ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.08.14р. Справа № 904/5664/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінат
"ЮВІЛЕЙНИЙ", с.м.т.Ювілений,
Дніпропетровський район,
Дніпропетровська область

до товариства з обмеженою
відповідальністю "РОКФОР МАРКЕТ", м.
Харків

та до товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Інвеста",
с.Новоолександрівка,
Дніпропетровський район, Дн

про стягнення заборгованості за
договором поставки

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Саване О.І. -
довіреність № 17/14 від 18.02.14р.;

від відповідача-1: не з'явився.

від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінат
"Ювілейний", смт.Ювілейне,
Дніпропетровський район,
Дніпропетровська область (далі по
тексту - позивач) звернулося до
господарського суду з позовною заявою
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Рокфор Маркет",
м.Харків (далі по тексту - відповідач-1)
та до товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Інвеста",
с.Новоолександрівка,
Дніпропетровський район,
Дніпропетровська область (далі по
тексту - відповідач-2) про стягнення з
відповідача-2 заборгованість за
договором №МК-470212 від 07.02.12р. у розмірі
500,00грн. та з відповідача-1
заборгованість за договором №МК-470212
від 07.02.12р. у розмірі 14937,37грн.

Судові витрати по справі позивач
просить суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № б/н від 01.07.14р. ухвалою
суду від 01.08.14р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 19.08.14р.

19.08.14р. позивач через канцелярію суду
подав уточнення до позовної заяви, а
саме просить суд:

- стягнути з відповідача-1 на свою
користь 7991,29грн. основної
заборгованості; 1191,71 інфляційних
втрат; 378,10грн. три відсотки річних;
1896,17грн. штрафних санкцій (з яких
760,37грн. - пені; 548,57грн. - штрафу, згідно з
пунктом 8.1.1.1; 1087,23грн. - штрафу, згідно з
пунктом 8.1.1.2);

- стягнути з відповідача-2 на свою
користь 500,00грн.;

- стягнути з відповідача-1 на свою
користь 1827,00грн. судового збору;

- справу розглянути без участі
відповідачів, оскільки вони належним
чином повідомлені про час та місце
розгляду справи.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, що
підтверджується явкою представника
позивача в судове засідання.

Відповідач-1 про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 13.08.14р. з
відміткою представника відповідача-1
про отримання ухвали суду 09.08.14р.

Відповідач-2 про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 14.08.14р. з
відміткою представника відповідача-2
про отримання ухвали суду 09.08.14р.

19.08.14р. повноважний представник
позивача в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі.

В свою чергу, повноважні представники
відповідача-1 та відповідача-2 у судове
засідання не з'явилися, відзив на позов
та інші витребувані документи до суду
не надали. Жодних пояснень щодо причини
неявки або інших клопотань до
господарського суду не надходило.

Абзацом 1 п. 3.9.2. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11р. за № 18 визначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання
представників відповідача-1 та
відповідача-2 не перешкоджає розгляду
справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
19.08.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.12р. між товариством з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінат
"Ювілейний" (далі по тексту - позивач,
постачальник) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Рокфор
Маркет" (далі по тексту - відповідач-1,
покупець) укладено договір №МК-470212
(далі по тексту - договір). Відповідно до
пункту 1.1 договору постачальник
зобов'язується передати в установлений
даним договором строк у власність
покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його.

Відповідно до пункту 1.2 договору
найменування товару: ковбасні вироби
та готові м'ясні вироби (далі по тексту -
товар).

Пунктом 3.1 договору визначено, що
загальну суму договору складає сума
всіх накладних, підписаних сторонами
договору, на підставі яких
здійснювалася поставка товару по
даному договору.

Пунктом 4.3 договору визначено, що форма
оплати вартості поставленого товару:
безготівковий розрахунок, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника, або
готівковий розрахунок, шляхом внесення
грошових коштів в касу постачальника.

Згідно з пунктом 4.4 договору покупець
зобов'язаний здійснити оплату за
поставлений товар протягом 21 (двадцяти
одного) дня з дати поставки товару.
Відстрочка оплати вартості товару,
надана покупцю згідно даного договору,
не є комерційним кредитом. Оплата
здійснюється покупцем в наступному
порядку: в першу чергу здійснюється
оплата вартості товару, придбаного за
першою накладною і далі за кожною
наступною видатковою накладною,
незалежно від дати та розміру
здійсненої оплати.

