведені обставини
та з огляду на пропуск строку позовної
давності по вимогам за виставленими у
2001 році рахунками, про застосування
якої заявлено відповідачем, суд вважає,
що позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Разом з тим з огляду на встановлення
судом несплати відповідачем рахунків у
період з 2003 р. по 2007 р., які підлягають
обов'язковій оплаті, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
стягнення з відповідача суми боргу в
розмірі 491604,98 грн., у т.ч. по наступним
рахункам:

- рахунок №01-003/2від 20.01.2003 р. на суму
15972,00 грн. (по акту виконаних робіт
№01-003/2 від 04.03.2003 р.);

- рахунок №05-080/3 від 23.05.2003 р. на
суму 487,44 грн. (по накладній №05-080/3 від

27.06.2003 р.);

- рахунок №07-149/2 від 18.07.2003 р. на
суму 1896,00 грн. (по акту виконаних робіт

№07-149/2 від 28.08.2003 р.);

- рахунок №07-153/2 від 30.07.2003 р. на
суму 228,96 грн. (по акту виконаних робіт
№07-153/2 від 28.08.2003 р.);

- рахунок №07-154/3 від 25.09.2003 р. на
суму 1882,68 грн. (по накладній №07-154/3 від
25.09.2003 р.);

- рахунок №07-152/3 від 23.07.2003 р. на
суму 9651,48 грн. (по накладній №07-152/3 від
25.09.2003 р.);

- рахунок №06-124/3 від 18.06.2003 р. на
суму 686,40 грн. (по накладній №06-124/3 від
25.09.2003 р.);

- рахунок №09-175/2 від 11.09.2003 р. на
суму 343,44 грн. (по акту виконаних робіт
№09-175/2 від 25.09.2003 р.);

- рахунок №09-201/3 від 26.09.2003 р. на
суму 93462,48 грн. (по акту виконаних робіт
№09-201/3 від 14.10.2003 р.);

- рахунок №08-159/3 від 18.08.2003 р. на
суму 1826,64 грн. (по акту виконаних робіт
№08-159/3 від 23.12.2003 р.);

- рахунок №08-160/2 від 21.08.2003 р. на
суму 1231,92 грн. (по акту виконаних робіт
№08-160/2 від 23.12.2003 р.);

- рахунок №04-077/3 від 20.05.2003 р. на
суму 2358,74 грн. (по акту виконаних робіт
№04-077/3 від 23.12.2003 р.);

- рахунок №06-133/2 від 27.06.2003 р. на
суму 409,34 грн. (по акту виконаних робіт
№06-133/2 від 23.12.2003 р.);

- рахунок №06-121/2 від 13.06.2003 р. на
суму 4496,40 грн. (по акту виконаних робіт
№06-121/2 від 29.03.2004 р.);

- рахунок №12-258/3 від 26.12.2003 р. на
суму 1976,09 грн. (по акту виконаних робіт
№12-258/3 від 30.03.2004 р.) ;

- рахунок №02-025/3 від 19.02.2003 р. на
суму 5749,44 грн. (по накладній №06-124/3)

- рахунок №04-076/2 від 20.05.2003 р. на
суму 5200,20 грн. (по акту виконаних робіт
№04-076/2 від 28.04.2004 р.);

- рахунок №03-045/2 від 13.03.2003 р. на
суму 15494,40 грн. (по акту виконаних робіт
№03-045/2 від 13.03.2003 р.);

- рахунок №05-181/3 від 05.05.2004 р. на
суму 93462,48 грн. (по акту виконаних робіт
б/н від 28.05.2004 р.);

- рахунок №05-150/2 від 05.05.2004 р. на
суму 9932,40 грн. (по акту виконаних робіт
№05-150/2 від 28.04.2004 р.);

- рахунок №05-151/3 від 05.05.2004 р. на
суму 987,60 грн. (по накладній №05-151/3 від
28.05.2004 р.);

