ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"14" серпня 2014 р.
Справа № 918/1074/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Качура А.М., розглянувши
справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до відповідача: Комунального
підприємства "РІВНЕКНИГА" Рівненської
обласної ради

про стягнення в сумі 12 180,00 грн.

Представники:

Від позивача : Трачук Ю.М. (довіреність
від 01.01.2014 року);

Від позивача : Калініченко Н.А.
(довіреність від 01.01.2014 року);

Від відповідача : Жуковський О.В.
(довіреність від 29.07.2014 року).

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20
ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до ст. 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (далі
- позивач) звернулося до господарського
суду Рівненської області з позовом до
відповідача - Комунального
підприємства "РІВНЕКНИГА" Рівненської
обласної ради про стягнення 60 900,00 грн.
компенсації за порушення авторських
прав.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що 12
вересня 2013 року у приміщенні книгарні
№2 "Просвіта КП "Рівнекнига" РОР, що
знаходиться за адресою: м. Рівне, вул.
Київська 17, представником позивача
було придбано контрафактну продукцію -
портфель для першокласника Маша і ведм.
за ціною 15,00 грн. за одиницю товару,
вказані обставини позивач вважає
порушенням його авторських прав.

29.07.2014 року представником позивача
подано до суду заяву про зміну предмету
позову, відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача компенсацію за порушення
авторських прав в розмірі 10
мінімальних заробітних плат, що
складає 12 180,00 грн. Вказана заява судом
приймається до розгляду.

11.08.2014 року позивачем подано до суду
клопотання про залучення до матеріалів
справи речового доказу, а саме портфель
для першокласника зі штрих-кодом
940. Вказане клопотання судом
задоволено.

14.08.2014 року відповідачем по справі
подано до суду відзив на позовну заяву,
відповідно до змісту якого відповідач
просить суд в задоволенні позову ТОВ
"Маша і Медведь" відмовити.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги з
підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнає з
підстав зазначених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до Договору № 010601-МиМ про
відчуження виключного права на
аудіовізуальний твір (серіал "Маша и
Медвєдь") від 08.06.2010 року (далі -
договір-1), укладеному між
Товариством з обмеженою
відповідальністю Студія "АНИМАККОРД"
(далі- правовласник) і Товариством з
обмеженою відповідальністю "Маша и
Мєдвєдь" (далі - позивач), правовласник
передав позивачу виключне право на
аудіовізуальний твір - серіал "Маша и
Медвєдь" (вісім серій, визначених в
ст. 1.1. договору-1). Договір-1 діє
протягом всього терміну дії
виключного права на аудіовізуальний
твір (ст. 6.1. договору-1).

Відповідно до Договору № 1007/19 про
відчуження виключного права на
аудіовізуальний твір (серіал "Маша и
Медвєдь") від 12.11.2010 року (далі -
договір-2), укладеному між
Товариством з обмеженою
відповідальністю Студія "АНИМАККОРД"
(далі- правовласник) і Товариством з
обмеженою відповідальністю "Маша и
Мєдвєдь" (далі - позивач), правовласник
передав позивачу виключне право на
аудіовізуальний твір - серіал "Маша и
Медвєдь" (чотири серії, визначені в
ст. 1.1. договору-2). Договір-2 діє
протягом всього терміну дії
виключного права на аудіовізуальний
твір (ст. 6.1. договору-1).

Відповідно до ст. 1.3. договору-1 та
договору-2, правовласник гарантував,
що він є власником виключного права
на аудіовізуальний твір. Виключне
право на аудіовізуальний твір
передається правовласником набувачу
в повному об'ємі для використання
його будь-яким способом і в
будь-якій формі (ст. 1.4. договору-1,
договору-2).

Отже, позивач є власником виключних
майнових авторських прав на
аудіовізуальний твір -
мультиплікаційний серіал "Маша и
Медведь" та його складові частини і має
право захищати свої права, у тому числі
шляхом звернення до господарського
суду з даним позовом.

Крім того, відповідно до статті 35 ГПК
України, обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Так, належність виключних прав на
аудіовізуальний твір "Маша і Мєдвєдь"
та його складові частини встановлені
рішеннями суду України, що набрали
законної сили.

Згідно постанови від 08.04.2014 р. у справі
№ 910/22656/13, за позовом ТОВ "Маша і
Мєдвєдь", Київський апеляційний
господарський суд встановив обставини
щодо особи позивача: Позивач (ТОВ "Маша
і Мєдвєдь") є власником виключних
майнових авторських прав на
аудіовізуальний твір -
мультиплікаційний серіал "Маша і
Мєдвєдь" та його складові частини і має
право захищати свої права у тому числі
шляхом звернення до господарського
суду з даним правом.