Договір вступає в силу з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та діє до 31
грудня 2013 року. Якщо одна із сторін або
обидві сторони не виконають або
неналежним чином виконають свої
зобов'язання за даним договором, строк
його дії продовжується до моменту
виконання зобов'язань винною стороною
(пункт 10.1 договору).

Позивач стверджує, що в період з 08.04.13р.
по 25.04.13р. товар у певній кількості і
відповідної якості поставлено
позивачем відповідачу-1 на загальну
суму 10971,39грн.

Господарський суд встановив, що
позивач на виконання умов укладеного
між сторонами договору поставив
відповідачу товар на загальну суму
10971,39грн., який відповідач отримав без
заперечень та зауважень, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи видатковими
накладними №486322 від 08.04.13р. на суму
3322,06грн. (а.с.17), №487600 від 25.04.13р. на суму
3739,42грн. (а.с.18-19), №487086 від 18.04.13р. на суму
3909,91грн. (а.с.20-21) з підписами
представників сторін, які засвідчені
печатками сторін.

Позивач стверджує, що товар отриманий
відповідачем-1 від позивача в період з
08.04.13р. по 25.04.13р. повернуто на загальну
суму 2980,05грн.

Господарський суд встановив, що
відповідачем-1 товар позивачу в період
з 08.04.13р. по 25.04.13р. повернуто на загальну
суму 1836,29грн., що підтверджується
видатковими накладними (повернення)
постачальнику №15390 від 26.11.13р. на суму
588,30грн. (а.с.22), №13989 від 26.11.13р. на суму
288,95грн. (а.с.23), №15389 від 26.11.13р. на суму
531,14грн. (а.с.24), №15392 від 26.11.13р. на суму
245,71грн. (а.с.25), №15391 від 26.11.13р. на суму
182,19грн. (а.с.26) з підписами
представників сторін, які засвідчені
печатками сторін.

Платіжним дорученням №3225 від 23.04.13р.
підтверджується оплата відповідачем-1
товару на загальну суму 1172,30грн.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважного представника позивача в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача-1 на користь
позивача 7991,29грн. основної
заборгованості, слід визнати частково
обґрунтованими, документально
частково доведеними, такими, що
частково не суперечать чинному
законодавству України, а отже є такими,
що підлягають задоволенню частково у
розмірі 7962,80грн.

Господарський суд вважає, що
відповідач-1 визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача,
оскільки до дій які свідчать про
визнання боргу можуть відноситися
часткове погашення самим боржником
основного боргу (платіжне доручення
№3225 від 23.04.13р. на суму 1172,30грн.).

Доказів оплати товару в сумі 7962,80грн.
відповідач не надав, доводи позивача,
наведені в обґрунтування позову, не
спростував.

В якості додаткового доказу
заборгованості відповідача-1 перед
позивачем у розмірі 7991,29грн. позивач
надає суду акт звірки взаємних
розрахунків сторін від 05.12.13р. та акт
звірки взаємних розрахунків сторін від
30.12.13р., які підписані повноважними
представниками сторін та скріплені їх
печатками.

Посилання позивача на акт звірки
взаємних розрахунків сторін від 05.12.13р.
та акт звірки взаємних розрахунків
сторін від 30.12.13р., які підписані
повноважними представниками сторін та
скріплені їх печатками не визнаються
судом належним доказом наявності
заборгованості відповідача-1 перед
позивачем з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Наявність/відсутність заборгованості
боржника повинна бути підтверджена
первинними бухгалтерськими
документами, що встановлюють
цивільно-правові відносини між
кредитором і боржником та свідчать про
зобов'язання сторін. Акт звірки
взаєморозрахунків є документом, по
якому бухгалтерії підприємств
звіряють бухгалтерський облік
операцій і не може замінити чи змінити
дані первинного бухгалтерського
документу, яким є видаткова накладна.

