ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року Справа № 6/354-07 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого, Коваленка
В.М. (доповідач у справі), Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційну
скаргуприватного
сільськогосподарського підприємства
Агрофірма "Україна", с. Рижівка
Білопільського району Сумської
областіна постановувід 15.04.2014 р.
Харківського апеляційного
господарського суду у справі№ 6/354-07
господарського суду Сумської
областіза заявою публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Сумської обласної
дирекції, м. Сумидоприватного
сільськогосподарського підприємства
Агрофірма "Україна", с.Рижівка
Білопільського району Сумської
областіпровизнання
банкрутомліквідатор арбітражний
керуючий Нагорнєва Т.В.в судовому
засіданні взяли участь представники:

ПСП Агрофірма "Україна"Костюченко М.П. -
директор, паспорт, ліквідатор
арбітражний керуючий Нагорнєва Т.В.,
паспорт,ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль"Грищенко Д.С., довір.,ПАТ
"Сумигаз"Глазунов Д.В., довір.,ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 28.11.2007 року порушено
провадження у справі № 6/354-07 про
банкрутство приватного
сільськогосподарського підприємства
Агрофірма "Україна" (далі - Боржник,
Агрофірма) за заявою публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Сумської обласної
дирекції (далі-Кредитор, Банк) в порядку
загальних норм Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до набрання чинності з
19.01.2013 р. внесених змін, далі - Закон про
банкрутство).

Постановою господарського суду
Сумської області від 24.01.2011 року
Агрофірму визнано банкрутом, відносно
неї відкрито ліквідаційну процедуру, а
ліквідатором призначено арбітражного
керуючого Нагорнєву Т.В.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 22.08.2013 року (суддя -
Гордієнко М.І.) затверджено мирову
угоду від 19.08.2013 року, а провадження у
справі про банкрутство припинено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 23.10.2013 року за
результатами розгляду апеляційних
скарг Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області (далі-Інспекція) та публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Сумигаз" (далі - Сумигаз) ці скарги
залишено без задоволення, а ухвалу
господарського суду Сумської області
від 22.08.2013 року-без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 29.01.2014 року касаційну
скаргу публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Сумигаз" задоволено
частково, постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
23.10.2013 року скасовано, а справу передано
на розгляд до Харківського
апеляційного господарського суду.

При новому апеляційному розгляді,
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 року
(головуючий суддя - Гетьман Р.А., судді:
Лакіза В.В., суддя Шевель О.В.)
апеляційні скарги задоволено, ухвалу
господарського суду Сумської області
від 22.08.2013 року скасовано, а справу
передано до господарського суду
Сумської області на розгляд на стадію
затвердження мирової угоди.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням апеляційного суду, приватне
сільськогосподарське підприємство
Агрофірма "Україна" звернулося до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
15.04.2014 року, а ухвалу господарського
суду Сумської області від 22.08.2013 року
залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судом апеляційної
інстанції норм матеріального права,
зокрема ст.ст. 5, 6, 35-38 Закону про
банкрутство, ст. 392 Цивільного кодексу
України, а також норм процесуального
права.

Заслухавши пояснення представників
Боржника, ліквідатора Боржника, ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Сумигаз",
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про затвердження у
справі поданої на стадії ліквідації
Боржника мирової угоди, місцевий суд
встановив, що ліквідатором на
затвердження було подану вказану
мирову угоду та всі необхідні додатки,
а умови мирової угоди передбачають
погашення всіх визнаних у справі вимог
кредиторів (боргів Агрофірми) з
відстрочкою їх сплати - з останнім
строком сплати 15.12.2013 року. При цьому
суд вказав, що мирова угода у справі не
підписана податковим органом, але в
силу норм закону (п. 2 ст. 36 Закону про
банкрутство) цей орган зобов'язаний
погодитись на визначені в цій угоді
умови, а невиконання керівником
податкового органу обов'язку підписати
згадану мирову угоду не є підставою для
відхилення мирової угоди без його
підпису. При цьому місцевим судом
встановлено, що порядок укладення у
даній справі мирової угоди не
порушений, умови останньої не
суперечать законодавству та інтересам
сторін.

