ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 серпня 2014 року Справа № 122/14б-06/11 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач
у справі), Куровського С.В., Ткаченко
Н.Г.,розглянувши касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України", м. Київ на рішеннявід 28.02.2014
господарського суду Київської
областіта постановувід 23.06.2014
Київського апеляційного
господарського суду у справі№ 122/14б-06/11
господарського суду Київської області
про банкрутствовідкритого
акціонерного товариства "Київське
спеціалізоване автотранспортне
підприємство-1001"за заявоювідкритого
акціонерного товариства "Київське
спеціалізоване автотранспортне
підприємство-1001" в особі ліквідатора
Коптєвої А.Є., м. Київдо1. гр. ОСОБА_5,
м. Київ 2. товариства з обмеженою
відповідальністю "Ввіко", м. Вишневе
Київської області 3. товариства з
обмеженою відповідальністю
"Пеле-інвест", м. Вишневе Київської
областіпро визнання договорів
недійснимиВСТАНОВИВ:

Подана публічним акціонерним
товариством "Державний
експортно-імпортний банк України" (далі
- заявник) касаційна скарга на рішення
господарського суду Київської області
від 28.02.2014 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
23.06.2014 у справі №122/14б-06/11 не може бути
розглянута Вищим господарським судом
України з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України кожному
гарантується право на судовий захист,
апеляційне та касаційне оскарження.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції
України встановлює серед основних
засад судочинства, зокрема,
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма
конкретизована законодавцем у ст. 14
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права
на апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення названим Законом
ставиться в залежність від положень
процесуального закону.

Таким чином, Господарський
процесуальний кодекс України повинен
містити імперативні норми про те, в
яких випадках особа має право
оскаржити рішення суду в апеляційному
чи касаційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі, але
щодо яких суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право подати
апеляційну скаргу на рішення місцевого
господарського суду після їх перегляду
в апеляційному порядку та постанови
апеляційного господарського суду,
ухвалені за результатами апеляційного
розгляду.

Між тим, згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України
апеляційні (касаційні) скарги на ухвали
місцевого господарського суду можуть
подавати сторони та інші учасники
судового процесу, зазначені у цьому
Кодексі та України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції,
чинній до 19.01.2013, далі - Закон про
банкрутство).

Відтак, в силу особливостей справи про
банкрутство (ст. 41 ГПК України), коло
осіб, які мають право оскаржити судові
рішення у справі про банкрутство,
діючим законодавством звужено до
учасників такої справи задля
попередження необґрунтованого
втручання інших осіб, які не є
учасниками справи, у хід процедури
банкрутства.

У відповідності до абз. 22 ст. 1 Закону
про банкрутство учасниками
провадження у справі про банкрутство
визнано таких осіб: сторони (кредитори,
боржник), арбітражний керуючий
(розпорядник майна, керуючий санацією,
ліквідатор), власник майна (орган,
уповноважений управляти майном)
боржника, а також у випадках,
передбачених цим Законом, інші особи,
які беруть участь у провадженні у
справі про банкрутство, Фонд
державного майна України, державний
орган з питань банкрутства,
представник органу місцевого
самоврядування, представник
працівників боржника, уповноважена
особа акціонерів або учасників
товариств з обмеженою чи додатковою
відповідальністю.

Звертаючись із касаційною
скаргою, заявник послався на те, що
оскаржувані судові рішення стосуються
його прав та обов'язків, як
заставодержателя майна, відчуженого за
спірними договорами купівлі-продажу.

Проте зазначена обставина сама по собі
не означає автоматичного набуття
заявником статусу учасника справи про
банкрутство. Жодних процесуальних
документів суду у справі про
банкрутство, які б свідчили про
залучення заявника в якості учасника
провадження у справі останнім не
надано.

За таких обставин заявник позбавлений
права на касаційне оскарження судових
рішень у даній справі.

У зв'язку з чим касаційна скарга не
підлягає розгляду в порядку
касаційного провадження, тому в її
прийнятті необхідно відмовити на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 55, 129 Конституції України, п. 1 ч. 1
ст. 62, ст.ст. 106, 1115, 1117, 11113 Господарського
процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити публічному акціонерному
товариству "Державний
експортно-імпортний банк України" в
прийнятті касаційної скарги на рішення
господарського суду Київської області
від 28.02.2014 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
23.06.2014 у справі №122/14б-06/11 у справі №
916/2282/13.

2. Повернути публічному акціонерному
товариству "Державний
експортно-імпортний банк України" з
Державного бюджету України судовий
збір за подання касаційної скарги в
сумі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.,
сплачений платіжним дорученням № 52145
від 08.07.2014 та в сумі 1 948 (одна тисяча
дев'ятсот сорок вісім) грн. 80 коп.,
сплачений платіжним дорученням № 55596
від 14.08.2014.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
С.В. Куровський

Н.Г. Ткаченко