Господарський суд встановив, що
позивач поставив відповідачу-1 товар на
суму 10971,39грн., що підтверджується
видатковими накладними (а.с.17-21).
Платіжним дорученням №3225 від 23.04.13р.
підтверджується оплата відповідачем-1
товару на загальну суму 1172,30грн., у
зв'язку з чим станом на 01.11.13р. залишок
заборгованості відповідача-1 перед
позивачем складає 9799,09грн. (10971,39грн.
(вартість поставленого товару) - 1172,30
(оплата відповідачем-1 поставленого
товару), а не як вказано в акт звірки
взаємних розрахунків сторін від 05.12.13р.
заборгованість у розмірі 9827,61грн.
Господарський суд констатує, що
позивач жодним первинним документом
суду не довів заборгованість
відповідача-1 перед позивачем у розмірі
28,52грн. (9827,61грн. (заборгованість
відповідача-1 за актом звірки взаємних
розрахунків сторін від 05.12.13р.) - 9799,09грн.
(заборгованість відповідача-1
розрахована господарським судом на
підставі первинних документів).

Господарський суд встановив, що за
видатковими накладними (повернення)
постачальнику повернуто товар на
загальну суму 1836,29грн. (а.с.22-26), а за
даними вказаними в звірки взаємних
розрахунків сторін від 05.12.13р. за
видатковими накладними (повернення)
постачальнику повернуто товар на
загальну суму 1836,27грн.

З урахуванням матеріалів справи
заборгованість відповідача-1 перед
позивачем складає 7962,80грн. (9799,09грн.
(заборгованість відповідача-1
розрахована господарським судом на
підставі первинних документів) -
1836,29грн. (вартість товару, яку визначив
господарський суд шляхом складання сум
вказаних сторонами у видаткових
накладних (повернення) постачальнику
товару (а.с.22-26).

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару
(ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу
(ч.2). У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами
(ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти
та оплатити товар, продавець має право
за своїм вибором вимагати оплати
товару або відмовитися від договору
купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець
зобов'язаний передати покупцеві крім
неоплаченого також інший товар, він має
право зупинити передання цього товару
до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (ч.1). Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання
(ч.2).

Статтею 547 Цивільного кодексу України
визначено, що правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі (ч.1).
Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним (ч.2).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань покупця за договором між
товариством з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінат
"Ювілейний" (далі по тексту - позивач,
постачальник, кредитор) та товариством
з обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями "Інвеста" (далі
по тексту - відповідач-2, боржник)
укладено договір поруки №57-1ДТ15 від
08.02.12р. (далі по тексту - договір поруки).

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником (ч.1). Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі (ч.2). Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ч.3).

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч.1).
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (ч.2).
Особи, які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки (ч.3).

Відповідно до п.1.1 договору поруки за
цим договором поручитель поручається
перед кредитором за виконання
відповідачем-1 його зобов'язань перед
кредитором в розмірі не більше 500,00грн.,
що виникли на підставі укладеного між
позивачем та відповідачем-1 договору з
усіма додатковими угодами до нього, як
укладеними на теперішній час, так і
тими, що можуть бути укладені в
майбутньому.

Поручитель частково відповідає перед
кредитором за порушення боржником
зобов'язань щодо своєчасної оплати
поставленого за основним договором
товару.

Відповідно до умов основного договору
кредитор здійснює боржнику поставку
товару, а боржник зобов'язаний у
передбачений основним договором строк
сплатити вартість поставленого товару.

Пунктом 1.3 договору поруки визначено,
що поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, за всіма зобов'язаннями
останнього за основним договором в
межах суми, передбаченої в пункті 1.1
цього договору, включаючи виконання
грошових зобов'язань по оплаті
поставленого товару на умовах та у
строки передбачені в основному
договорі, відшкодування можливих
збитків, сплату пені та інших штрафних
санкцій, передбачених умовами
основного договору.

Пунктом 1.4 договору поруки визначено,
що відповідальність поручителя і
боржника є солідарною.

Пунктом 1.6 договору поруки визначено,
що в будь-якому разі ліміт
відповідальності поручителя за цим
договором обмежується сумою 500,00грн.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України, передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Розділом 8 договору сторони узгодили
відповідальність сторін.

