КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2014 р. Справа№ 911/1839/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю від позивача
- не з'явився.

представників сторін: від
відповідача - ОСОБА_2

розглянувши Товариства з
обмеженою відповідальністю

апеляційну скаргу "Гринвич-Юг
дистриб'юторська компанія"

на рішення

господарського суду Київської
області

від 17.06.2014 року
(суддя Ярема В.А.)

у справі № 911/1839/14

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Гринвич-Юг
дистриб'юторська компанія"

до Фізичної
особи-підприємця

ОСОБА_3

про стягнення
1229,47 гривень

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 17.06.2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в яких просить
скасувати рішення господарського суду
Київської області від 17.06.2014 року та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
до розгляду.

В судове засідання 19.08.2014 року
представник позивача не з'явився,
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Колегія суддів вважає за можливе
здійснювати розгляд справи без участі
представника позивача, враховуючи що
останній належним чином повідомлений
про дату, час і місце судового
засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 15.11.2013 року між ТОВ "Гринвич-Юг
дистриб'юторська компанія"
(далі-продавець) та ФОП ОСОБА_3
(далі-покупець) було укладено договір
поставки №ОБ42/13 (далі-договір),
відповідно до якого продавець
зобов'язався передати товар у
власність покупця, а покупець
зобов'язався прийняти товар і оплатити
за нього встановлену вартість даним
договором та додатком до договору.

Як зазначав позивач, на виконання своїх
договірних зобов'язань 26.12.2013 року
останнім було поставлено відповідачу
товар загальною вартістю 791,47 грн.
згідно товарно-транспортної накладної
№У00002269.

Посилаючись на те, що відповідач свої
договірні зобов'язання в частині
оплати вартості поставленого товару не
виконав, позивач просить суд стягнути з
відповідача, зокрема, 791,47 грн.
заборгованості за накладною №У00002269
від 26.12.2013 згідно договору.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статей 173, 175
Господарського кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Приписами статей 655, 692, Цивільного
кодексу України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
оплата за товар здійснюється покупцем
не пізніше 7 (семи) днів з дати передачі
товару покупцю.

Зі змісту наведених законодавчих та
договірних положень слідує, що
обов'язок оплаті товару за договором у
відповідача, як покупця, виникає за
умови здійснення безпосередньої
поставки товару, тобто отримання
відповідачем товару.

У відповідності до статей 1, 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Водночас, як слідує зі змісту
покладеної в основу обґрунтування
позовної заяви товарно-транспортної
накладної №У00002269 від 26.12.2013 року, товар
за вказаною накладною був отриманий
ОСОБА_5, у той час, як доказів
уповноваження вказаної особи на
отримання товарно-матеріальних
цінностей від імені відповідача суду
не надано. При цьому, у відповідності до
додатку б/н до договору, матеріально
відповідальною особою, що буде
приймати цінності за договором
визначено лише ОСОБА_6

Інших доказів, що підтверджують
отримання відповідачем товару
загальною вартістю 791,47 грн. згідно
накладної №У00002269 від 26.12.2013 року не
надано, що свідчить про недоведеність
позивачем факту поставки (отримання)
відповідачем означеного товару,
наявність якого породжує зобов'язання
по його оплаті в порядку ст. 629 ЦК
України та п. 6.1 договору.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
встановлення судом першої інстанції
відсутності первинних документів у
розумінні ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", якими було б
зафіксовано факт передання позивачем і
отримання відповідачем товару
загальною вартістю 791,47 грн. згідно
накладної №У00002269 від 26.12.2013 року, суд
першої інстанції правомірно дійшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимоги позивача про
стягнення з відповідача 791,47 грн.
заборгованості за означеною накладною.

Крім того, оскільки у задоволенні
вимоги про стягнення з відповідача 791,47
грн. заборгованості за накладною
№У00002269 від 26.12.2013 згідно договору
відмовлено, суд дійшов висновку, що
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 31,00 грн. пені, 395,00 грн.
штрафу та 12,00 грн. 5% річних, нарахованих
на 791,47 грн. заборгованості, задоволенню
не підлягають, позаяк за своєю правовою
природою є похідними від основної
позовної вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції про те, що у задоволені
позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Київської області від 17.06.2014 року у
справі № 911/1839/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 911/1839/14 повернути до
господарського суду Київської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 20.08.2014
року.