ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р.
Справа № 911/2598/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»

до Державного підприємства спиртової
та лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт»

про стягнення 23358,88 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Жигадло І.Б., № 42/10 від
30.12.2013 р.

від відповідача: Лук’янова І.Ю., довір.
№ 22-01/01 від 22.01.2014 р.

Обставини справи:

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (далі - ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України»,
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт»,
відповідач) про стягнення 23358,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором
поставки природного газу №
24/11-1978/04-О/ПДВ від 30.08.2011 р., яке
встановлено рішенням господарського
суду Київської області від 27.05.2013 р. у
справі № 911/1236/13, залишеним в силі
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 31.07.2013 р., у
зв'язку з чим позивач просить суд
стягнути з відповідача 22817,26 грн. 3%
річних за несвоєчасні розрахунки в
частині сплати основного боргу, 541,62
грн. інфляційних втрат, 1827,00 грн.
судового збору.

Розгляд справи відкладався.

21.07.2014 р. до господарського суду
Київської області ДП спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» було подано відзив № 04-2/239
від 18.07.2014 р., відповідно до якого ДП
«Укрспирт» не погоджується з позовними
вимогами та заперечує проти їх
задоволення, оскільки ДК «Газ України»
НАК «Нафтогаз України» вже зверталась
до господарського суду Київської
області з позовною заявою про
стягнення з ДП «Укрспирт» боргу та
штрафних санкцій за договором №
24/11-1978/04-О/ПДВ від 30.08.2011 р. Рішенням
господарського суду Київської області
від 27.05.2013 р. у справі № 911/1236/13 позовні
вимоги було задоволено частково та
стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ДК
«Газ України» НАК «Нафтогаз України»
485359,83 грн. основного боргу, 1941,44 грн.
інфляційних втрат, 14407,42 грн. 3% річних та
10034,60 грн. судового збору.

Отже, на переконання відповідача, судом
вже було вирішено господарський спір
між ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» та ДП «Укрспирт» щодо
стягнення 485359,83 грн. основного боргу, а
також інфляційних втрат та 3% річних, що
нараховані на вказану суму
заборгованості за договором №
24/11-1978/04-О/ПДВ від 30.08.2011 р. Таким чином, у
даному випадку наявне подвійне
нарахування позивачем інфляційних
втрат та 3% річних, що суперечить як
змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і
приписам ч. 1 ст. 61 Конституції України,
оскільки в ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» вже була можливість
заявити в судовому порядку вимогу до ДП
«Укрспирт» щодо інфляційних витрат та
3% річних за прострочення виконання
зобов'язання за вказаним вище
договором.

У судових засіданнях 21.07.2014 р. та 07.08.2014
р. представник позивача позовні вимоги
підтримав.

Відповідач у судових засіданнях 21.07.2014
р. та 07.08.2014 р. проти задоволення
позовних вимог заперечував з підстав,
викладених у відзиві.

У судовому засіданні 07.08.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

встановив:

30.08.2011 р. між Львівською філією ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України»
(постачальник) та ДП «Укрспирт»
(покупець) було укладено договір на
постачання природного газу №
24/11-1978/04-0/ПДВ, згідно з яким
постачальник зобов'язувався передати
покупцю протягом серпня - вересня 2011
року природний газ, а покупець прийняти
та оплатити поставлений природний газ.

Відповідно до п. 1.2 договору
постачальник передає покупцю в період
з 06.08.2011 р. по 30.09.2011 р. природний газ з
урахуванням вартості його
транспортування в обсязі 689,763 тис.
куб.м.

Сторонами узгоджено, що ціна за 1000 куб.м
природного газу становить 3023,50 грн. без
урахування збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
газ - 2 %. Крім того, тариф на
транспортування газу - 285 грн., крім того
ПДВ 20 %, всього до сплати 3425,97 грн. (п. 3.1
договору)

Порядок щодо оплати за поставлений
природний газ визначено сторонами у п.
4.1. договору - остаточний розрахунок за
фактично спожиті та про транспортовані
обсяги газу здійснюється на підставі
акту приймання - передачі газу до 5
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Підписаними сторонами актами
передачі-приймання природного газу
підтверджується факт передачі
позивачем відповідачу в період з
серпня 2011 року по жовтень 2011 року
природного газу на суму 3027324,11 грн.

Однак, відповідач у встановлений п. 4.1
договору строк не оплачував переданий
позивачем газ, часткові розрахунки
здійснював з простроченням і станом на
27.05.2013 року мав перед позивачем
заборгованість у сумі 485359,83 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе
зобов'язання за договором з передання
відповідачу газу протягом серпня 2011
року ? жовтня 2011 року, а відповідач не
виконував належним чином взяті на себе
зобов'язання з оплати отриманого у цей
період газу.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до статті 115 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Вищенаведені факти встановлені у
рішенні господарського суду Київської
області від 27.05.2013 р. у справі № 911/1236/13.

