ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.
Справа № 922/1723/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Барбашова С.В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №
1842Х/3-11) на рішення господарського суду
Харківської області від 17.06.2014р. по
справі № 922/1723/14

за позовом ПАТ "Стома", м. Харків

до КП "Комплекс по благоустрою
Харківського району", м. Харків

про стягнення 15180,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 р. ПАТ "Стома" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом про стягнення з КП
"Комплекс по благоустрою Харківського
району" 10980,00 грн. пені за несвоєчасне
виконання договору № 12/93, укладеного
між сторонами 22.05.2012 року (в редакції
додаткової годи від 29.12.2012 року) та 4200,00
грн. штрафу за прострочення понад
тридцять днів. Витрати по оплаті
судового збору позивач просив покласти
на відповідача. Позов обґрунтований
ст.ст. 526, 612, 625, 854,856 ЦК України та ст.ст.
224, 231, 232 ГК України.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 17.06.2014 р. (суддя
Жельне С.Ч.) в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить зазначене
рішення скасувати та прийняти нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права та на те, що
висновки суду першої інстанції,
викладені в оскаржуваному рішенні, не
відповідають обставинам справи.

Так, в своїй апеляційній скарзі позивач
зазначає, що посилання суду першої
інстанції у оскаржуваному рішенні на
ст. 851-856 ЦК України не відповідають
обставинам справи, дані норми , на думку
позивача, не можуть бути застосовані
під час вирішення даної справи,
оскільки ці норми регулюють відносини
сторін у разі виконання робіт. У даному
спорі, як зазначає позивач, роботи
відповідачем виконані не були,
оскільки відповідач результат роботи
замовнику не передав, в наслідок чого
підстави для підписання акту приймання
виконаних робіт у позивача не виникли,
та виникло обов'язку з оплати даних
робіт. Крім того, позивач не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про порушення з боку
позивача обов'язку прийняти виконану
роботу, оглянути її та зазначити
недоліки, оскільки, як стверджує
позивач, він ніколи не відмовлявся від
прийняття робіт, навпаки - наполягав на
цьому, доказом чого є листування та
направлення навіть вимог про надання
документів, які суд першої інстанції
відмовився. Також, позивач не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про неможливість
застосування ч. 2 ст. 231 ГК України,
оскільки факт відношення комунальних
підприємств до державного сектору
чітко передбачений ч. 9 ст. 78 ГК України.
Крім того, цей факт підтверджується
Витягом з ЄДРПОУ, наданим Державною
реєстраційною службою України, та
відповідачем не заперечується. Також
позивач зазначає, що неможливість
стягнення пені у разі порушення
негрошових зобов'язань, на його думку,
суперечить позиції Вищого
господарського Суду України,
викладеної в Постанові Пленуму ВГСУ
від 17.12.2013 р. N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», в п. 2.2. якої
зазначено, що «штрафні санкції,
передбачені абзацом третім частини
другої статті 231 ГК України,
застосовується за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій».
Цієї ж позиції притримується Верховний
Суд України у Висновках від 01.04.2012 р., п. 3
яких зазначає, що «штрафні санкції,
передбачені ч. 2 ст. 231 ГК,
застосовуються у разі порушення
строків виконання негрошового
зобов'язання».

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 11.07.2014 р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 18.08.2014 р.

Позивач 06.08.2014 р. за вх. № 6324 надав
письмові пояснення в обґрунтування
вимог, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання, призначене на 18.08.2014
р. представники сторін не з'явились,
хоча у відповідності до вимог чинного
законодавства про дату, час та місце
проведення судового засідання були
повідомлені належним чином, натомість
від позивача та відповідача до
канцелярії Харківського апеляційного
господарського суду 06.08.2014 р. за вх. №№
6325 та 6323 відповідно надійшли
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Так, позивач в своєму клопотанні про
відкладення розгляду справи просив в
зв'язку з заздалегідь запланованим
відбуттям його представника за межі м.
Харкова на період з 11.08.2014 по 22.08.2014 р.
відкласти розгляд справи.

Відповідач також просив відкласти
розгляд справи у зв'язку з перебуванням
його представника у щорічній
відпустці.

Розглянувши заявлені сторонами
клопотання, колегія суддів вирішила у
задоволенні даних клопотань про
відкладення розгляду справи відмовити,
оскільки вони є необґрунтованими. При
цьому колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що чинне
законодавство не обмежує сторін певним
колом осіб, які можуть представляти
його в суді, а тому сторони, у разі
їхнього бажання бути присутніми у
судовому засіданні, повинні був
направити інших представників чи
вирішити питання про направлення у
відрядження та у відпустку інших
представників.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені у апеляційній скарзі доводи
сторони, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду Харківської
області від 17.06.2014 р. у справі № 922/1723/14
підлягає залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.05.2012 року між сторонами був укладений
договір № 12/93, відповідно до умов якого,
в рамках виконання договору замовник
(позивач) доручає, а виконавець
(відповідач) приймає на себе виконання
робіт:

- розробка та погодження
інвентаризації джерел викидів в
атмосферу (додаток №1 до договору);

- документи, у яких обґрунтовуються
обсяги викидів для отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами (додаток № 1 до договору);

- отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
(додаток №1 до договору);

Згідно п. 1.2 договору, виконавець бере
на себе роботу із узгодження та
оформлення пакету документів
Замовника в органах державного
управління (СЕС, Управління екології,
та в інших).

