ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

29 липня 2014 року Справа № 5002-26/3170-2011

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіЧернова
Є.В.,суддів:Запорощенка М.Д., Катеринчук
Л.Й., Коробенка Г.П., Черкащенка
М.М.,розглянувши заявуЗаступника
Генерального прокурора України про
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 07.04.2014у
справі№ 5002-26/3170-2011за позовомЗаступника
прокурора міста Ялта в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
Українидо:1. Виконавчого комітету
Ялтинської міської ради; 2. Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця",за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору: 1. Федерації
професійних спілок України; 2.
Приватного акціонерного товариства
"Санаторій "Золотий пляж",провизнання
недійсними рішення та спонукання до
повернення майна,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 29.11.2011 у
справі № 5002-26/3170-2011 позов задоволено
частково: визнано недійсним рішення
виконавчого комітету Ялтинської
міської ради № 264 (5) від 02.07.2001 "Про
оформлення права власності на спальний
корпус №1, №2 санаторію "Золотий пляж"
по Алупкінському шосе, 2 в смт. Курпати.
В задоволенні позовних вимог про
зобов'язання ПАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" повернути об'єкти
нерухомості санаторію "Золотий пляж", а
саме: спальні корпуси № 1 та № 2 за
адресою: Автономна Республіка Крим, м.
Ялта, смт. Курпати, Алупкінське шосе, 2
державі в особі Фонду державного майна
України відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
05.03.2013 рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 29.09.2011
скасовано в частині задоволення
позову; прийнято у вказаній частині
нове рішення, яким у позові відмовлено;
в іншій частині рішення місцевого суду
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 07.04.2014 постанову
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 05.03.2013 залишено
без змін.

Заступник Генерального прокурора
України звернувся із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 07.04.2014 у справі № 5002-26/3170-2011
з дотриманням строку передбаченого
частиною першою статті 11117
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) (протягом
трьох місяців з дня ухвалення
оскаржуваного судового рішення
господарського суду, враховуючи штамп
вхідної кореспонденції від 02.07.2014 № 5095),
в якій просить зазначену постанову та
постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
05.03.2013 скасувати і прийняти нове
рішення, яким залишити в силі рішення
господарського суду Автономної
Республіки Крим від 29.09.2011.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 19.06.2014
у справі № 9/171/2011/5003, від 10.12.2013 у справі
№ 5002-4/5146-2011 мотивовано неоднаковим
застосуванням судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України вважає, що
справа підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України з огляду на
таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 11116 ГПК України заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

У постанові від 07.04.2014 у справі №
5002-26/3170-2011, про перегляд якої подано
заяву, суд касаційної інстанції
погодився з висновками суду
апеляційної інстанції щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання недійсними рішення та
спонукання до повернення майна,
оскільки майно, що є предметом спору у
даній справі не відноситься до
державної власності. При цьому суд
касаційної інстанції виходив з того, що
Федерація незалежних профспілок
України (на базі якої було створено
другого відповідача) як профспілкова
організація не була організацією
союзного підпорядкування, а її майно не
було державною власністю. Крім того,
суд касаційної інстанції зазначив, що
майно, яке було передано до статутного
фонду Закритого акціонерного
товариства "Укрпрофоздоровниця", не
було державною власністю, а тому в
статутному фонді Дочірнього
підприємства "Санаторій "Золотий пляж"
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" відсутня частка
державної власності.

Водночас приймаючи постанову від 19.06.2014
у справі № 9/171/2011/5003 та вирішуючи спір у
подібних правовідносинах, за
аналогічного матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин, суд
касаційної інстанції прийшов до
протилежного правового висновку. При
цьому суд касаційної інстанції виходив
з того, що на базі профспілкових
громадських об'єднань створено
Федерацію незалежних профспілок
України, яке є об'єднанням союзного
підпорядкування, а тому майно
підприємств, установ і організацій та
інших об'єктів союзного
підпорядкування є державною власністю.

У постанові від 10.12.2013 у справі №
5002-4/5146-2011 суд касаційної інстанції
погодився з висновками суду
апеляційної інстанції щодо
задоволення позовних вимог про
визнання недійсним рішення виконкому
відповідної селищної ради про
визнання права власності на спірне
майно за третім відповідачем, визнання
недійсним договору купівлі-продажу
комунальної їдальні, визнання права
власності на комунальну їдальню за
державою та зобов'язання повернути
спірне нерухоме майно державі, чим
прийшов до протилежного правового
висновку, ніж у постанові про перегляд
якої подано заяву. Так, суд касаційної
інстанції виходив з того, що спірне
майно, яке перебувало у віданні
Української республіканської Ради
профспілок та в подальшому було
передано до статутного фонду
Акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця", є державною
власністю і повноваження щодо
управління майном державної власності,
в тому числі і спірним майном,
покладено на Фонд державного майна
України, а тому ЗАТ
"Укрпрофоздоровниця" не могло набути
право власності на спірне майно від
Федерації незалежних профспілок
України, оскільки у останнього
відсутнє право власності на спірне
майно та законні підстави на
розпорядження ним.

З огляду на викладене колегія суддів
визнає, що зі змісту вказаних судових
рішень Вищого господарського суду
України вбачаються ознаки
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, внаслідок
чого ухвалені різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах, що
є підставою для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Допустити справу № 5002-26/3170-2011 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя Є. Чернов Судді М.
Запорощенко Л. Катеринчук Г.
Коробенко М. Черкащенко