- рахунок №06-197/2 від 02.06.2004 р. на
суму 1952,40 грн. (по акту виконаних робіт
№06-197/2 від 22.07.2004 р.);

- рахунок №06-198/2 від 02.06.2004 р. на
суму 1199,52 грн. (по акту виконаних робіт
№06-198/2 від 22.07.2004 р.);

- рахунок №06-209/3 від 07.06.2004 р. на
суму 1013,28 грн. (по накладній №06-209/3 від
22.07.2004 р.);

- рахунок №06-249/2 від 21.06.2004 р. на
суму 128,16 грн. (по акту виконаних робіт
№06-249/2 від 22.07.2004 р.);

- рахунок №06-263/3 від 23.06.2004 р. на
суму 354,00 грн. (по акту виконаних робіт
№06-249/2 від 25.06.2004 р.);

- рахунок №06-210/3 від 07.06.2004 р. на
суму 15010,68 грн. (по накладній №06-210/3 від
30.06.2004 р.);

- рахунок №06-214/3 від 09.06.2004 р. на
суму 28495,20 грн. (по накладній №06-214/3 від
27.09.2004 р.);

- рахунок №06-231/2 від 10.06.2004 р. на
суму 1026,00 грн. (по акту виконаних робіт
№06-231/2 від 27.09.2004 р.);

- рахунок №05-178/2 від 24.05.2004 р. на
суму 12381,40 грн. (по акту виконаних робіт
№05-178/2 від 27.09.2004 р.);

- рахунок №06-208/2 від 07.06.2004 р. на
суму 21291,60 грн. (по акту виконаних робіт
№06-208/2 від 27.09.2004 р.);

- рахунок №06-265/3 від 24.06.2004 р. на
суму 3781,68 грн. (по акту виконаних робіт
№06-265/3 від 27.09.2004 р.);

- рахунок №05-160/3 від 12.05.2004 р. на
суму 527,04 грн. (по накладній №05-160/3 від
27.09.2004 р.);

- рахунок №06-264/2 від 24.06.2004 р. на
суму 11194,34 грн. (по акту виконаних робіт
№06-264/2 від 24.06.2004 р.);

- рахунок №08-355/2 від 18.08.2004 р. на
суму 6224,88 грн. (по акту виконаних робіт
№08-355/2 від 18.08.2004 р.);

- рахунок №08-360/2 від 21.08.2004 р. на
суму 11050,80 грн. (по акту виконаних робіт
№08-360/2 від 21.08.2004 р.) ;

- рахунок №08-363/3 від 25.08.2004 р. на
суму 2493,84 грн. (по накладній №08-363/3 від
27.09.2004 р.);

- рахунок №08-373/3 від 30.08.2004 р. на
суму 207,12 грн. (по накладній №08-373/3 від
27.09.2004 р.);

- рахунок №09-407/2 від 13.09.2004 р. на
суму 6476,88 грн. (по акту виконаних робіт
№09-407/2 від 13.09.2004 р.);

- рахунок №09-423/2 від 21.09.2004 р. на
суму 5859,12 грн. (по акту виконаних робіт
№09-423/2 від 21.09.2004 р.);

- рахунок №09-431/3 від 23.09.2004 р. на
суму 6120,00 грн. (по накладній №09-431/3 від
23.09.2004 р.);

- рахунок №10-440/2 від 04.10.2004 р. на
суму 3270,05 грн. (по акту виконаних робіт
№10-440/2 від 04.10.2004 р.);

- рахунок №10-459/2 від 15.10.2004 р. на
суму 8605,56 грн. (по акту виконаних робіт
№10-459/2 від 15.10.2004 р.);

- рахунок №10-475/3 від 22.10.2004 р. на
суму 5751,84 грн. (по накладній №10-475/3 від
22.10.2004 р.);

- рахунок №10-480/2 від 27.10.2004 р. на
суму 2496.00 грн. (по акту виконаних робіт
№10-480/2 від 29.09.2004 р.);