Відповідно до розділу 2 договору, в
редакції додаткової угоди до договору
від 29.12.2012 року, розрахунки за цим
договором здійснюються наступним
чином:

- попередня оплата у розмірі 50% від
загальної вартості договору, що
складає 30000,00 грн.;

- 25 % від загальної вартості договору
Замовник виплачує Виконавцю після
виконання робіт та підписання
документів, розроблених згідно п. 1.1.1 та
п. 1.1.2 цього договору;

- остаточний розрахунок у розмірі 25% від
загальної вартості договору Замовник
сплачує Виконавцю після одержання
дозволу на викиді згідно п. 1.1.3 цього
договору.

Строк виконання робіт складає 120 днів з
моменту надання даних у повному обсязі
(згідно додатком № 1) та здійснення
попередньої оплати, відповідно до п. 2.3
договору (п. 3.2 договору).

Згідно п. п. 4.5, 4.7 та 4.8 договору, у разі
невиконання або неналежного виконання
Замовником п. 2.3 цього договору
виконавець має право призупинити дії
щодо подальшого виконання умов цього
договору до припинення (замовником)
обставин, що заважають (унеможливлюють)
здійсненню зобов'язання. Виконавець
має право продовжити строк виконання
робіт пропорційно тому часу, протягом
якого існувала обставина, що заважала
виконанню зобов'язання (невиконання
Замовником п. 2.3 та п. 5.2 цього договору).
Виконавець самостійно організовує
свою роботу, визначає засоби та методи
її виконання.

Згідно п. 5.2 договору, замовник
зобов'язаний не пізніше двох днів з
моменту підписання договору надати
Виконавцю усю інформацію і
документацію, вказану у додатку № 1 до
договору, а так само інші дані,
необхідні для виконання робіт.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання своїх обов'язків (п. 2.3.
Договору) 11.07.2012 року позивачем було
здійснено попередню оплату на суму
30000,00 грн., 14.08.2013 року - оплату в сумі
15000,00 грн.

Пакет документів позивачем було
передано відповідачу 20.07.2012 року, що
підтверджується листом відповідача №
24/07 від 24.07.2012 року.

Проте, як стверджує відповідач, для
узгодження розробленої документації
(другий вид послуг), переданих
документів було не достатньо. Для
даного виду робіт необхідно надати
Виконавцю документи передбачені п. 29, п.
30 Додатку № 1 до договору, а саме: статтю
в газету щодо наміру отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами та відгук місцевих органів
самоврядування на статтю в газеті.

Ознайомлення громадськості щодо
отримання дозволу регулюється Наказом
№ 108 Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 09.03.2006 року "Про
затвердження Інструкції про загальні
вимоги до оформлення документів, у яких
обґрунтовуються обсяги викидів, для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами для
підприємств, установ, організацій та
громадян-підприємців".

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, стаття в газету була
опублікована 29 квітня 2013 року.

Листом № 01-10/301 від 29.05.2013 року
Харківської обласної державної
адміністрації повідомлено, що
зауважень та скарг від громадських
організацій та окремих громадян, щодо
наміру ПАТ "Стома" отримати дозвіл на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря від стаціонарних
джерел не надходило (п. 30 додатку № 1 до
договору), даний лист було передано
відповідачу 29 травня 2013 року.

Згідно з Наказом Президента України
від 09.12.2010 року № 1085/2010 "Про оптимізацію
системи центральних органів
виконавчої влади" (із змінами),
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.10.2011 року № 1074 "Про затвердження
порядку здійснення заходів, пов'язаних
з утворенням, реорганізацією або
ліквідацією міністерств, інших
центральних органів виконавчої влади",
на виконання наказу Мінприроди України
від 15.03.2013 року № 98 "Про ліквідацію
територіальних органів Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища" було розпочато процедуру
ліквідації Державних управлінь
охорони навколишнього природного
середовища без правонаступників.

У зв'язку з цим, 16 травня 2013 року
визначено останнім днем прийому заяв
щодо отримання документів дозвільного
характеру на адресу Державних
управлінь охорони навколишнього
природного середовища.

Згідно із розпорядженням Харківської
обласної державної адміністрації від
27.06.2013 року № 233 "Про затвердження
Положення про Департамент екології та
природних ресурсів Харківської
обласної державної адміністрації" було
створено Департамент екології та
природних ресурсів Харківської
обласної державної адміністрації
(Департамент).

Відповідно до Постанови КМУ № 748 від 07
серпня 2013 року "Про внесення змін та
визнання такими, що втратили чинність,
деяких постанов" було внесено зміни до
Постанови КМУ № 302. Дані зміни
регламентували діяльність обласних
адміністрацій у сфері видачі дозволів
на викиди. Дана Постанова набула
чинності з дня опублікування, а саме
01.11.2013 року (Офіційний вісник України №
81).