Отже, ТОВ "Маша і Мєдвєдь" є належним
позивачем по даній справі.

В обґрунтування позову позивач
зазначає, що 12 вересня 2013 року у
приміщенні книгарні №2 "Просвіта КП
"Рівнекнига" РОР, що знаходиться за
адресою: м. Рівне, вул. Київська 17,
представником позивача було придбано
контрафактну продукцію - портфель для
першокласника Маша і ведм. за ціною 15,00
грн. за одиницю товару, з зображенням на
вказаному товарі персонажів, який є
об'єктом інтелектуальної власності
частини аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу "Маша и
Медведь", права на який належать ТОВ
"Маша і Мєдвєдь".

Реалізація товару підтверджується
фіскальним чеком про покупку від 12.09.2013
року, на суму 17,50 грн. (а.с. 44).

Враховуючи те, що в процесі розгляду
справи, відповідачем в судовому
засіданні не заперечувався факт
продажу товару продукції - портфель для
першокласника Маша і ведм., на поверхні
якого розміщено оброблений фрагмент
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу "Маша и
Медведь", права на який належать ТОВ
"Маша і Мєдвєдь", судом приймається
вказаний факт як достовірний та такий,
що не потребує подальшого доведення.

Вищевикладене зумовило звернення
позивача до суду з даним позовом про
стягнення з відповідача компенсації у
розмірі 12 180,00 грн. (з врахуванням заяви
про зменшення позовних вимог).

Відповідно до статті 418 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
право інтелектуальної власності - це
право особи на результат
інтелектуальної, творчої діяльності
або на інший об'єкт права
інтелектуальної власності, визначений
цим Кодексом та іншим законом. Право
інтелектуальної власності становлять
особисті немайнові права
інтелектуальної власності та (або)
майнові права інтелектуальної
власності, зміст яких щодо певних
об'єктів права інтелектуальної
власності визначається цим Кодексом та
іншим законом.

Статтею 435 ЦК України, встановлено, що
первинним суб'єктом авторського права
є автор твору. За відсутності доказів
іншого автором твору вважається
фізична особа, зазначена звичайним
способом як автор на оригіналі або
примірнику твору (презумпція
авторства). Суб'єктами авторського
права є також інші фізичні та юридичні
особи, які набули прав на твори
відповідно до договору або закону.

Відповідно до статті 15 Закону України
"Про авторське право і суміжні права"
до майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) належать:
виключне право на використання твору, а
також виключне право на дозвіл або
заборону використання твору іншими
особами. Майнові права автора (чи іншої
особи, яка має авторське право) можуть
бути передані (відчужені) іншій особі
згідно з положеннями статті 31 цього
Закону, після чого ця особа стає
суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору
автором (чи іншою особою, яка має
авторське право) дозволяє йому
використовувати твір у будь-якій формі
і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) на дозвіл чи
заборону використання твору іншими
особами дає йому право дозволяти або
забороняти, зокрема, відтворення
творів; здавання в майновий найм і (або)
комерційний прокат після першого
продажу, відчуження іншим способом
оригіналу або примірників
аудіовізуальних творів, комп'ютерних
програм, баз даних, музичних творів у
нотній формі, а також творів,
зафіксованих у фонограмі чи відеограмі
або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31
Закону України "Про авторське право і
суміжні права", автор (чи інша особа, яка
має авторське право) може передати свої
майнові права, зазначені у статті 15
цього Закону, будь-якій іншій особі
повністю чи частково. Передача
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) оформляється
авторським договором. Майнові права, що
передаються за авторським договором,
мають бути у ньому визначені. Майнові
права, не зазначені в авторському
договорі як відчужувані, вважаються
такими, що не передані.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права", за захистом свого авторського
права і (або) суміжних прав суб'єкти
авторського права та суміжних прав
мають право звертатися в установленому
порядку до суду та інших органів
відповідно до їх компетенції.

Проаналізувавши умови ліцензійного
договору, суд дійшов висновку про
правомірність звернення Товариства з
обмеженою відповідальністю "Маша і
Мєдвєдь" до суду з відповідним позовом.