Пунктом 8.1 договору сторони дійшли
згоди нести відповідальність на
невиконання зобов'язань за даними
договором в наступному порядку:

За несвоєчасну оплату товару, покупець
сплачує пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
неоплаченого або несвоєчасно
оплаченого товару за кожен день
прострочення: крім того, покупець, який
не виконав або неналежним чином
виконав свої зобов'язання за даними
договором зобов'язаний оплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми: окрім
вищевикладеного, покупець також
сплачує постачальнику (окрім пені та
оплати заборгованості з індексом
інфляції, а також трьох відсотків
річних) додаткові штрафи в наступному
порядку в розмірах, в залежності від
того, який період є більшим (підпункт
8.1.1):

При простроченні оплати вартості
переданого покупцю товару протягом 10
(десять) календарних днів і більше з
дати настання строку оплати вартості
переданого товару, покупець, додатково
сплачує постачальнику штраф у розмірі
5% від вартості неоплаченого товару
(підпункт 8.1.1.1).

При простроченні оплати вартості
переданого покупцю товару протягом 20
(двадцяти) календарних днів і більше з
дати настання строку оплати вартості
переданого товару, покупець, додатково
сплачує постачальнику штраф у розмірі
10% від вартості неоплаченого товару
(підпункт 8.1.1.2).

З урахуванням норм чинного
законодавства та положень договору
позивача нарахував до стягнення
1896,17грн. штрафних санкцій (з яких
760,37грн. - пені; 548,57грн. - штраф, згідно з
пунктом 8.1.1.1; 1087,23грн. - штраф, згідно з
пунктом 8.1.1.2)

Позивач нарахував до стягнення 760,37грн.
пені.

Господарський суд здійснив
перерахунок, а саме.

За видатковою накладною №486322 від
08.04.13р. на суму 3322,06грн. (а.с.17)
відповідач-1 повинен був розрахуватися
до 30.04.13р., згідно з пунктом 4.4 договору.

Платіжним дорученням №3225 від 23.04.13р. на
суму 1172,30грн. здійснено часткову
оплату, в порядку визначеному пунктом
4.4 договору.

Позивач нарахував пеню за період з
29.04.13р. по 29.10.13р. у розмірі 231,18грн.
Нарахування здійснювалося на суму
3322,06грн.

Господарський суд визнав зазначений
розрахунок невірним з огляду на
наступне.

Враховуючи частково оплату, згідно
платіжного доручення №3225 від 23.04.13р. на
суму 1172,30грн. нарахування можна
здійснювати на заборгованість у
розмірі 2149,76грн. (3322,06грн. (вартість
поставленого товару за видатковою
накладною №486322 від 08.04.13р.) - 1172,30грн.
(часткова оплата товару за платіжним
дорученням №3225 від 23.04.13р.) і починаючи
з 30.04.13р.

Враховуючи викладені обставини
задоволенню підлягає пеня у розмірі
148,72грн. за період з 30.04.13р. по 29.10.13р.

За видатковою накладною №487086 від
18.04.13р. на суму 3909,91грн. (а.с.20-21)
відповідач-1 повинен був розрахуватися
до 10.05.13р., згідно з пунктом 4.4 договору.

Позивач нарахував пеню за період з
10.05.13р. по 10.11.13р. у розмірі 271,12грн.
Нарахування здійснювалося на суму
3909,91грн.

Господарський суд визнав зазначений
розрахунок невірним з огляду на
наступне.

Нарахування можна здійснювати
починаючи з 10.05.13р. і лише 6 місяців, у
зв'язку з чим нарахування пені можливе
по 09.11.13р.

Враховуючи викладені обставини
задоволенню підлягає пеня у розмірі
268,12грн. за період з 10.05.13р. по 09.11.13р.

За видатковою накладною №487600 від
25.04.13р. на суму 3739,42грн. (а.с.18-19)
відповідач-1 повинен був розрахуватися
до 17.05.13р., згідно з пунктом 4.4 договору.

Позивач нарахував пеню за період з
16.05.13р. по 16.11.13р. у розмірі 258,07грн.
Нарахування здійснювалося на суму
3739,42грн.

Господарський суд визнав зазначений
розрахунок невірним з огляду на
наступне.

Нарахування можна здійснювати
починаючи з 17.05.13р.

Враховуючи викладені обставини
задоволенню підлягає пеня у розмірі
256,53грн. за період з 17.05.13р. по 16.11.13р.

Позивач нарахував 548,57грн. штрафу,
згідно з пунктом 8.1.1.1 та 1087,23грн. штраф,
згідно з пунктом 8.1.1.2.

Господарський суд здійснив
перерахунок, а саме.