Таким чином, у період з 16 травня 2013 року
по 01 листопада 2013 року не існувало
органу, який би на законних підставах
мав право надавати дозволи на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами. Отже,
невиконання положень договору
з'явилося внаслідок причин, що
знаходяться поза сферою контролю не
виконуючої сторони, а саме „змінами
законодавства, які повністю
перешкоджають виконанню договору", що
передбачено п. 6.1 Договору № 12/93 від
22.05.2012 року.

Отже, відповідно до п. 3.2 Договору строк
виконання робіт складає 120 днів з
моменту надання даних в повному обсязі
згідно додатку № 1 до договору, а тому 29
травня 2013 вважається датою надання
даних в повному обсязі.

Але, враховуючи ті обставини, що не
залежали від волі Виконавця та є
форс-мажорною обставиною, а саме:
відсутність органу з 16.05.2013 року по
01.11.2013 року, який на законних підставах
мав право надавати дозволи на викиди,
то датою відрахування строку виконання
робіт за Договором є 01.11.2013 року.

Відповідачем було отримано дозвіл
10.12.2013 року.

Як свідчать матеріали справи, листом №
20/12-1 від 20.12.2013 року відповідач
повідомив позивача, що роботи були
виконані в повному обсязі. Також в
цьому листі було зазначено, що
остаточний розрахунок в розмірі 25 % від
вартості договору Замовник виплачує
Виконавцю після одержання узгодженої
документації. Дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря було одержано 10.12.2013 року, що
підтверджується датою його одержання
(копія Дозволу № 0-586 від 10.12.2013 р.).
Разом з листом було направлено рахунок
для сплати, копію Дозволу та акт здачі
прийняття робіт.

24.04.2014 року представник АТ "Стома"
Василенко М.В. ознайомилась з виконаною
роботою, про що свідчить відповідний
запис про ознайомлення у супровідному
листі № 22/04-1 від 22.04.2014 року.

Дослідивши матеріали справи та
апеляційної скарги колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог виходячи з наступного.

У відповідності зі статтею 173
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) та статтею 509 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 317 ГК України, загальні
умови договорів підряду визначаються
відповідно до положень ЦК України про
договір підряду.

За договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу (стаття 837 ЦК
України).

Згідно ст. 846 ЦК України, строк
виконання роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду.

Підрядник має право не розпочинати
роботу, а розпочату роботу зупинити,
якщо замовник не надав матеріалу,
устаткування або річ, що підлягає
переробці, і цим створив неможливість
виконання договору підрядником (ст. 851
ЦК України).

Відповідно до ст. 853 ЦК України,
замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Якщо договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи
або окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної
здачі роботи за умови, що роботу
виконано належним чином і в погоджений
строк або, за згодою замовника, -
достроково (ст. 854 ЦК України).

Якщо замовник не сплатив встановленої
ціни роботи або іншої суми, належної
підрядникові у зв'язку з виконанням
договору підряду, підрядник має право
притримати результат роботи, а також
устаткування, залишок
невикористаного матеріалу та інше
майно замовника, що є у підрядника (ст.
856 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Кодексу. Відповідно до частини 1
вказаної статті, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно статті 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості
неякісних (некомплектних) товарів
(робіт, послуг);

- за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Як свідчать матеріали справи,
звертаючись до суду з позовом про
стягнення з відповідача пені та штрафу
на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України,
позивач обґрунтовував свої вимоги тим,
що відповідач є комунальним
підприємством, а відповідно до ч. 9 ст. 78
ГК України, особливості господарської
діяльності комунальних унітарних
підприємств визначаються відповідно
до вимог, встановлених цим Кодексом
щодо діяльності державних
комерційних або казенних підприємств,
а також інших вимог, передбачених
законом.

Проте, колегія суддів апеляційної
інстанції як і суд першої інстанції не
погоджується з даним висновком
позивача, оскільки у ч. 2 ст. 231 ГК
України мова йдеться про належність
суб'єкту господарювання до державного
сектору економіки, а не про особливості
господарської діяльності.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
в матеріалах справи доказів в
підтвердження обґрунтованості
позовних вимог позивача, що вказує на
відсутність правових підстав для їх
задоволення, оскільки позивачем суду
не доведено, що з боку відповідача було
порушення зобов'язання з його вини та
не доведено те, що нарахування штрафних
санкцій відповідачу можливе на
підставі ч. 2 ст. 231 ГК України.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів вважає, що твердження позивача,
викладені ним в апеляційній скарзі
ґрунтуються на припущеннях, не
доведені належними доказами, тоді як
господарським судом першої інстанції в
повній мірі з'ясовані та правильно
оцінені обставини у справі та ухвалене
ним рішення є законним та
обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав
для його скасування та задоволення
апеляційної скарги колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Стома", м. Харків
на рішення господарського суду
Харківської області від 17.06.2014 р. по
справі № 922/1723/14 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 17.06.2014р. по
справі № 922/1723/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 22.08.2014
року

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Гребенюк Н. В.