ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" серпня 2014 р.Справа № 916/2316/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Миронівський
хлібопродукт";

До відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 57271,35 грн.

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

від позивача: Смиковський С.Л. за
довіреністю № 41/Д від 20.03.2014р.; Бабенко
В.О. довіреність від 27.05.2014р.

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне
товариство "Миронівський хлібопродукт"
звернулося до господарського суду
Одеської області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
57271,35 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.06.2014р. порушено
провадження у справі № 916/2316/14.

У судовому засіданні 11.08.2014р. після
виходу судді з нарадчої кімнати було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив:

06.03.2013р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) та
Публічним акціонерним товариством
"Миронівський хлібопродукт"
(Постачальник) було укладено договір
поставки №223П/ОФ, відповідно до умов
якого Постачальник відповідно до умов
цього договору зобов'язувався
поставити, а Покупець - прийняти та
оплатити товар у кількості, по
найменуваннях і цінах, зазначених у
накладних (товарно-транспортних
накладних), що виписуються на кожну
партію товару.

Згідно з п. 2.3 договору №223П/ОФ від
06.03.2013р., строки та порядок оплати
товару визначаються за кожним
асортиментом Товару й зазначаються в
Додатку №1 до цього Договору, який є
його невід'ємною частиною. В разі
затримки оплати партії товару
Постачальник припиняє наступну
поставку до повного проведення
розрахунків та крім того, має право
прийняти рішення про дострокове
розірвання договору.

Пунктом 4.3 договору №223П/ОФ від 06.03.2013р.,
передбачено, що датою постачання
вважається дата підписання
товарно-транспортної накладної обома
сторонами, що засвідчує прийняття
товару Покупцем від Постачальника.
Сторони погодилися, що особи, які
підписали
накладні(товарно-транспортну або
товарну) з прикладанням печатки(або
штампу), являються уповноваженими
особами на підписання даних документів
та їхні підписи свідчать про
приймання-передачу товару.

Розділом 7 договору визначений порядок
здавання і приймання товару по якості і
кількості.

Так, п. 7.1. договору №223П/ОФ від 06.03.2013р.,
визначено, що якість товару, що
поставляється, повинна відповідати
сертифікату якості, який видано
виготовлювачем відповідного товару по
установленій формі. Кожна партія
товару, що поставляється, повинна
супроводжуватися сертифікатом якості
та ветеринарним сертифікатом Ф-2.

Одержуваний товар вважається зданим
Постачальником і прийнятим Покупцем: -
по якості - відповідно до сертифіката
якості під час передачі Товару
представнику Покупця; - по кількості -
відповідно до даних, зазначених в
накладних (товаро-транспортних або
товарних) та актах приймання-передачі.
Остаточна кількість поставленого
товару визначається згідно до даних,
зазначених в актах
приймання-передачі(п. 7.2. договору).

Відповідно до п. 7.3. договору №223П/ОФ від
06.03.2013р., у випадку розбіжностей даних
по кількості і якості товару,
отриманого Покупцем, Покупець
проводить приймання Товару згідно до
Інструкції Держарбітражу №П-6 та №П-7.
Претензії по кількості та по якості
товару приймаються під час передачі
представнику Покупця, при умові
складання документів та виконання
вимог згідно до Інструкції
Держарбітражу №П-6 та №П-7.

Згідно п.8.1. договору №223П/ОФ від
06.03.2013р., у випадку невиконання
сторонами своїх обов'язків по Договору
вони несуть відповідальність,
передбачену чинним законодавством
України.

У відповідності до п. 8.2. договору
№223П/ОФ від 06.03.2013р., якщо під час
приймання товару будуть виявлені
претензії по якості товару, то Покупець
приймання Товару не здійснює та
складає документи згідно до порядку
встановленого ст.7 договору. Якщо
документи складені згідно до вимог ст..7
договору Постачальник зобов'язаний
здійснити поставку якісного товару в
строк 3-х робочих днів.

Відповідно до п. 8.3. договору №223П/ОФ від
06.03.2013р., за прострочення оплати товару,
Покупець сплачує на користь
Постачальника пеню в розмірі 0,3% від
суми заборгованості за кожен день
прострочення, а також несе
відповідальність встановлену в ст.625 ЦК
України в розмірі 30% річних з
простроченої суми за весь час
прострочення.

Позивач взяті на себе зобов'язання щодо
поставки товару виконав у повному
обсязі, на підставі актів прийому -
передачі продукції та товарно
транспортних накладних товар був
отриманий відповідачем, загальна сума
заборгованості по поставленим
накладним станом на 28.05.2014р. складає 45
889,60грн.

Враховуючи невиконання відповідачем
взятого на себе за договором обов'язку
щодо оплати заборгованості за
отриманий товар, позивач звернувся до
суду з позовною заявою, згідно якої
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 57271,35 грн., а
саме: суму основного боргу у розмірі 45
889,60грн., пеню у розмірі 3932,28грн. та
30%річних у розмірі 7449,47грн.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників позивача, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме:
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема, з договорів
та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Він може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного
кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Одностороння відмова від виконання
зобов`язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7
ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Так, судом встановлено наявність
поставки позивачем відповідачу товару
належної якості на загальну суму 45
889,60грн., що підтверджується
товаро-транспортними накладними, у
зв'язку з чим позовна вимога позивача
щодо стягнення з відповідача основного
боргу у розмірі 45 889,60грн. є
обґрунтованою та підлягає судом
задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 пені в розмірі
3932,28грн.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки
-грошової суми, яку боржник повинен
сплатити кредиторові у рази порушення
ним зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного
кодексу України якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

В силу ст.216, ч.1 ст.218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217
цього кодексу є штрафні санкції, до
яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК
України).

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені, суд дійшов висновку,
що наданий позивачем розрахунок пені,
на думку суду, здійснений належним
чином, а тому пеня підлягає задоволенню
в сумі 3932,28грн. Крім того, позивачем
заявлено позовні вимоги щодо стягнення
з відповідача 30% річних у розмірі
7449,47грн.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 8.3. договору №223П/ОФ від
06.03.2013р., за прострочення оплати товару,
Покупець сплачує на користь
Постачальника пеню в розмірі 0,3% від
суми заборгованості за кожен день
прострочення, а також несе
відповідальність встановлену в ст.625 ЦК
України в розмірі 30% річних з
простроченої суми за весь час
прострочення.

Суд задовольняє вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача 30% річних з
простроченої суми за весь час
прострочення у сумі 7449,47грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
як обґрунтовані, підтверджені
належними доказами та наявними
матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового
збору покласти на відповідача згідно
зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,75,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (66112, Одеська обл, Балтський
район, с. Пужайкове, код НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Миронівський хлібопродукт"
(юридична адреса: 08800, Київська область,
м. Миронівка, вул.Елеваторна, 1; поштова
адреса: 04143, м.Київ, вул.Академіка
Заболотного, 158, , рр
№2200 в АБ "ІНГ БАНК" в м. Київ, МФО
300539) - заборгованість у розмірі 57271,35
грн., яка складається з суми основного
боргу у розмірі 45 889,60грн., пені у
розмірі 3932,28грн. та 30%річних у розмірі
7449,47грн.; 1827грн. суму судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10-денного строку з моменту
складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
10-денного строку з дня його підписання,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Одеським апеляційним
господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 12.08.2014р.

Суддя
Оборотова О.Ю.