- рахунок №01-014/2 від 31.01.2005 р. на
суму 2787,00 грн. (по акту виконаних робіт
№01-014/2 від 31.01.2005 р.);

- рахунок №02-030/2 від 02.02.2005 р. на
суму 7144,56 грн. (по акту виконаних робіт
№02-030/2 від 02.02.2005 р.);

- рахунок №02-032/2 від 04.02.2005 р. на
суму 6924,00 грн. (по акту виконаних робіт
№02-032/2 від 04.02.2005 р.);

- рахунок №02-034/2 від 04.02.2005 р. на
суму 4074,00 грн. (по акту виконаних робіт
№02-034/2 від 04.02.2005 р.);

- рахунок №01-016/3 від 31.01.2005 р. на
суму 6720,00 грн. (по накладній №01-016/3 від
31.01.2005 р.);

- рахунок №02-068/3 від 16.02.2005 р. на
суму 2160,00 грн. (по накладній №02-068/3 від
16.02.2005 р.);

- рахунок №02-069/3 від 16.02.2005 р. на
суму 1608,60 грн. (по накладній №02-069/3 від
16.02.2005 р.);

- рахунок №02-070/2 від 18.02.2005 р. на
суму 379,20 грн. (по акту виконаних робіт
№02-070/2 від 18.02.2005 р.);

- рахунок №03-106/3 від 16.03.2005 р. на
суму 162,00 грн. (по накладній №03-106/3 від
17.03.2005 р.);

- рахунок №09-542/2 від 12.09.2005 р. на
суму 3730,56 грн. (по акту виконаних робіт
№09-542/2 від 27.09.2005 р.);

- рахунок №09-576/2 від 28.09.2005 р. на
суму 1560,00 грн. (по накладній №09-576/2 від
28.09.2005 р.);

- рахунок №02-070/2 від 14.02.2007 р. на
суму 16168,92 грн. (по акту виконаних робіт
№02-070/2 від 14.02.2007 р.);

- рахунок №02-069/2 від 19.02.2007 р. на
суму 4973,22 грн. (по акту виконаних робіт
№02-069/2 від 19.02.2007 р.);

- рахунок №07-392/2 від 23.07.2007 р. на
суму 270,00 грн. (по акту виконаних робіт
№07-392/2 від 25.07.2007 р.).

Разом з тим позивач, посилаючись на
несвоєчасне та неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань перед
позивачем щодо оплати вартості
виконаних робіт і поставленого
обладнання, вказує на прострочення
виконання останнім вказаних
зобов'язань, що тягне за собою
відповідні правові наслідки у вигляді
сплати неустойки, 3% річних та
інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Як передбачено частиною 1 ст. 548
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

При цьому, як передбачає частина 1 ст. 551
ЦК України, предметом неустойки може
бути грошова сума, рухоме і нерухоме
майно.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного
кодексу України якщо за порушення
зобов'язання встановлено неустойку, то
вона підлягає стягненню у повному
розмірі, незалежно від відшкодування
збитків.

В п. 3.2. договору передбачено, що за
несвоєчасну сплату замовник сплачує
пеню у розмірі 0,1% за кожен день
прострочення оплати рахунка виконавця
за виконані роботи після спливу 10
банківських днів з моменту виконання
робіт.

Виходячи з вказаних положень договору,
сторонами передбачено
відповідальність у вигляді пені тільки
за прострочення оплати рахунка
виконавця за виконані роботи.
Відповідальність за несвоєчасну
оплату відповідачем за поставлене
обладнання в договорі не передбачена, а
відтак нарахування пені на несплачену
відповідачем вартість поставленого
обладнання є безпідставним. Між тим з
доданого позивачем до заяви про
збільшення позовних вимог (а.с. 225 т. 2)
вбачається, що позивачем нараховано
пеню за період з 20.12.2013 р. по 20.06.2014 р. в
розмірі 145225,82 грн. на заявлену до
стягнення суму боргу в розмірі 793583,69
грн., яка включає в себе борг по
виконаним роботам і по поставленому
обладнанню. З огляду на таке суд вважає
необґрунтованим здійснений позивачем
розрахунок пені.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК
України учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції застосовуються у
встановленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Отже, яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
установлено законом як граничний,
тобто за прострочення платежу за
договором може бути стягнуто лише пеню,
сума якої не перевищує ту, що обчислено
на підставі подвійної облікової ставки
Національного банку України, а також за
період у шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

До того ж статтею 253 ЦК України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.