Крім того, у рішенні господарського
суду Київської області від 27.05.2013 р. у
справі № 911/1236/13 встановлено, що у
зв'язку з ліквідацією Львівської філії
ДК «Газ України» - 01.04.2012 р., на баланс ДК
«Газ України» НАК «Нафтогаз України»
від Львівської філії ДК «Газ України»
було передано заборгованість ДП
«Укрспирт» у сумі 485359,83 грн.

Рішенням господарського суду
Київської області від 27.05.2013 р. у справі
№ 911/1236/13 позовні вимоги ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» було
задоволено частково; стягнуто з
Державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» на користь Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» - 485359,83 грн. основного боргу,
1941,44 індексу інфляції, 14407,42 3% річних та
10034,60 грн. судового збору. В частині
позову про стягнення 36018,55 грн. пені
відмовлено.

Як встановлено судом, на момент
розгляду даної справи № 911/2598/14 борг
відповідача перед позивачем за
поставлений згідно договору на
постачання природного газу №
24/11-1978/04-0/ПДВ від 30.08.2011 р. було погашено
повністю 13.11.2013 р. у розмірі 485359,83 грн.

Предметом даного позову є вимоги про
стягнення з відповідача 22817,26 грн. 3%
річних за період з 06.09.2011 р. до 13.11.2013 р.
та 541,62 грн. інфляційних втрат за період
з вересня 2011 року до серпня 2012 року,
нарахованих на суму основної
заборгованості, яка виникла у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором №
24/11-1978/04-0/ПДВ від 30.08.2011 р., що
встановлено рішенням господарського
суду Київської області від 27.05.2013 р. у
справі № 911/1236/13.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України
передбачено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як зазначено в п. 5.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 р.,
господарським судам необхідно мати на
увазі, що за приписом частини п'ятої
статті 11 ЦК України грошове
зобов'язання може виникати з рішення
суду. Відтак, якщо певне зобов'язання
згідно з рішенням господарського суду
є грошовим, відповідальність за
невиконання такого зобов'язання, яке
виникло з рішення суду, настає на
загальних підставах згідно з частиною
другою статті 625 названого Кодексу.

Окрім того, пунктом 7.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»
передбачено, що за відсутності інших
підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Як зазначалось вище, борг відповідача
перед позивачем за поставлений згідно
договору № 24/11-1978/04-0/ПДВ від 30.08.2011 р.
було погашено повністю 13.11.2013 р.

З урахуванням викладеного та
враховуючи, що розмір заявлених до
стягнення з відповідача у даній справі
3% річних в сумі 22817,26 грн., нарахованих
за період з 06.09.2011 р. до 31.03.2012 р. в сумі
13742,97 грн. та за період з 30.03.2013 р. до
13.11.2013 р. в сумі 9074,29 грн. на суму
заборгованості, яка виникла у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором №
24/11-1978/04-0/ПДВ від 30.08.2011 р., що
встановлено рішенням господарського
суду Київської області від 27.05.2013 р. у
справі № 911/1236/13, є обґрунтованим та
арифметично вірним, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» про
стягнення 22817,26 грн. 3% річних підлягають
задоволенню.

Інфляційні втрати заявлені до
стягнення з відповідача у даній справі
в сумі 541,62 грн., нараховані за період з
вересня 2011 року до серпня 2012 року в сумі
541,62 грн. на суму заборгованості, яка
виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором №
24/11-1978/04-0/ПДВ від 30.08.2011 р., що
встановлено рішенням господарського
суду Київської області від 27.05.2013 р. у
справі № 911/1236/13. Розмір зазначених
інфляційних втрат є обґрунтованим та
арифметично вірним, у зв'язку з чим суд
дійшов висновку, що позовні вимоги ДК
«Газ України» НАК «Нафтогаз України»
про стягнення 541,62 грн. інфляційних
втрат підлягають задоволенню.

Поряд з цим слід зазначити, що за
приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Заперечення відповідача, викладені у
відзиві № 04-2/239 від 18.07.2014 р., не беруться
судом до уваги, з огляду на те, що у
даній справі інфляційні втрати та 3%
річних нараховані за інший період
прострочення сплати основного боргу,
який не був охоплений рішенням
господарського суду Київської області
від 27.05.2013 р. у справі № 911/1236/13.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку щодо задоволення позовних
вимог Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до статті 49 ГПК України
покладаються судом відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» (07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Гагаріна, 16, код 37199618)на
користь Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (04116, м.
Київ, Шевченківський р-н, вул.
Шолуденка, 1, код 31301827) - 541 (п'ятсот сорок
одну) грн. 62 коп. інфляційних втрат, 22817
(двадцять дві тисячі вісімсот
сімнадцять) грн. 26 коп. 3% річних, 1827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 12.08.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна