м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Атма"до Приватного
«Офіс-Універсал»простягнення 7 202,87 грн.
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача: не з»явились;
від відповідача: не з»явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "АТМА" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного підприємства
"Офіс - Універсал" про стягнення 7 202,87
грн. суми боргу з урахуванням індексу
інфляційних та 3% річних.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.07.2014 порушено провадження у
призначений на 28.07.2014.
Ухвалою від 28.07.2014, в порядку ст. 77 ГПК
України, розгляд справи відкладено на
У письмових поясненнях відповідач не
заперечив проти заявлених позовних
вимог та просив суд зменшити суму
штрафних санкцій заявлених до
стягнення та відстрочити виконання
рішення.

Також, відповідач просив суд
розглянути справу за відсутності його
представника.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

У період з 26 грудня 2012 року по 16 січня 2013
ТОВ «Атма» (позивач) було продано ПП
«Офіс-Універсал» (відповідач)
санітарно-гігієнічнє та
професійно-прибиральне обладнання на
суму 8 407,20 грн., що підтверджується
підписаними видатковими накладними
№АА-0015014 від 26.12.2012, №АА-0000048 від 08.01.2013,
№АА-0000408 від 16.01.2013.

Відповідач частково провів оплату у
розмірі 2 176,72 грн. Несплачений
залишився борг у розмірі 6 230,48 грн.

Згідно статті 181 Господарського
кодексу України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень.

Частинами першою та другою статті 180
Господарського кодексу України
визначено, що зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбаченому законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з частиною першою статті 181
Господарського кодексу України
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Тобто, між сторонам укладений договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Враховуючи вищенаведене, у відповідача
виник обов'язок оплатити надані
послуги загальною вартістю 6 230,48 грн.

Відповідно до інформаційного листа
№01-06/928/2012 від 17.07.2012р. "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" сказано, що
при підписанні покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 Цивільного кодексу
України.

Зі змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного
кодексу України вбачається, що
покупець зобов'язаний оплатити повну
ціну переданого товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як свідчать матеріали справи, позивач
20.05.2014 звернувся до відповідача з
вимогою про погашення заборгованості.

Однак вимога позивача залишилася
відповідачем без відповіді та без
задоволення.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського
кодексу України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Оскільки факт надання послуг
підтверджується матеріалами справи,
встановлений строк остаточного
розрахунку сплинув, а доказів оплати
наданих послуг суду не надано, позовна
вимога про стягнення з відповідача 6
230,48 грн. основного боргу підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати
останнім 3% річних та інфляційних втрат,
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок поданий до суду, дійшов
висновку про його обґрунтованість.

Таким чином позовні вимоги підлягають
задволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи, що позивач заявив до
стягнення крім суми основного боргу, 3 %
річних та інфляційні втрати, які не є
штрафними санкція, а п.3 ст. 83 ГПК
України, передбачає можливість
зменшення саме штрафних санкцій (штраф,
пеня), тому, в задоволенні цього
клопотання слід відмовити.

Щодо заявленого відповідачем
клопотання про відстрочення виконання
рішення суду, слід зазначити наступне.

Судом враховано, що господарський суд
повинен брати до уваги можливі
негативні наслідки для боржника при
виконанні рішення у встановлений
строк, але перш за все повинен
враховувати такі ж наслідки і для
стягувача при затримці виконання
рішення та не допускати їх настання.

Всупереч вимог ст. 33 ГПК України на час
прийняття рішення у справі суду не
надано належних доказів наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення суду або роблять його
неможливим, та зумовлюють відстрочку
виконання рішення суду.

Також суд приймає до уваги, що згідно
приписів статті 9 Конституції України,
статті 19 Закону України «Про
міжнародні договори України» і статті 4
Господарського процесуального кодексу
України господарські суди у процесі
здійснення правосуддя мають за
відповідними правилами керуватися
нормами міжнародних договорів,
ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» від 23.02.2006р. № 3477-IV
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції,
протоколів до неї та прийняттям
Верховною Радою України Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» господарським судам у
здійсненні судочинства зі справ,
віднесених до їх підвідомчості, слід
застосовувати судові рішення та ухвали
Суду з будь-якої справи, що перебувала в
його провадженні (абз. 3 п. 2
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
18.11.2003р. № 01-8/1427 «Про Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року та юрисдикцію
Європейського суду з прав людини»).

Cудом встановлено, що згідно з
практикою Європейського суду з прав
людини, «державний орган або інша
юридична особа не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, підтверджений судовим рішенням. У
такому випадку не може прийняти
аргумент Уряду, що визначає таку
відсутність як «виняткові обставини»
(див. § 40 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Півень проти
України» від 29.06.2004р.).

Крім того, відповідно до пункту 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 26.12.2003 № 14 "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" при вирішенні заяв
державного виконавця чи сторони про
відстрочку або розстрочку виконання
рішення, встановлення або зміну
способу й порядку його виконання суду
потрібно мати на увазі, що відповідно
до статті 351 Цивільного процесуального
кодексу України і статті 121
Господарського процесуального кодексу
України їх задоволення можливе лише у
виняткових випадках, які суд визначає
виходячи з особливого характеру
обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення.

З огляду на наведені приписи
вбачається, що відстрочка виконання
судового рішення можлива лише у
виняткових випадках, при наявності
доказів обставин, що ускладнюють або
роблять неможливим виконання рішення
суду.

Тобто, в будь-якому випадку відсутність
коштів, тяжкий фінансовий стан
боржника, не є винятковими
обставинами, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим та
нє є підставою для відстрочки або
розстрочки виконання рішення.

Відповідна заява відповідача про
відстрочення виконання рішення суду,
задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства
«Офіс-Універсал» (04108, м. Київ, вул.
Наталії Ужвій, 10, кв.24, код 32621085) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атма» (02068, м. Київ,
вул. Вербицького, 1, код 31287090) суму
основного боргу - 6 230,48 грн. (шість тисяч
двісті тридцять гривень 48 коп.), 3 %
річних - 276,61 грн. (двісті сімдесят шість
гривень 61 коп.), інфляційні втрати - 695,75
грн. (шістсот девяносто пять гривень 75
коп.) та 1 827, 00 грн. ( одна тисяча вісімсот
двадцять сім гривень 00 коп.) судового
збору.

3.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 22.08.2014.

Суддя

М.Є.
Літвінова