Відповідно до частини першої статті 223
ГК України при реалізації в судовому
порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Порядок обчислення позовної давності в
силу вимог частини другої статті 260 ЦК
України не може бути змінений за
домовленістю сторін.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК
України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає
правильним нарахування пені за шість
місяців, визначених частиною шостою
статті 232 ГК України, право на стягнення
якої може бути заявлено в межах
передбаченого пунктом 1 частини другої
статті 258 ЦК України річного строку
позовної давності.

При цьому відповідач в обґрунтування
своїх заперечень на позов послався на
пропущення позивачем строку позовної
давності для заявлення вимог про
стягнення пені.

Так, з огляду на те, що останній рахунок
на оплату виконаних робіт було
виставлено 23.07.2007 р. та сума боргу за
виконані роботи склалась за
наростаючим підсумком по рахункам за
виконані роботи 2003-2007 рр., останній
серед яких було виставлено у липні 2007
року, відповідно нарахування пені
можливо за 6 місяців з вказаного
моменту. Наразі суд зазначає, що
порядок обчислення позовної давності
не може бути змінено, тому обчислення
строку не з моменту прострочення
платежу, а з обраної позивачем дати, що
визначена шляхом зворотного
відрахування - 6 місяців від дати
пред'явлення позову, суперечить
вимогам закону і не застосовується
судом (п. 3.3. п. 3 постанови Пленуму ВГСУ
від 29.05.2013 р. № 10). Поряд з вказаним
позивач мав право на заявлення вимог до
відповідача про стягнення нарахованої
пені за період з липня 2007 року по січень
2008 року не пізніше січня 2009 року, тоді
як заявлений позов подано у 2014 року,
тобто з пропуском позовної давності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
заявлені позивачем вимоги щодо
стягнення з відповідача нарахованої
пені в сумі 145225,82 грн. не підлягають
задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 3% річних та інфляційних
втрат суд зазначає наступне.

Так, частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому застосування положень
частини другої названої статті не
передбачає наявність вини боржника,
оскільки згідно частини першої цієї ж
статті боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень
ст. 625 ЦК України, право кредитора на
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат не залежить від моменту
пред'явлення вимоги про таке стягнення
(до моменту погашення боргу або після
цього). При цьому визначальним є
наявність факту порушення боржником
строків виконання грошового
зобов'язання. Таким чином, право
кредитора на стягнення 3% річних може
бути реалізовано у будь-який момент при
наявності вищезазначених вимог,
передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно
положень ЦК проценти річних є
самостійною формою цивільно-правової
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань. Так, розмір таких
процентів річних може бути визначений
сторонами в договорі. З огляду на те, що
в укладеному сторонами по справі
договорі не встановлено іншого
відсотку річних, відповідно сплаті
підлягають саме 3% річних від
простроченої суми за весь час
прострочення.

Враховуючи вищенаведене та
несвоєчасне виконання відповідачем
зобов'язання щодо оплати виконаних
робіт і поставленого обладнання, суд
вважає правомірним нарахування 3%
річних на існуючу суму боргу,
встановлену судом у розмірі 491604,98 грн.,
оскільки зі спливом позовної давності
за рештою частиною вимог сплила й
позовна давність за вимогою про сплату
процентів за ст. 625 ЦК України і сум
інфляційних нарахувань згідно з тією ж
статтею 625 ЦК України. Так, сума 3% річних
на вказану суму боргу, що склалася за
наростаючим підсумком неоплачених
рахунків, за обраний позивачем в
розрахунку заборгованості (а.с. 225 т. 2)
період прострочення з 25.07.2007 р. (момент
виставлення останнього рахунку) по
20.06.2014 р. складає 101944,06 грн. (491604,98 грн.
/100%. х 3%/365 дн. х 2523 дн.).

