ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2014 р.
Справа № 911/2610/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 118 317,56грн.

Суддя Горбасенко
П.В.

За участю представників:

від позивача не з'явилися;

від відповідача не з'явилися.

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач) звернулася з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі
- відповідач) про стягнення 118 317,56грн.
заборгованості, з яких: 58 649,63грн. боргу
за договором оренди № 15/02-13 від 15.02.2013р.,
який виник за період з лютого 2013р. по
липень 2014р., 53 179,08грн. штрафу, 5 282,61грн.
інфляційних втрат та 1 206,24грн. 3 % річних.
Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 4 200грн. витрат на послуги
адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором оренди
№ 15/02-13 від 15.02.2013р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.06.2014р. порушено
провадження у справі № 911/2610/14, розгляд
справи призначено на 18.07.2014р.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 18.07.2014р. та
01.08.2014р. розгляд справи відкладено на
01.08.2014р. та 15.08.2014р. відповідно.

14.08.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника позивача надійшла заява
від 14.08.2014р. (вх. № 16584/14 від 14.08.2014р.),
згідно якої останній просив суд
відкласти розгляд справи № 911/2610/14 у
зв'язку з неможливістю явки
представника позивача ОСОБА_3 у судове
засідання, яке призначене на 15.08.2014р.

Суд, розглянувши вказану заяву
позивача про відкладення розгляду
справи, вирішив відмовити у її
задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Такими
обставинами, зокрема, є: 1) нез'явлення в
засідання представників сторін, інших
учасників судового процесу; 2)
неподання витребуваних доказів; 3)
необхідність витребування нових
доказів; 4) залучення до участі в справі
іншого відповідача, заміна неналежного
відповідача; 5) необхідність заміни
відведеного судді, судового експерта.
Про відкладення розгляду справи
виноситься ухвала, в якій вказуються
час і місце проведення наступного
засідання. Суддя має право оголосити
перерву в засіданні в межах
встановленого строку вирішення спору з
наступною вказівкою про це в рішенні
або ухвалі.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.
передбачено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на те, що нез'явлення в судове
засіданні 15.08.2014р. належним чином
повідомленого представника позивача
не перешкоджає розгляду справи; у разі
неможливості участі у засіданні
місцевого господарського суду певного
представника, позивач не був
позбавлений можливості уповноважити
на це іншу особу, а також приймаючи до
уваги наявність всіх матеріалів у
справі, необхідних для розгляду справи
та закінчення двохмісячного строку
розгляду спору, суд дійшов висновку, що
заява представника позивача про
відкладення розгляду справи є такою, що
не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті, суд вважає за
можливе здійснити розгляд справи за
наявними в ній матеріалами відповідно
до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
відсутності представника відповідача.

Заяв чи клопотань про застосування
позовної давності до вимог позивача
відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

15.02.2013р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (Орендар)
укладено договір оренди № 15/02-13, згідно
якого орендодавець зобов'язався здати
орендарю в оренду нове спортивне
обладнання - гідравлічні тренажери
(далі - техніка) згідно з номенклатурою,
ціною та у відповідній кількості, а
орендар - використовувати техніку за
цільовим призначенням та своєчасно
здійснювати орендні платежі у формі, що
передбачена договором.

Об'єктом оренди є: спортивне обладнання
- гідравлічні тренажери виробництва
США, які належать до торгових марок Curves
та FitCurves (п. 2.1. договору).

Згідно п. 3.1. договору орендодавець
надає орендарю техніку у вигляді
оренди строком на 10 років з дати
здійснення поставки техніки.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що
документом, який підтверджує передачу
техніки від орендодавця у користування
до орендаря, є акт про здачу-приймання
техніки. Акт про здачу-приймання
складається і підписується у двох
примірниках: один для орендодавця, один
для орендаря.

Відповідно до п. 7.1. договору періодом
внесення орендних платежів є
календарний місяць. Початкова дата
першого періоду є дата відкриття клубу
на визначеній території та сплачується
до 5 числа кожного наступного місяця на
початку строку (наперед) та складає 395
дол. США. Ціна встановлюється у гривнях,
згідно комерційного курсу гривні до
долару США на дату оплати, згідно даних
отриманих в АКІБ Укрсиббанку (або в
Ощадбанку, якщо неможливо виконання
першої умови).

На виконання п. 1.1. договору оренди №
15/02-13 від 15.02.2013р. позивач 15.02.2013р.
передав відповідачу в оренду спортивне
обладнання, що підтверджується актами
про здачу-приймання і користування
техніки до договору оренди (а.с. 31-32),
підписаними обома сторонами договору.

Cуд встановив, що позивачем за період з
лютого 2013 року по липень 2014 року надано
відповідачу послуги з оренди на
загальну суму 61 928,13грн.