Як роз'яснено у пункті 29 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності", з огляду на
приписи статі 33 ГПК України щодо
обов'язку доказування і подання
доказів господарському суду у
вирішенні питання про те, якій стороні
належить доводити обставини, що мають
значення для справи про захист
авторського права чи суміжних прав,
слід враховувати таке: 1) позивач,
зокрема, повинен довести належність
йому авторського права та/або суміжних
прав чи права на їх захист, а також факт
використання об'єктів даних прав
відповідачем; 2) відповідач має довести
додержання ним вимог Цивільного
кодексу України і Закону України "Про
авторське право і суміжні права" при
використанні ним твору та/або об'єкту
суміжних прав; в іншому разі фізична
або юридична особа визнається
порушником авторського права та/або
суміжних прав, і для неї настають
наслідки, передбачені цими
законодавчими актами.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права", при порушеннях будь-якою особою
авторського права і (або) суміжних прав
суб'єкти авторського права і (або)
суміжних прав мають право, зокрема,
подавати позови про відшкодування
збитків (матеріальної шкоди), включаючи
упущену вигоду, або стягнення доходу,
отриманого порушником внаслідок
порушення ним авторського права і (або)
суміжних прав, або виплату
компенсацій.

Частиною 2 статті 52 Закону України "Про
авторське право і суміжні права"
встановлено, що суд має право
постановити рішення чи ухвалу про
виплату компенсації, що визначається
судом, у розмірі від 10 до 50000
мінімальних заробітних плат, замість
відшкодування збитків або стягнення
доходу.

Суд зауважує, що визначаючи розмір
компенсації, що відповідає 10
мінімальних заробітних плат
(мінімальний розмір компенсації
відповідно до частини 2 статті 52 Закону
України "Про авторські та суміжні
права"), виходить із засад
справедливості, добросовісності,
розумності як складових елементів
загального конституційного принципу
верховенства права, можливість
стягнення з порушника надмірних
грошових сум як компенсації за
порушення авторського права спотворює
її дійсне правове призначення,
оскільки із засобу захисту компенсація
перетворюється на джерело отримання
суб'єктом авторського або суміжного
права невиправданих додаткових
прибутків.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить висновку про
обґрунтованість вимог позивача про
стягнення з відповідача компенсації.

Щодо клопотання позивача про
накладення на відповідача штрафу в
розмірі 10% від суми, присудженої судом
на користь позивача суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права" суд може постановити рішення про
накладення на порушника штрафу у
розмірі 10 відсотків суми, присудженої
судом на користь позивача. Сума штрафів
передається у встановленому порядку до
Державного бюджету України.

Проте, враховуючи пояснення
відповідача, та надані останнім докази,
припинення подальшого порушення
авторських прав позивача, та виходячи з
засад справедливості, добросовісності,
розумності як складових елементів
загального конституційного принципу
верховенства права, не можливості
стягнення з порушника надмірних
грошових сум як компенсації за
порушення авторського права суд вважає
що накладення на порушника штрафу у
розмірі 10 відсотків суми, присудженої
судом на користь позивача не є
необхідним в даному випадку.

Таким чином судом встановлено той факт,
що 12 вересня 2013 року у приміщенні
книгарні №2 "Просвіта КП "Рівнекнига"
РОР, що знаходиться за адресою: м.Рівне,
вул. Київська 17, представником позивача
було придбано продукцію - портфель для
першокласника Маша і ведм., на якому
зображено фрагменти та візуальні
складові частини - персонажі (в тому
числі персонаж "Маша") аудіовізуального
твору "Маша і Медведь" є в розумінні
статті 50 Закону України "Про авторське
право і суміжні права" порушенням
авторського права.

Згідно зі статтею 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (стаття 43
ГПК України).

За таких обставин, вимоги позивача про
зобов'язання відповідача сплатити
компенсацію за порушення авторських
прав позивача підлягають до
задоволення у розмірі 10 мінімальних
заробітних плат, що становить 12180, 00 грн.

Відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
приймаючи до уваги, що спір між
сторонами виник внаслідок
неправильних дій відповідача, а також
те, що судові витрати складають
мінімальний розмір судового збору,
слід стягнути з відповідача на користь
позивача витрати по сплаті судового
збору на суму 1827, 00 грн.

Керуючись статтями 32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"РІВНЕКНИГА" Рівненської обласної ради
(33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул.
Островського 16, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (129085,
м. Москва, вул. Годовікова, буд. 9, будова
3, ІПН/КПП /771701001 в ІФПС № 17 СВАО р/р
в ПАТ Банк "ОТКРЫТИЕ", м.
Москва БІК 044585297, к/р ) суму
компенсації у розмірі 12180,00 грн., та
витрати по сплаті судового збору на
суму 1827,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

повне рішення складено 15.08.2014 року

Суддя Качур
А.М.