Також позивач просить стягнути з
відповідача інфляційні втрати,
нараховані на заявлену до стягнення
суму боргу за період з 25.07.2007 р. по 20.06.2014
р. із застосуванням сукупного індексу
інфляції (1,936) у вказаному періоді (а.с.
225 т. 2).

Так, індекс інфляції це додаткова сума,
яка сплачується боржником і за своєю
правовою природою є самостійним
засобом захисту цивільного права
кредитора у грошових зобов'язань і
спрямована на відшкодування його
збитків, заподіяних знеціненням
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів в державі. Офіційний індекс
інфляції, що розраховується Державною
службою статистики України, визначає
рівень знецінення національної
грошової одиниці України, тобто
зменшення купівельної спроможності
гривні.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14 від
17.12.2013 р. зазначено, що інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Державною службою
статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Таким чином, вимоги про відшкодування
втрат від знецінення коштів внаслідок
інфляції у зв'язку з невиконанням
відповідачем зобов'язання щодо оплати
виконаних робіт і поставленого
обладнання є правомірними.

Проте, з огляду на встановлену судом
заборгованість у розмірі 491604,98 грн.,
судом здійснено перерахунок
інфляційних збитків за обраний
позивачем період прострочення на
вказану суму боргу (з аналогічних
підстав як 3% річних), у зв'язку з чим
встановлено, що інфляційне збільшення
боргу становить в сумі 460142,26 грн. (491604,98
грн. (сума боргу) х 1,936 (сукупний індекс
інфляції) - 491604,98 грн.).

Відтак, загальна сума заборгованості
відповідача, що підлягає стягненню на
користь позивача, становить 1053691,30 грн.
(491604,98 грн. основного боргу + 101944,06 грн. 3%
річних + 460142,26 грн. інфляції).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з
положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи надані сторонами докази в
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги Виробничої фірми „Судоремонт" у
формі товариства з обмеженою
відповідальністю обґрунтовані
частково, відповідають фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підлягають частковому
задоволенню.

У зв'язку з тим, що спір виник
внаслідок неправомірних дій
відповідача та рішення відбулось
частково на користь позивача,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по сплаті судового збору,
понесені позивачем при подачі позову,
покладаються на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам,
виходячи із заявленої до стягнення
суми.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Виробничої фірми
„Судоремонт" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю до
Державного підприємства
„Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційного управління
морських шляхів" про стягнення 1845804,79
грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Державного
підприємства „Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційного управління
морських шляхів" (68000, Одеська область,
м. Іллічівськ, смт. Олександрівка, вул.
Судноремонтна, буд. 35; )
на користь Виробничої фірми
„Судоремонт" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю (65003, м.
Одеса, вул. Отамана Головатого, буд. 37;
) основний борг в сумі
491604/чотириста дев'яносто одна тисяча
шістсот чотири/грн. 98 коп., 3% річних в
сумі 101944/сто одна тисяча дев'ятсот
сорок чотири/грн. 06 коп., інфляційні
втрати в сумі 460142/чотириста шістдесят
тисяч сто сорок дві/грн. 26 коп., витрати
по сплаті судового збору в розмірі
21073/двадцять одна тисяча сімдесят
три/грн. 83 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог
Виробничої фірми „Судоремонт" у формі

товариства з обмеженою
відповідальністю до Державного
підприємства „Чорноморсько-

Азовське
виробничо-експлуатаційного управління
морських шляхів" відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 19.08.2014 р.

Суддя
Петров В.С.