Відповідач, в порушення п. 7.1. договору
оренди № 15/02-13 від 15.02.2013р., за отримані
за період з лютого 2013 року по липень 2014
року орендні послуги розрахувався
частково, 13.12.2013р. сплативши позивачеві
4 018грн, що підтверджується банківською
випискою (а.с. 33), решту боргу у сумі 57
910,13грн. не сплатив, що підтверджується
довідкою АТ «УкрСиббанк» № 51-3-10/505 від
17.07.2014р. (а.с. 44), внаслідок чого борг
відповідача перед позивачем за
договором оренди № 762-08-3 від 20.08.2013р.,
який виник за період з лютого 2013р. по
липень 2014р. станом на момент судового
розгляду справи склав 57 910,13грн. (61
928,13грн. - 4 018грн.), що підтверджується
банківською випискою (а.с. 33) та
довідкою АТ «УкрСиббанк» № 51-3-10/505 від
17.07.2014р. (а.с. 44).

Предметом позову є вимоги про
стягнення 58 649,63грн. боргу за договором
оренди № 15/02-13 від 15.02.2013р., який виник за
період з лютого 2013р. по липень 2014р., 53
179,08грн. штрафу, 5 282,61грн. інфляційних
втрат та 1 206,24грн. 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли
орендні правовідносини.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Суд встановив, що позивачем за період з
лютого 2013 року по липень 2014 року надано
відповідачу послуги з оренди на
загальну суму 61 928,13грн.; відповідач, в
порушення п. 7.1. договору оренди № 15/02-13
від 15.02.2013р., за отримані за період з
лютого 2013 року по липень 2014 року
орендні послуги розрахувався частково,
13.12.2013р. сплативши позивачеві 4 018грн, що
підтверджується банківською випискою
(а.с. 33), решту боргу у сумі 57 910,13грн. не
сплатив, що підтверджується довідкою
АТ «УкрСиббанк» № 51-3-10/505 від 17.07.2014р.
(а.с. 44), внаслідок чого борг відповідача
перед позивачем за договором оренди №
762-08-3 від 20.08.2013р., який виник за період з
лютого 2013р. по липень 2014р. станом на
момент судового розгляду справи склав
57 910,13грн. (61 928,13грн. - 4 018грн.), що
підтверджується банківською випискою
(а.с. 33) та довідкою АТ «УкрСиббанк» №
51-3-10/505 від 17.07.2014р. (а.с. 44).

Враховуючи те, що борг відповідача
перед позивачем у розмірі 57 910,13грн. на
час прийняття судового рішення не
погашено, розмір вказаного боргу
відповідає фактичним обставинам
справи, вимога позивача про стягнення з
відповідача 58 649,63грн. боргу за
договором оренди № 15/02-13 від 15.02.2013р.,
який виник за період з лютого 2013р. по
липень 2014р. підлягає частковому
задоволенню у розмірі 57 910,13грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 53 179,08грн. штрафу на
підставі п. 8.1. договору оренди № 15/02-13
від 15.02.2013р.

Згідно п. 8.1. договору орендар повинен
виплатити штраф за прострочення
орендних платежів, починаючи з дати
його настання у такому порядку: - за 30
днів прострочення - у розмірі 50 % від
суми місячного орендного платежу; - за 60
днів прострочення - у розмірі 100 % від
суми місячного орендного платежу.

Суд встановив, що зазначені в п. 8.1.
договору оренди № 15/02-13 від 15.02.2013р. 50 %
та 100 % від простроченої суми за своєю
правовою природою є штрафами.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно кваліфікуючими ознаками
штрафу є: а) можливість встановлення за
майже будь-яке порушення зобов'язання:
невиконання або неналежне виконання
(порушення умов про кількість, якість
товарів, робіт (послуг), виконання
зобов'язання неналежним способом тощо);
б) обчислення у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213
Господарського кодексу України штраф,
як різновид неустойки, може бути
встановлений договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Отже, пеня і штраф є різновидами
неустойки.

