ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 серпня 2014 року Справа № 13/219 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б.
(доповідач), Гольцової Л.А., Козир
Т.П.,перевіривши матеріали касаційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"на рішення та
постанову Господарського суду міста
Києва від 14.05.2014 Київського
апеляційного господарського суду від
17.07.2014у справі№ 13/219 Господарського
суду міста Києва за
позовомПублічного акціонерного
товариства "Київенерго"доОб`єднання
співвласників багатоквартирних
будинків "Маяк-6"простягнення 104682,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Подана Публічним акціонерним
товариством "Київенерго" до Вищого
господарського суду України касаційна
скарга на рішення Господарського суду
міста Києва від 14.05.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 17.07.2014 у справі
№ 13/219 не відповідає вимогам розділу
ХІІ1 Господарського процесуального
кодексу України з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 111 Господарського
процесуального кодексу України до
касаційної скарги додаються, зокрема,
докази сплати судового збору.

Відповідно до п. 3.8. Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 № 22,
реквізит "Призначення платежу"
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення "Призначення платежу".

Платіжне доручення на безготівкове
перерахування судового збору,
квитанція установи банку про прийняття
платежу готівкою додаються до позовної
заяви (заяви, скарги) і мають містити
відомості про те, яка саме позовна
заява (заява, скарга, дія) оплачується
судовим збором (п. 2.21 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

Як встановлено колегією суддів, у графі
"Призначення платежу", доданого до
касаційної скарги платіжного
доручення № 2224 від 29.07.2014 про сплату
судового збору в розмірі 1046,83 грн.
відсутні відомості про те, по якій
справі та за який процесуальний
документ сплачено судовий збір.

Відтак, зазначена квитанція не
свідчить про сплату судового збору у
встановленому порядку.

Пунктом 4 частини 1 статті 1113
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що касаційна
скарга не приймається до розгляду і
повертається судом, якщо до скарги не
додано документів, що підтверджують
сплату судового збору у встановлених
порядку і розмірі.

Допущені скаржником порушення вимог
розділу ХІІ1 Господарського
процесуального кодексу України є
підставою для повернення касаційної
скарги.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 111
Господарського процесуального кодексу
України касаційна скарга за змістом
повинна містити вимоги особи, що подала
касаційну скаргу, із зазначенням суті
порушення або неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права судом.

В пункті 62 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 3 зазначено, що за приписом пункту 4
частини першої статті 111 ГПК у
касаційній скарзі має бути зазначена
суть порушення або неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права. Недодержання
цієї вимоги тягне за собою повернення
скарги на підставі пункту 6 частини
першої статті 1113 названого Кодексу.
Отже, якщо в касаційній скарзі не
зазначено, порушення або неправильного
застосування яких конкретно норм
матеріального і/або процесуального
права припустилися суди нижчих
інстанцій у прийнятті оскаржуваних
судових рішень, в чому саме полягає
таке порушення або неправильне
застосування і яким чином воно
вплинуло на прийняття цих рішень, то
касаційна скарга до розгляду не
приймається і підлягає поверненню
судом.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції дійшла висновку, що в
порушення вищевказаних вимог
скаржником не обґрунтовано суть
неправильного застосування судами
попередніх інстанцій тих норм
матеріального права, на які
посилається скаржник, а доводи
касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів у справі та
намагання довести інші обставини, ніж
були встановлені судами попередніх
інстанцій, що виходить за межі
повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Допущені скаржником порушення є
підставою для повернення касаційної
скарги на підставі пункту 6 частини 1
статті 1113 ГПК України.

Разом з тим, касаційна інстанція
зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу
України, скаржник не позбавлений
можливості повторного подання
касаційної скарги після усунення
зазначених недоліків в загальному
порядку, тобто з дотриманням вимог
процесуального законодавства, зокрема,
приписів розділу ХІІ-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
86, 111, п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 1113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
на рішення Господарського суду міста
Києва від 14.05.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 17.07.2014 у справі
№ 13/219 повернути скаржнику.

Головуючий суддя:
Л. Іванова

судді:
Л. Гольцова

Т. Козир