За видатковою накладною №486322 від
08.04.13р. на суму 3322,06грн. (а.с.17),
враховуючи частково оплату, згідно
платіжного доручення №3225 від 23.04.13р. на
суму 1172,30грн. прострочення оплати
товару у розмірі 2149,76грн. становить
більше двадцяти календарних днів, у
зв'язку з чим застосовується підпункт
8.1.1.2 і штраф підлягає стягненню у
розмірі 214,98грн.

За видатковою накладною №487086 від
18.04.13р. на суму 3909,91грн. (а.с.20-21),
прострочення оплати товару становить
більше двадцяти календарних днів, у
зв'язку з чим застосовується підпункт
8.1.1.2 і штраф підлягає стягненню у
розмірі 390,99грн.

За видатковою накладною №487600 від
25.04.13р. на суму 3739,42грн. (а.с.18-19),
прострочення оплати товару становить
більше двадцяти календарних днів, у
зв'язку з чим застосовується підпункт
8.1.1.2 і штраф підлягає стягненню у
розмірі 373,94грн.

Господарський суд наголошує, що
умовами укладеного між позивачем та
відповідачем-1 договору не передбачено
стягнення штрафу розмірі 15% від суми
неоплаченого товару, у разі
прострочення оплати більше двадцяти
календарних днів.

З огляду на викладене задоволенню
підлягає вимога позивача про стягнення
штрафних санкцій у розмірі 1653,28грн. (з
яких 673,37грн. пені та 979,91грн. штрафу). В
решті слід відмовити.

Враховуючи, що на час розгляду справи у
суді договір поруки є чинним,
відповідальність відповідача
солідарна господарський суд визнав
позовні вимоги позивача до
відповідача-2 у розмірі 500,00грн.
обґрунтованими, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що підлягають задоволенню.

Решту, а саме 1153,28грн. штрафних санкцій
стягнути з відповідача-1.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне
зазначити про те, що наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та трьох
процентів річних є способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(виплати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові. А тому
погашення суми основного боргу не
позбавляє кредитора права на отримання
коштів, передбачених частиною 2 статті
625 Цивільного кодексу України.

Посилаючись на ст.625 Цивільного кодексу
України позивач просить суд стягнути з
відповідача-1 інфляційні втрати у
розмірі 1191,71грн. та три відсотки річних
у розмірі 378,10грн.

За видатковою накладною №486322 від
08.04.13р. на суму 3322,06грн. (а.с.17)
відповідач-1 повинен був розрахуватися
до 30.04.13р., згідно з пунктом 4.4 договору.

Платіжним дорученням №3225 від 23.04.13р. на
суму 1172,30грн. здійснено часткову
оплату, в порядку визначеному пунктом
4.4 договору.

Позивач нарахував три відсотки річних
за період з 29.04.13р. по 01.07.14р. у розмірі
117,00грн. Нарахування здійснювалося на
суму 3322,06грн.

Господарський суд визнав зазначений
розрахунок невірним з огляду на
наступне.

Враховуючи частково оплату, згідно
платіжного доручення №3225 від 23.04.13р. на
суму 1172,30грн. нарахування можна
здійснювати на заборгованість у
розмірі 2149,76грн. (3322,06грн. (вартість
поставленого товару за видатковою
накладною №486322 від 08.04.13р.) - 1172,30грн.
(часткова оплата товару за платіжним
дорученням №3225 від 23.04.13р.), починаючи з
30.04.13р. і до часу часткового повернення
товару, тобто до 26.11.13р.

Враховуючи викладені обставини
задоволенню підлягають три відсотки
річних у розмірі 101,60грн. за період з
30.04.13р. по 25.11.13р.

Інфляційні втрати за період з 30.04.13р. по
25.11.13р. становлять 0,00грн.

За видатковою накладною №487086 від
18.04.13р. на суму 3909,91грн. (а.с.20-21)
відповідач-1 повинен був розрахуватися
до 10.05.13р., згідно з пунктом 4.4 договору.

Позивач нарахував три відсотки річних
за період з 10.05.13р. по 01.07.14р. у розмірі
134,33грн. Нарахування здійснювалося на
суму 3909,91грн.

Господарський суд визнав зазначений
розрахунок невірним з огляду на
наступне.