Враховуючи те, що відповідач щомісячно
не оплачував отримані орендні послуги
протягом більше 30 та 60 днів відповідно
з моменту виникнення обов'язку з
оплати, штраф у розмірі 50 % та 100 % від
суми простроченого платежу (погоджений
сторонами п. 8.1. договору) у загальному
розмірі 53 179,08грн.: 7 937,99грн. (100 % від 7
937,99грн. (вартість неоплачених понад 60
днів у лютому-квітні 2013 році послуг)) + 3
221,22грн. (100 % від 3 221,22грн. (вартість
неоплачених понад 60 днів у травні 2013
році послуг)) + 3 217,27грн. (100 % від 3 217,27грн.
(вартість неоплачених понад 60 днів у
червні 2013 році послуг)) + 3 222,80грн. (100 %
від 3 222,80грн. (вартість неоплачених
понад 60 днів у липні 2013 році послуг)) + 3
222,80грн. (100 % від 3 222,80грн. (вартість
неоплачених понад 60 днів у серпні 2013
році послуг)) + 3 219,25грн. (100 % від 3 219,25грн.
(вартість неоплачених понад 60 днів у
вересні 2013 році послуг)) + 3 222,80грн. (100 %
від 3 222,80грн. (вартість неоплачених
понад 60 днів у жовні 2013 році послуг)) + 3
238,60грн. (100 % від 3 238,60грн. (вартість
неоплачених понад 60 днів у листопаді 2013
році послуг)) + 1 619,30грн. (50 % від 3 238,60грн.
(вартість неоплачених понад 30 днів у
грудні 2013 році послуг)) + 3 270,20грн. (100 %
від 3 270,20грн. (вартість неоплачених
понад 60 днів у січні 2014 році послуг)) + 3
270,20грн. (100 % від 3 270,20грн. (вартість
неоплачених понад 60 днів у лютому 2014
році послуг)) + 3 535,25грн. (100 % від 3 535,25грн.
(вартість неоплачених понад 60 днів у
березні 2014 році послуг)) + 4 029грн. (100 % від
4 029грн. (вартість неоплачених понад 60
днів у квітні 2014 році послуг)) + 4 601,75грн.
(100 % від 4 601,75грн. (вартість неоплачених
понад 60 днів у травні 2014 році послуг)) + 2
350,25грн. (50 % від 4 700,50грн. (вартість
неоплачених понад 60 днів у червні 2014
році послуг)), відповідачем на час
прийняття судового рішення не
сплачено, розмір вказаного штрафу
відповідає фактичним обставинам
справи, вимога позивача про стягнення з
відповідача 53 179,08грн. штрафу є такою, що
підлягає задоволенню судом.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Верховного Суду України від
27.04.2012р. у справі № 06/5026/1052/2011 та
постанові Вищого господарського суду
України від 19.12.2012р. у справі № 5019/1287/12.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язання за договором
оренди № 15/02-13 від 15.02.2013р., позивачем за
період з 06.03.2013р. по 31.05.2014р. нараховано 5
282,61грн. інфляційних втрат та 1 206,24грн. 3 %
річних за період з 06.03.2013р. по 25.06.2014р.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи періоди нарахування
інфляційних втрат та 3 % річних, що
вказані позивачем в поданому ним
розрахунку інфляційних втрат та 3 %
річних (а.с. 10-11) та сплату відповідачем
13.12.2013р. 4 018грн. боргу за грудень 2013р.,
арифметично вірний розрахунок
інфляційних втрат за період з 06.03.2013р.
по 31.05.2014р. та 3 % річних, нарахованих за
період з 06.03.2013р. по 25.06.2014р. складає 4
731,54грн. інфляційних втрат та 1 146,67грн. 3 %
річних відповідно. Відтак, вимоги про
стягнення 5 282,61грн. інфляційних втрат
та 1 206,24грн. 3 % річних підлягають
частковому задоволенню у розмірі 4
731,54грн. інфляційних втрат та 1 146,67грн. 3 %
річних.

Крім того, позивач просить покласти на
відповідача витрати, пов'язані з
оплатою послуг адвоката в розмірі 4
200грн.

На підтвердження своїх вимог в цій
частині позивачем надано суду, зокрема,
договір № 20/06/14-01 від 20.06.2014р. (а.с. 34-35),
акт наданих послуг № 1 від 25.06.2014р. (а.с.
36), копію свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 4008/10 від
17.06.2009р. (а.с. 38), копію квитанції № 1152/з12
(а.с. 37).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013р. передбачено, що витрати
позивачів та відповідачів, третіх осіб,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат здійснюється за
загальними правилами частини п'ятої
статті 49 ГПК, тобто при задоволенні
позову вони покладаються на
відповідача, при відмові в позові - на
позивача, а при частковому задоволенні
позову - на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. За
тими ж правилами здійснюється й
розподіл сум цих витрат у розгляді
господарським судом апеляційних і
касаційних скарг. Вирішуючи питання
про такий розподіл, господарський суд
має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013р.).

Враховуючи наведене, предмет даного
спору, час, який адвокат витратив на
підготовку матеріалів у даній справі
та часткове задоволення позовних
вимог, суд обмежує розмір
відшкодування витрат на оплату послуг
адвоката з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи пропорційно розміру
задоволених позовних вимог та вважає,
що вимога позивача про стягнення з
відповідача 4 200грн. витрат, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката підлягає
частковому задоволенню у розмірі 4
152,07рн.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення 57 910,13грн.
боргу за договором оренди № 15/02-13 від
15.02.2013р., який виник за період з лютого
2013р. по липень 2014р., 53 179,08грн. штрафу, 4
731,54грн. інфляційних втрат та 1 146,67грн. 3 %
річних є обґрунтованими,
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами і відповідно
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (08292, АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (02099, АДРЕСА_2; ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) 57 910 (п'ятдесят сім тисяч
дев'ятсот десять гривень) 13 коп. боргу
за договором оренди № 15/02-13 від 15.02.2013р.,
який виник за період з лютого 2013р. по
липень 2014р., 53 179 (п'ятдесят три тисячі
сто сімдесят дев'ять гривень) 08 коп.
штрафу, 4 731 (чотири тисячі сімсот
тридцять одну гривню) 54 коп.
інфляційних втрат, 1 146 (одну тисячу сто
сорок шість гривень) 67 коп. 3 % річних, 4 152
(чотири тисячі сто п'ятдесят дві гривні)
07 коп. витрат на послуги адвоката та 2 339
(дві тисячі триста тридцять дев'ять
гривень) 35 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову -
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено: 19.08.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко