Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

12 серпня 2014 року
Справа № 927/973/14

Позивач: фізична
особа-підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1, 63042

Відповідач: товариство з
обмеженою відповідальністю "Агрікор
Холдинг",

вул. Шейгусівська, 1-а, с. Сергіївка,
Прилуцький район, Чернігівська
область, 17592

Предмет спору: про стягнення 16814,45 грн.

Суддя Л.М.Лавриненко

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від
24.07.2014 року, представник

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов
про стягнення з відповідача -
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрікор Холдинг"
13513,01 грн. боргу; 471,85 грн. інфляційних
нарахувань; 262,12 грн. 3% річних та 2567,47
грн. пені, за неналежне виконання умов
договору №0111-10 про перевезення вантажу
від 01.11.2012 року.

Також позивач просить стягнути з
відповідача судовий збір у сумі 1827,00
грн. та 18,27 грн. банківського збору.

Відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №00051076 від 08.07.2014 року, але
повноважного представника в судове
засідання 12.08.2014 року не направив,
документів, витребуваних ухвалою суду
від 08.07.2014 року суду не надав.

На час розгляду справи заяв та
клопотань від відповідача до суду не
надходило.

В судовому засіданні 12.08.2014 року
представник позивача надав письмове
клопотання про відмову від фіксації
судового засідання технічними
засобами, яке задоволено судом.

Також представником позивачем подано
письмове клопотання про залучення до
матеріалів справи додаткових
документів. Суд клопотання
задовольнив, подані документи залучено
судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.08.2014 року
представником позивача подано
письмові уточнення, в яких позивач
вказує на те, що в позовній заяві ним
помилково вказано суму пені 2567,47 грн. за
цілий рік, а не за 208 днів боргу, у
зв»язку з чим пеня за 208 днів боргу
становить 1451,98 грн., що на 1115,49 грн. менше
від нарахованої раніше суми. Таким
чином, загальна ціна позову складає
15698,96 грн., а саме: 13513,01 грн. основного
боргу, 471,85 грн. інфляційних втрат, 262,12
грн. 3% річних та 1451,98 грн. пені. Судові
витрати становлять 1844,27 грн.

Відповідно до частини 4 ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Нормами Господарського процесуального
кодексу України, зокрема ст. 22 цього
Кодексу, не передбачено права позивача
на подання заяв про "уточнення"
позовних вимог. У разі надходження до
господарського суду такої заяви, суд,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: - подання іншого (ще
одного) позову, чи - збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи -
об'єднання позовних вимог, чи - зміну
предмета або підстав позову.

Під зменшенням розміру позовних вимог
слід розуміти зменшення кількісних
показників за тією ж самою вимогою, яку
було заявлено в позовній заяві.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку, що поданими „уточненнями" до
позовної заяви позивач фактично
зменшує суму пені, які підлягають
стягненню з відповідача, тому
відповідно подані позивачем
«уточнення» суд розцінює як заяву про
зменшення позовних вимог в частині
стягнення пені та приймає її до
розгляду, оскільки це не протирічить
діючому законодавству та не зачіпає
нічиї права та охоронювані законом
інтереси, а також є процесуальним
правом сторони, відповідно до ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України.

Не з'явлення в судове засідання
повноважного представника позивача не
є перешкодою для розгляду спору по
суті.

В судовому засіданні 12.08.2014 року суд
перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача виклав позовні
вимоги.

В судовому засіданні 12.08.2014 року було
здійснено огляд оригіналів документів:
договору №0111-10 про перевезення
вантажу від 01.11.2012 року; актів
приймання-передачі наданих послуг від
25.12.2012 року, 04.12.012 року, 30.11.2012 року;
рахунку №243 від 31.12.2012 року; претензії
від 07.02.2014 року; свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1; витягу з ЄДР щодо державної
реєстрації ОСОБА_1; виписок з рахунку
щодо надходження коштів.

Рішення приймається за наявними у
справі документами на підставі ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення
повноважного представника позивача,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
дослідивши докази, які мають юридичне
значення для вирішення спору,
господарський суд встановив:

Приймаючи до уваги, що позивачем було
подано заяву про зменшення позовних
вимог в частині стягнення пені до 1451,98
грн., яка прийнята судом, суд розглядає
справу з урахуванням поданої позивачем
заяви про зменшення позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочин є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає
між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав,
передбачених цим Кодексом, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а управнена
сторона має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають
між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним
кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

01.11.2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрікор Холдинг"
(замовник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник)
було укладено договір № 0111-10 про
перевезення вантажу.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору №0111-10
про перевезення вантажу від 01.11.2012 року,
у порядку та на умовах, визначених цим
договором, перевізник бере на себе
зобов»язання за заявкою замовника
доставити автомобільним транспортом
довірений йому замовником вантаж
(згідно з транспортною накладною) з
місця відправлення до пункту
призначення і видати вантаж
уповноваженій на одержання вантажу
особі, а замовник бере на себе
зобов»язання сплатити плату за
перевезення вантажу.