Скасовуючи вказане рішення місцевого
суду, апеляційний суд вказав, що за
умовами мирової угоди сторони
передбачили здійснення погашення
заборгованості Агрофірми перед
визнаними кредиторами за рахунок
вчинення заходів з повернення в
судовому порядку підвідного
газопровіду "АГРС м. Білопілля-ГРП с.
Рижівка", який перебував у власності
Боржника до порушення даної справи про
банкрутство. Також суд встановив, що за
Боржником було визнано право власності
на вказаний газопровід, про що видано
свідоцтво про право власності, однак
відповідно до наданих у справі доказів
станом на грудень 2011 року підвідний
газопровід відноситься до об'єктів
права державної власності та
обліковується на балансі Сумигаз. У
зв'язку із чим апеляційний суд дійшов
висновку, що на момент укладення
мирової угоди у даній справі питання
щодо визнання права власності на
спірний газопровід за Боржником не
вирішено, а тому можуть бути порушені
права та інтереси його власника. Також
суд вказав, що в мировій угоді не
вказано, за рахунок яких коштів буде
відбуватись погашення боргів.
Непідписання ж мирової угоди
представником податкового органу та
включення до умов цієї угоди витрат на
оплату витрат та послуг арбітражного
керуючого у справі не є підставою для
відмови у затвердженні мирової угоди.
Наведені ж в даній постанові обставини,
що перешкоджають затвердженню мирової
угоди, не перешкоджають укладенню та
затвердженню мирової угоди у справі з
новими умовами.

Однак суд касаційної інстанції не
погоджується із викладеними
висновками апеляційного суду, оскільки
вони зроблені всупереч норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку із чим слід зазначити про
наступне.

Так, ані місцевим судом, ані
апеляційним судом не було встановлено
та з матеріалів справи не вбачається
порушення порядку прийняття рішення
про укладення мирової угоди у даній
справі (протоколи засідання комітету
кредиторів від 15.07.2013 року та від 07.08.2013
року - т. 11 а.с. 206-210), а також не
вбачається порушень з приводу
укладення, підписання та затвердження
комітетом кредиторів цієї угоди у
справі. Отже, при укладенні у даній
справі мирової угоди та зверненні із
заявою про її затвердження були
дотримані норми частин 2, 3, 4, 5 ст. 35
Закону про банкрутство.

Стосовно ж визначених в цій мировій
угоді умов, як встановили суди обох
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, в п. 2.2 мирової угоди були
передбачені умови мирової угоди (т. 11
а.с. 201-205), в яких сторони погодили
наступні джерела, за рахунок яких буде
здійснюватись погашення
заборгованості перед кредиторами:

- за рахунок прибутку підприємства
Боржника від його господарської
діяльності;

- коштів засновника Агрофірми
-Костюченка М.П.;

- вжиття заходів щодо повернення в
судовому порядку підвідного
газопровіду "АГРС м. Білопілля-ГРП с.
Рижівка", який перебував у власності
підприємства до порушення справи про
банкрутство.

Отже умови мирової угоди у справі
передбачають три альтернативних та
незалежних один від одного джерела, за
рахунок яких сторони угоди визначили
здійснення погашення заборгованості
перед кредиторами Боржника. Таким
чином, при здійсненні погашення
кредиторам Агрофірми цих вимог,
включених до умов мирової угоди,
Боржником можуть бути використані всі
наведені вище джерела разом, кожний
окремо, або будь-який один або два із
вищенаведених джерел погашення
заборгованості.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що жодним із судів попередніх
інстанцій не було встановлено обставин
невідповідності або суперечності
визначених в спірній мировій угоді
умов нормам ст. 36 Закону про
банкрутство. Також слід наголосити на
тому, що і місцевий суд, і апеляційний
суд дійшли правильного висновку про те,
що непідписання мирової угоди
представником податкового органу та
включення до умов цієї угоди витрат на
оплату витрат та послуг арбітражного
керуючого у справі не стали та не є,
відповідно до законодавства, підставою
для відмови у затвердженні мирової
угоди.

