ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2014 р.
Справа № 914/1408/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Давид Л.Л.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання
Бараняк Н.Я.

за участю представників:

позивача: не з'явились;

відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Галичина", б/н від 01.07.14

на рішення Господарського суду
Львівської області від 11.06.2014р.

у справі № 914/1408/14

за позовом: Приватного акціонерного
товариства "Елопак-Фастів", м. Фастів
Київська область

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства "Галичина", м.
Радехів Львівської області

про стягнення 38 646, 34 грн,

Приватне акціонерне товариство
"Елопак-Фастів" звернулося до
Господарського суду Львівської
області з позовом до приватного
акціонерного товариства "Галичина" про
стягнення 38 646, 34 грн, з яких основного
боргу в сумі 37482, 00грн, 645,15 грн індексу
інфляції та 519,19 грн 3 % річних. Позов
заявлено на підставі договору №
149/10-SC-UKR/FST-DYA від 08.11.2010р., укладеного
позивачем з відповідачем.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 11.06.2014р. у справі
№ 914/1408/14 (суддя Щигельська О.І.) позовні
вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача 37 482, 00 грн
основного боргу, 645, 15 грн індексу
інфляції, 519, 19 грн - 3 % річних та 1 827, 00
грн у відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

При вирішенні спору місцевий суд
виходив з того, що у зв'язку з
відсутністю письмово прийнятих
позивачем претензій чи заперечень щодо
поставленого товару, факт поставки
товару й наявність заборгованості в
розмірі 37 482, 00 грн підтверджено
належними і допустимими доказами, а
відповідачем не спростована.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач - ПАТ "Галичина"
звернулось до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Львівської області від 11.06.2014р.,
мотивуючи свої доводи порушенням
місцевим господарським судом норм
процесуального права.

Зокрема, покликається на те, що
місцевий господарський суд
безпідставно погодився з розрахунком
позивача щодо нарахування інфляційних
втрат, оскільки не врахував дефляцію за
серпень 2013 року, що є грубим порушенням
законодавства України.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.07.14
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 29.07.14.

28 липня 2014 року позивач, скориставшись
своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК
України, подав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить залишити
рішення господарського суду
Львівської області від 11.06.14 у справі №
914/1408/14 без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Ухвалою суду від 29.07.2014р. розгляд справи
відкладався з підстав, викладених у
ній.

В дане судове засідання сторони явку
повноважних представників не
забезпечили, причини неявки суду не
повідомили, хоча про час, місце та дату
розгляду справи були повідомлені
належним чином, про що свідчить копія
списку згрупованих рекомендованих
відправлень Львівського апеляційного
господарського суду.

Враховуючи те, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом інтересів,
судова колегія дійшла висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги,відзиву на неї, вивчивши
матеріали справи, наявні в ній докази,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
Господарського суду Львівської
області від 11.06.2014р. у справі № 914/1408/14 -
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відкритим акціонерним товариством
"Елопак-Фастів" (після зміни
найменування - Приватне акціонерне
товариство "Елопак-Фастів") та закритим
акціонерним товариством "Галичина"
(після зміни найменування - Приватне
акціонерне товариство "Галичина")
укладено договір №149/10-SC-UKR/FST-DYA від
08.11.2010р., за умовами якого компанія
Елопак зобов'язалась поставити покупцю
в обумовлені строки кришки ELO-CAP XE, а
покупець - прийняти та оплатити їх (п.1.1).

Відповідно до п.7.5 договору, всі платежі
здійснюються покупцем на основі
відповідних рахунків, що виставляються
компанією Елопак, шляхом
безготівкового банківського
перерахунку грошових коштів в
українських гривнях на розрахунковий
рахунок компанії Елопак. Згідно з п.7.5.1
договору, оплата за кришку ELO-CAP XE
здійснюється покупцем протягом 30
календарних днів з моменту
відвантаження та дати видаткової
накладної.