Обсяг послуг та строки їх надання
визначаються відповідно до заявки
замовника.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу
України, за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довіреній їй
другою особою (відправником) вантаж до
пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу
укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).

Таким чином укладений між сторонами
договір по своїй правовій природі є
договором перевезення вантажу.

Відповідно до п. 8.1. договору №0111-10 про
перевезення вантажу від 01.11.2012 року,
цей договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками сторін і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов»язань
за договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона має
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Пунктом 4.7. договору №0111-10 про
перевезення вантажу від 01.11.2012 року
передбачено, що обсяг та загальна
вартість фактично наданих послуг
визначаються згідно актів
приймання-передачі наданих послуг,
підписаних обома сторонами.

Частинами 1,2 ст. 916 Цивільного кодексу
України передбачено, що за перевезення
зокрема вантажу, стягується провізна
плата у розмірі, що визначається за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено законом або іншими
нормативно-правовими актами.

Плата за перевезення зокрема вантажу,
що здійснюється транспортом
загального користування, визначається
за домовленістю сторін, якщо вона не
встановлена тарифами, затвердженими у
встановленому порядку.

Пунктом 4.1. договору №0111-10 про
перевезення вантажу від 01.11.2012 року
сторони погодили, що вартість
перевезення встановлюється сторонами
на договірній основі, без урахування
витрат паливно-мастильних матеріалів
та становить 1,05 грн. за 1 т/км вантажних
перевезень.

Обсяг наданих перевізником (позивачем)
транспортних послуг замовнику
(відповідачу) підтверджується
підписаними сторонами та скріпленими
печатками актами приймання-передачі
наданих послуг по договору №0111-10 від
01.11.2012 року на надання послуг по
перевезенню вантажів автотранспортом
по Україні від 30.11.2012 року на суму 17189,55
грн.; від 04.12.2012 року на суму 13086,36 грн.;
від 25.12.2012 року на суму 3634,58 грн., копії
яких додано до матеріалів справи
(а.с.17-19), а огляд оригіналів було
здійснено в судовому засіданні.
Загальна вартість наданих
транспортних послуг становить 33910,49
грн.

Відповідно до п. 4.8. договору №0111-10 про
перевезення вантажу від 01.11.2012 року,
оплата за надані послуги здійснюється
замовником у безготівковому порядку
шляхом переказу грошових коштів на
розрахунковий рахунок перевізника не
пізніше 30 календарних днів після
підписання сторонами акта
приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк (термін).

Таким чином, по акту приймання-передачі
наданих послуг по договору №0111-10 від
01.11.2012 року на надання послуг по
перевезенню вантажів автотранспортом
по Україні від 30.11.2012 року на суму 17189,55
грн. відповідач зобов»язаний був
здійснити оплату по 31.12.2012 включно,
оскільки 30.12.2012р. вихідний день; по акту
приймання-передачі наданих послуг від
04.12.2012 року на суму 13086,36 грн. - по 03.01.2013
року включно; по акту
приймання-передачі наданих послуг від
25.12.2012 року на суму 3634,58 грн. - по 24.01.2013
року включно.

Згідно п.п.4.2.,4.4.,4.5. договору №0111-10 про
перевезення вантажу від 01.11.2012 року,
перевезення здійснюється перевізником
з використанням паливно-мастильних
матеріалів замовника.

Сторони дійшли згоди, що у разі
перевищення перевізником встановлених
цим договором норм витрат
паливно-мастильних матеріалів різниця
між фактичними та нормативними
витратами відшкодовується
перевізником замовнику за цінами
реалізації, що діють на підприємстві
замовника, на підставі відповідного
рахунку замовника.

Залишки відпущених, але невикористаних
перевізником паливно-мастильних
матеріалів замовника реалізуються
замовником перевізнику за цінами, що
діють на підприємстві замовника,
згідно рахунку замовника.

Розрахунки за перевитрату та залишки
відпущених паливно-мастильних
матеріалів згідно п.п.4.4. та 4.5. цього
договору проводяться перевізником
шляхом переказу грошових коштів на
розрахунковий рахунок замовника не
пізніше 30 календарних днів після
підписання акта приймання-передачі
наданих послуг (п. 4.9. договору №0111-10 про
перевезення вантажу від 01.11.2012 року).

