Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

05.08.2014
Справа № 927/942/14

порушена за позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Горобина",
, вул. Петропавловська,
буд. 121, м. Суми, 40021;

в особі: Слобожанської філії
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Горобина", , вул. Черепіна, буд. 29, м.
Суми, 40034;

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, код ЄДРПОУ
НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 17600;

про стягнення 4 685,48 грн

Суддя
А.В.Романенко

за участю представників сторін:

позивача: С.М. Нікітенко, довіреність
б/н від 4.06.2014, представник;

відповідача: не з'явився.

У судовому засіданні 05.08.2014 на підставі
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України (надалі - ГПК України)
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Горобина" в особі
Слобожанської філії Товариства з
обмеженою відповідальністю "Горобина"
заявлено позов до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 4
685,48грн боргу за договором поставки
лікеро-горілчаних виробів та продуктів
харчування від 01.10.2012 №1210021/ч та
відповідного судового збору.

Відповідача належним чином
повідомлено про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення 07.14.2014
поштового відправлення за №638
(отримано особисто ОСОБА_1), але
повноважного представника в судове
засідання не направлено, причин
нез`явлення в судове засідання не
повідомлено, документів на вимогу суду
не подано.

Згідно п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 (зі змінами внесеними Постановою
Пленуму ВГСУ від 16.01.2013 №3) особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої ст.64 та ст.87 ГПК
України.

Суд звертає увагу відповідача, що
нормами ст.22 ГПК України визначено, що
сторони користуються рівними
процесуальними правами та зобов'язані
добросовісно ними користуватися,
виявляти взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони.

Добросовісність користування
процесуальними правами слід
розглядати таким чином, що особи, які
беруть участь у справі, не повинні
зловживати наданими їм правами.

Згідно з вимогами частини першої ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
частини першої ст.6 даної Конвенції (§
66-69 рішення Європейського суду з прав
людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова
проти України").

У свою чергу ст. 69 ГПК України
унормовано, що спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви.

Зокрема, нормами ст. 22 ГПК України окрім
прав сторін визначено також і їхні
обов`язки, а саме сторони зобов'язані
вживати заходів до всебічного, повного
та об`єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Оскільки відповідач наданим ст. 22 ГПК
України правом не скористався,
присутність повноважного представника
відповідача обов`язковою судом не
визнавалася і його нез`явлення не
перешкоджає розгляду справи по суті,
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, господарський суд вважає за
можливе розглянути даний позов за
наявними у справі документами на
підставі ст.75 ГПК України.

У судовому засіданні позивачем подано:

- клопотання від 05.08.2014 про залучення до
матеріалів справи документів на 5 арк.;

- письмове пояснення від 05.08.2014 про
виправлення описки в позовній заяві;

- лист від 05.08.2014 з уточненими позовними
вимогами із зазначенням банківських
реквізитів відповідача;

Вищевказані документи залучено до
матеріалів справи.

До початку судового засідання
представником позивача подано
письмове клопотання про відмову від
фіксації судового засідання
технічними засобами, яке задоволено
судом, залучено до матеріалів справи.

В усних поясненнях представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі посилаючись на
обставини викладені в позові.

Враховуючи, що матеріали справи є
достатніми для вирішення спору в
даному судовому засіданні
господарський суд вважає за можливе
розглянути даний позов за наявними у
справі документами.

Вивчивши матеріали справи та подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд встановив:

01.10.2012, сторонами спору укладено
договір поставки лікеро-горілчаних
виробів та продуктів харчування
№1210021/ч (надалі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1.- 1.3. Договору
постачальник (позивач) зобов'язався
поставити покупцю (відповідачу)
продукцію (надалі - товар), а покупець
прийняти і оплатити товар на умовах
Договору.

Товар постачався погодженими партіями,
в асортименті та кількості відповідно
до встановленої домовленості про
постачання або за попереднім
замовленням покупця.

Партією товару є об'єм продукції, що
поставляється на адресу одного
одержувача за одним перевізним
документом (товарно-транспортною
накладною).

Замовлення може проводитися шляхом
листування, телеграмою, через
телефонний або факсимільний зв'язок та
по електронній пошті.

Асортимент, кількість, ціна товару
відображається в специфікаціях, які є
невід'ємними частинами договору, а
також у товарно-транспортних накладних
на кожну партію товару.

У п п. 2.1. та 2.4. Договору сторонами
визначено, що постачання товару
здійснюється узгодженими партіями на
умовах СРТ - склад визначений
відповідачем (відповідно до правил
ІНКОТЕРМС - 2000), або, за бажанням
відповідача, власними силами.