Нарахування можна здійснювати на
заборгованість у розмірі 3909,91грн.
починаючи з 10.05.13р. і до часу часткового
повернення товару, тобто до 26.11.13р.

Враховуючи викладені обставини
задоволенню підлягають три відсотки
річних у розмірі 64,27грн. за період з
10.05.13р. по 25.11.13р.

Інфляційні втрати за період з 10.05.13р. по
25.11.13р. становлять 0,00грн.

За видатковою накладною №487600 від
25.04.13р. на суму 3739,42грн. (а.с.18-19)
відповідач-1 повинен був розрахуватися
до 17.05.13р., згідно з пунктом 4.4 договору.

Позивач нарахував три відсотки річних
за період з 16.05.13р. по 16.11.13р. у розмірі
126,63грн. Нарахування здійснювалося на
суму 3739,42грн.

Господарський суд визнав зазначений
розрахунок невірним з огляду на
наступне.

Нарахування можна здійснювати на
заборгованість у розмірі 3739,42грн.
починаючи з 17.05.13р. і до часу часткового
повернення товару, тобто до 26.11.13р.

Враховуючи викладені обставини
задоволенню підлягають три відсотки
річних у розмірі 59,32грн. за період з
17.05.13р. по 25.11.13р.

Інфляційні втрати за період з 17.05.13р. по
25.11.13р. становлять 0,00грн.

Враховуючи, що 26.11.13р. за видатковими
накладними (повернення) постачальнику
повернуто товар на загальну суму
1836,29грн. (а.с.22-26) нарахування трьох
відсотків річних та інфляційних втрат
за порушення оплати отриманого товару
за видатковими накладними №486322 від
08.04.13р. на суму 3322,06грн. (а.с.17), №487600 від
25.04.13р. на суму 3739,42грн. (а.с.18-19), №487086 від
18.04.13р. на суму 3909,91грн. (а.с.20-21) можна
здійснювати з 26.11.13р. по 01.07.14р. на суму
7962,80грн., що складає три відсотки річних
у розмірі 142,68грн. та інфляційні втрати
у розмірі 965,47грн.

З огляду на викладене задоволенню
підлягає вимога позивача про стягнення
трьох відсотків річних у розмірі
367,87грн. та інфляційних втрат у розмірі
965,47грн. В решті слід відмовити.

Господарський суд звертає увагу
позивача, що останній неправильно
визначив ціну позову, правильною ціною
є сума у розмірі 11957,27грн.

В порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати по справі покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, а саме
стягнути з відповідача-1 на користь
позивача судовий збір у розмірі
1672,98грн., з урахуванням того, що 91,57%
позовних вимог позивача судом
задоволено.

Керуючись ст.ст. 1, 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
525, 526, 509, 530, 546, 547, 549, 553, 554, 625, 629, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193, 231, 232, 265 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85,
115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Рокфор Маркет" (61022,
м.Харків, проспект Леніна, будинок 5,
офіс 3; ідентифікаційний код 37658078) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінат
"Ювілейний" (52005, Дніпропетровська
область, Дніпропетровський район,
смт.Ювілейний, вулиця Мічуріна, будинок
5; ідентифікаційний код 24615640) 7962,80грн.
(сім тисяч дев'ятсот шістдесят дві грн.
80 коп.) - основна заборгованість;
1153,28грн. (одна тисяча сто п'ятдесят три
грн. 28 коп.) - штрафні санкції; 367,87грн.
(триста шістдесят сім грн. 87 коп.) - три
відсотки річних; 965,47грн. (дев'ятсот
шістдесят п'ять грн. 47 коп.) - інфляційні
втрати; 1672,98грн. (одна тисяча шістсот
сімдесят дві грн. 98 коп.) - судовий збір,
видати наказ.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Інвеста" (52070,
Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район,
с.Новоолександрівка, вулиця Гагаріна,
будинок 60; ідентифікаційний код 33356354)
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю м'ясокомбінат
"Ювілейний" (52005, Дніпропетровська
область, Дніпропетровський район,
смт.Ювілейний, вулиця Мічуріна, будинок
5; ідентифікаційний код 24615640) 500,00грн.
(п'ятсот грн. 00 коп.) - штрафні санкції,
видати наказ.

В решті відмовити.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

22.08.14р.

Суддя І.В. Петренко