Як вбачається з матеріалів справи,
замовник (відповідач) свої зобов'язання
щодо оплати транспортних послуг,
відповідно до п. 4.8. договору №0111-10 про
перевезення вантажу від 01.11.2012 року,
виконав частково, сплативши 16107,48 грн., а
саме: 09.07.2013 року - 8477,62 грн. та 31.10.2013 року
- 7629,86 грн., що підтверджується
банківськими виписками з рахунку щодо
надходження коштів (а.с.20), копії яких
додано до матеріалів справи. В
призначенні платежу відповідачем
зазначено: оплата за транспортні
послуги згідно договору №0111-10 від
01.11.2012 року.

В свою чергу замовник (відповідач), у
порядку п. 4.5. договору №0111-10 про
перевезення вантажу від 01.11.2012 року,
виставив перевізнику - позивачу
рахунок №243 від 31.12.2012 року на суму 4290,00
грн. на оплату дизпалива.

З врахуванням здійснених відповідачем
часткових оплат та боргу позивача за
паливно - мастильні матеріали по
рахунку №243 від 31.12.2012 року,
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 13513,01 грн. (33910,49
грн.-16107,48 грн. - 4290,00 грн.).

07.02.2014 року позивачем була направлена
відповідачу претензія про оплату
залишку заборгованості за виконані
транспортні послуги на суму 13513,01 грн., в
строк до 07.03.2014 року, що підтверджується
фіскальним чеком від 07.02.2014 року, яка
була відповідно отримана
представником відповідача Саранча
11.02.2014 року, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 00668800 від 07.02.2014 року,
копія якого додана до матеріалів
справи. Проте, вимоги претензії
відповідачем залишені без задоволення.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу
України передбачає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Позивач, відповідно до ст. 625 Цивільного
кодексу України, просить стягнути з
відповідача 3 % річних в сумі 262,12 грн. за
період прострочки з 01.11.2013 року по 23.06.2014
року та 471,85 грн. інфляційних втрат за
період з 01.11.2013 року по 23.06.2014 року.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується
прострочка виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань щодо оплати
отриманих послуг, тому суд доходить
висновку, що позивачем правомірно
нараховані 471,85 грн. інфляційних втрат
за період з 01.11.2013 року по 23.06.2014 року.

Приймаючи до уваги, що позивачем при
розрахунку трьох процентів річних було
допущено арифметичну помилку, суд
доходить висновку, що 3% річних за
період прострочки оплати транспортних
послуг з 01.11.2013 року по 23.06.2014 року
становлять 261 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення 1451 грн.
98 коп. пені за прострочку оплати
задоволенню не підлягають з наступних
підстав:

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Пеня є різновидом неустойки,
відповідно до ст. 549 Цивільного
кодексу України.

Статтею 547 Цивільного кодексу України
визначено, що правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. Правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Також частинами 4 та 6 ст. 231
Господарського кодексу України
встановлено, що штрафні санкції за
порушення зобов'язання застосовуються
у розмірі передбаченому сторонами у
договорі.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов»язань,
що випливають із договору перевезення,
сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

Проте, умовами договору №0111-10 про
перевезення вантажу від 01.11.2012 року не
передбачена відповідальність
замовника (відповідача) у вигляді
сплати пені за прострочку оплати
наданих транспортних послуг, а тому
вимоги позивача щодо стягнення 1451,98
грн. пені є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги, що відповідач в
порушення ст.ст. 525,526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України взяті
на себе зобов'язання не виконав, за
одержані транспортні послуги
своєчасно в повній сумі не
розрахувався, суд, з урахування
вищезазначеного, доходить висновку, що
позовні вимоги позивача є обґрунтовані
і підлягають задоволенню в частині
стягнення 13513,01 грн. основного боргу;
471,85 грн. інфляційних нарахувань; 261 грн.
3% річних. В решті позову відмовити.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача, то
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України та ст. 4
Закону України „Про судовий збір",
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача судовий
збір в розмірі 1547,91 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення 18,27 грн.
банківського збору задоволенню не
підлягають, оскільки нормами
процесуального законодавства не
передбачено покладення цих витрат на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 546, 547, 549,
625, 626, 908, 909, 920, 925 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 173, 174, 175, 193, 230, 231
Господарського кодексу України, ст. 4
Закону України „Про судовий збір", ст. 1
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань ст.ст. 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрікор Холдинг",
вул. Шейгусівська, 1-а, с. Сергіївка,
Прилуцький район, Чернігівська
область, 17592 (р/р 0501 у ФАБ
«Південний» в м. Києві, МФО 320917, ) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 63042
(р/р НОМЕР_1 у ВАТ «Мегабанк» в м.
Харкові, МФО 351629, ідентифікаційний код
НОМЕР_2) 13513,01 грн. основного боргу; 471,85
грн. інфляційних нарахувань; 261 грн. 3%
річних та 1547,91 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 13.08.2014 року.

Суддя
Л.М. Лавриненко

.