Приймання по кількості і якості товару
здійснюється на складі відповідача
уповноваженими представниками сторін
Договору з передачею позивачем
відповідачу такої супровідної
документації:

- товарно-транспортна накладна;

- посвідчення якості (далі
супровідна документація).

Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. та 4.4. Договору
сторонами узгоджено, зокрема, що
відповідач оплачує поставлений товар
по цінах, вказаних у специфікації та
товарно-транспортних накладних на
кожну партію товару.

Відповідач здійснює розрахунок з
позивачем за поставлений товар на
умовах відстрочення платежу на __
календарних днів з дати отримання
відповідної партії товару від
постачальника, якщо інше не
встановлено додатковою угодою до
Договору.

Датою оплати товару є дата надходження
від відповідача грошових коштів на
банківський рахунок позивача або
внесення коштів в касу позивача.

Як вбачається з матеріалів справи на
виконання даного Договору сторонами
підписано вибуткові накладні №РН001604
від 11.01.2013 та №РН007592 від 20.02.2013, якими
узгоджено загальну кількість товару -
131, на загальну вартість (з ПДВ) - 4
685,48грн.

Згідно товарно-транспортних накладних
на переміщення алкогольних напоїв №6595
від 11.01.2013 та №11180 від 20.02.2013
відповідачем отримано 131 бутилів
алкогольних напоїв загальною вартістю
4 685,48грн, що підтверджується відбитком
печатки та підписом представника
відповідача на отримання даного товару
/копії документів знаходяться в
матеріалах справи/.

Відповідачем товар отримано, будь-яких
заперечень не надано, отже, враховуючи
положення ст. 692 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Пунктом 1.7. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» встановлено, що
якщо у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, то відповідно до припису
частини першої ст. 692 ЦК України,
покупець за договором купівлі-продажу
повинен оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої ст. 530 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено, що у
вказаний строк відповідач взяті на
себе зобов'язання щодо проведення
розрахунків за отримані горілчані
вироби не здійснив, як і повернення їх у
товарному еквіваленті не відбулося.

З метою досудового врегулювання спору
шляхом добровільного погашення
відповідачем заборгованості позивачем
було виставлено претензію від 10.02.2014 №61
про погашення заборгованості за
договором поставки в розмірі 4 685,48грн.
Але станом на теперішній час відповіді
на претензію позивачем не отримано,
заборгованість залишена не сплаченою.

Згідно ст. ст. 11 та 202 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Матеріалами даної справи підтверджено
передачу товару позивачем та прийняття
його відповідачем.

Виходячи із приписів ст.202 ЦК України,
суд приходить до висновку, що сторонами
вчинені дії, спрямовані на набуття
цивільних прав та обов'язків.

Нормами ст.ст. 180, 181 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України)
врегульовано, що зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Укладення господарських договорів
допускається у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Аналіз правовідносин, які виникли у
даній справі з приводу передачі товару
свідчить, що між сторонами фактично
укладено договір купівлі-продажу.

Згідно зі ст.ст. 655, 692 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій
стороні (покупцеві), а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно
(товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо інше не передбачено договором або
законом.

Відповідно до норм ст.ст. 525, 526 ЦК
України та ст.193 ГК України, суб`єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов`язання
належним чином відповідно до
договору, закону, інших правових актів,
а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов`язання - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей
передбачених ГК України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов`язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.ст. 599, 610 та частини першої ст.
612 ЦК України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладені обставини,
керуючись законом, суд доходить
висновку, що відповідач взяті на себе
зобов'язання по оплаті наданих послуг
своєчасно не виконав, а тому позовні
вимоги підлягають задоволенню
повністю в сумі 4 685,48грн.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
то відповідно до ст.49 ГПК України з
нього на користь позивача підлягає
стягненню 1 827,00грн витрат по сплаті
судового збору.

Керуючись ст.ст. 22, 32-34, 36, 49, 75, 82-85, 87
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_2, АДРЕСА_1,
17600 (р/р НОМЕР_3 в АТ „Ощадбанк", МФО 300469)
на користь Слобожанської філії
товариства з обмеженою
відповідальністю "Горобина", , вул. Черепіна, буд. 29, м. Суми, 40034
(р/р 9.980 у Сумській філії АБ
«Укргазбанк», МФО 320478) 4 685,48грн боргу та
1 827,00грн витрат по сплаті судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
А.В.Романенко

Повний текст рішення складено та
підписано 11.08.2014.

Суддя
А.В.Романенко