На виконання умов договору позивачем
протягом липня - вересня 2013 року
поставлено відповідачу товар на суму
49109, 04 грн. Зокрема, 11.07.2013р. поставлено
товар на суму 15 853, 68 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 1252 від 11.07.2013р. за підписом
повноважного представника ПрАТ
"Галичина", довіреністю № ГАЛД0001133 від
11.07.2013р. та рахунком на оплату № 1087 від
11.07.2013р.; 19.08.2013р. поставлено товар на
суму 16 506, 00 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 1512 від 19.08.2013р.
за підписом повноважного представника
ПрАТ "Галичина", довіреністю № ГАЛД0001344
від 19.08.2013р. та рахунком на оплату № 1308
від 19.08.2013р.; 30.09.2013р. поставлено товар на
суму 16 749, 36 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 1791 від 30.09.2013р.
за підписом повноважного представника
ПрАТ "Галичина", довіреністю № ГАЛД0001524
від 30.09.2013р. та рахунком на оплату № 1557
від 30.09.2013р.

В порушення взятих на себе зобов'язань
по договору, відповідачем отриманий
товар оплачено частково, а саме на суму
11 627, 04 грн за товар поставлений 11.07.2013р.,
що підтверджується банківською
випискою про рух коштів по рахунку ПрАТ
"Елопак-Фастів" за 28.08.2013р. та копіями
платіжних доручень № 26697 від 15.08.2013р.
(проведено банком 15.08.2013р.) та № 27467 від
23.08.2013р. (проведено банком 27.08.2013р.).
Платіжні доручення містять
призначення платежу "Оплата за корок
згідно накладн. № 904 від 27.05.2013", однак за
даними бухгалтерського обліку ПрАТ
"Елопак-Фастів" зазначені платежі
зараховані в рахунок оплати за товар
поставлений 11.07.2013р.

10 грудня 2013 року позивачем на адресу
відповідача було надіслано претензію
№ 0912/2013-1, зокрема, п. 3 позивач вимагав
від відповідача в строк до 20.12.2013р.
погасити заборгованість за договором
№149/10-SC-UKR/FST-DYA від 08.11.2010р. у сумі 37 482, 00
грн. Однак, остання залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Таким чином, станом на день звернення з
позовом у даній справі заборгованість
відповідача перед позивачем становить
37 482, 00 грн. на яку останнім нараховано
645, 15 грн індексу інфляції та 519, 19 грн - 3 %
річних.

Вказані обставини, як вбачається з
матеріалів справи, не заперечується
обома сторонами.

У відповідності до вимог ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України та ч.
1 ст. 265 ГК України, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Відповідно до вимог ст. ст. 610, 611
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання. У разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Правова норма ч.1 ст.612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив
до виконання зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як зазначалось вище, заборгованість
відповідача перед позивачем становить
37 482, 00 грн на яку останнім нараховано
645, 15 грн індексу інфляції та 519, 19 грн - 3 %
річних.

Не заперечуючи зазначених висновків
місцевого господарського суду, апелянт
не погоджується лише з нарахуванням
інфляційних втрат, зазначає, що судом
не враховано дефляцію за серпень 2013
року та здійснивши власний
перерахунок, дійшов висновку, що сума
всіх інфляційних втрат, яка підлягає до
стягнення становить 615, 57 грн.

Переглядаючи рішення в цій частині,
колегія суддів приймає до уваги, що
згідно п. 3.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України, в якій
зазначено, що розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція). У застосуванні індексації
можуть враховуватися рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р.

Відтак, на думку колегії суддів,
місцевий господарський суд правомірно
не врахував індекс інфляції (дефляції)
за серпень 2013 року, оскільки інфляційні
втрати розраховано за період
прострочення, починаючи з місяця,
наступного за місяцем, в якому мав бути
здійснений платіж.

Враховуючи наведене, судова колегія
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому
законом порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б з
достовірністю підтверджували доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
обґрунтовували неправомірність та
безпідставність заявленого позову,
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що рішення Господарського суду
Львівської області відповідає
законодавству, матеріалам та дійсним
обставинам справи, а тому не вбачає
підстав його для зміни чи скасування.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 11.06.2014 у справі
№ 914/1408/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 20.08.2014

.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Зварич О.В.