У зв'язку із викладеним касаційний суд
погоджується із доводами скаржника, що
є неправомірним скасування
апеляційним судом ухвали місцевого
суду про затвердження мирової угоди
лише на тій підставі, що на момент
укладення та затвердження мирової
угоди не було вирішено питання
стосовно права власності Боржника на
підвідний газопровід, вжиття заходів
щодо повернення якого в судовому
порядку, було включено до умов мирової
угоди. Включення ж вказаної умови до
мирової угоди саме у такому
формулюванні, за висновком касаційного
суду, не суперечить вимогам
законодавства, оскільки, зокрема, не
вирішує питання про право (перехід
цього права) на вказаний підвідний
газопровід будь-кому, а тому не може
бути підставою, відповідно до норм ч. 3
ст. 38 Закону про банкрутство, для
відмови у затвердженні цієї угоди у
справі про банкрутство. Протилежний же
висновок апеляційного суду, у зв'язку
із вищенаведеним, є таким, що
суперечить наведеним нормам
законодавства.

Слід також погодитись із доводами
скаржника, що апеляційний суд, в
порушення вимог ст.ст. 83, 101 ГПК України,
при розгляді питання про затвердження
мирової угоди у даній справі, вийшов за
межі розгляду справи про банкрутство
Агрофірми, розглянувши та вирішивши
питання щодо права власності на майно,
із залученням особи - Сумигаз, що не є ні
учасником, ні стороною у даній справі.
Сумигаз взяло участь у справі через
звернення із апеляційною скаргою на
ухвалу місцевого суду про затвердження
спірної мирової угоди (т. 12 а.с.14-17). При
цьому колегія суддів звертає увагу, що
вказаною особою ні скарг на дії
ліквідатора, ні заяв із вимогами про
виключення зі складу ліквідаційної
маси Боржника спірного майна (ч. 4 ст. 25
Закону про банкрутство) не подавалось і
місцевим судом такі питання не
розглядались, що в свою чергу свідчить
про порушення апеляційним судом через
вирішення лише в апеляційному порядку
питання стосовно права власності на
згаданий газопровід вимог ч. 3 ст. 101 ГПК
України.

До вказаного касаційний суд вважає за
необхідне додати, що викладена в
мировій угоді така умова, як вжиття
заходів щодо повернення в судовому
порядку підвідного газопровіду "АГРС м.
Білопілля-ГРП с. Рижівка", який
перебував у власності підприємства до
порушення справи про банкрутство,
покладає відповідальність, у тому
числі і на кредиторів, стосовно
задоволення визначених в затвердженій
мировій угоді кредиторських вимог.
Норми ж ч. 5 ст. 39 Закону про банкрутство
встановлюють право кредитора на захист
своїх прав у разі невиконання
боржником умов мирової угоди.

У зв'язку із викладеним касаційний суд
дійшов висновку про незаконність
рішення апеляційного суду про
невідповідність законодавству
викладених в мировій угоді умов,
відсутність підстав для її
затвердження у даній справі та про
скасування ухвали суду першої
інстанції про її затвердження, а тому
постанова апеляційного суду підлягає
скасуванню, як така, що не відповідає
вимогам закону.

Протилежний же висновок місцевого суду
- про затвердження мирової угоди у
справі та відповідність її умов
вимогам законодавства, є таким, що
відповідає і обставинам справи, і
нормам законодавства, а тому виходячи з
повноважень касаційного суду,
передбачених нормами п. 6 ст. 1119 ГПК
України, скасовану ухвалу місцевого
суду слід залишити в силі.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст.ст. 1, 16, 25, 35-39 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до набрання чинності з
19.01.2013 р. внесених змін) та ст.ст. 85, 101, 1115,
1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
Агрофірма "Україна" задовольнити.

2. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
15.04.2014 р. у справі № 6/354-07 скасувати.

3. Ухвалу господарського суду
Сумської області від 22.08.2013 р. у справі
№ 6/354-07 залишити в силі.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич

Постанова виготовлена та підписана
07.08.2014 року.