ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2014 року
Справа № 904/4360/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Коваль Л.А.
(доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання:
Сусла Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник Скворцова
В.О., довіреність № 750 від 03.07.2014 року,

від відповідача-1: не з'явився,

від відповідача-2: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" на ухвалу господарського
суду Дніпропетровської області від
07.07.2014 року у справі № 904/4360/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Перший Український
Міжнародний Банк", м. Донецьк

до

відповідача-1: Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Батьківщина", с.
Калюжинці Срібнянського району
Чернігівської області

відповідача-2: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Шлях", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 40 342 657, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Перший
Український Міжнародний Банк"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області із позовною
заявою до відповідача-1:
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" та відповідача-2:
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Шлях" про
стягнення солідарно з останніх на свою
користь заборгованості за кредитним
договором № 707-КД від 11.05.2012 року та
договором поруки № 2070-П від 29.04.2013 року
у загальній сумі 40 342 657, 00 грн., з яких
заборгованість за сумою кредиту 37 727 949,
50 грн., заборгованість за непогашеними
відсотками за користування кредитом 1
462 190, 61 грн., заборгованість за
непогашеною у строк комісією 380 000, 00
грн., заборгованість за сумою пені за
порушення боргових зобов'язань
еквівалент 772 516, 89 грн.

Разом з позовною заявою Публічне
акціонерне товариство "Перший
Український Міжнародний Банк" подало
заяву про вжиття заходів забезпечення
позову (заява від 16.06.2014 року, вих. №
DNI-61/407-2) шляхом накладення в межах суми
позову арешту на:

кошти на рахунках, зазначених в додатку
№ 1 до цієї заяви (додаток № 1 до заяви
про вжиття заходів забезпечення позову
- інформація про рахунки, відкриті
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" в банківських установах,
наявний в матеріалах справи) та всіх
інших рахунках в усіх банківських
установах, які відкриті відповідачем-1;

майно, зазначене в додатку № 2 до цієї
заяви (додаток № 2 до заяви про вжиття
заходів забезпечення позову -
інформація про майно, належне
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" та передане Публічному
акціонерному товариству "Перший
Український Міжнародний Банк" в
забезпечення, яке включає як рухоме,
так і нерухоме майно, наявний в
матеріалах справи), та все рухоме та
нерухоме майно відповідача-1.

Також, позивач просив передати йому на
відповідальне зберігання рухоме та
нерухоме майно відповідача-1, зазначене
в додатку № 2 до заяви про вжиття
заходів забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 25.06.2014
року у справі № 904/4360/14 (суддя
Золотарьова Я.С.) заяву Публічного
акціонерного товариства "Перший
Український Міжнародний Банк" про
забезпечення позову задоволено
частково; вжито заходи до забезпечення
позову шляхом накладення арешту в
межах суми позовних вимог у розмірі 40 342
657, 00 грн. на рухоме та нерухоме майно, що
належить Сільськогосподарському
товариству з обмеженою
відповідальністю "Батьківщина" за
переліком, наведеним в ухвалі, який
відповідає переліку майна, наведеному
в додатку № 2 до заяви про вжиття
заходів забезпечення позову.

25.06.2014 року до господарського суду
Дніпропетровської області від
позивача надійшли доповнення до заяви
про забезпечення позову (вих. № DNI-61/427
від 24.06.2014 року), якими позивач
додатково обґрунтував необхідність
вжиття заходів забезпечення позову,
вказаних у поданій ним заяві від 16.06.2014
року, вих. № DNI-61/407-2.

01.07.2014 року позивач подав до
господарського суду ще одну заяву про
вжиття заходів забезпечення позову
(заява від 16.06.2014 року, вих. № DNI-61/407-3)
шляхом накладення в межах суми позову
арешту на майно, належне
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина", перелік якого наведений
в додатку № 1 до цієї заяви (наявний в
матеріалах справи), та на все рухоме та
нерухоме майно відповідача-1.

Також, позивач просив ухвалою про
забезпечення позову визначити порядок
виконання цієї ухвали та передати йому
на відповідальне зберігання рухоме та
нерухоме майно відповідача-1, зазначене
у додатку № 1 до заяви, поданої до суду
01.07.2014 року.

04.07.2014 року позивач подав до
господарського суду Дніпропетровської
області заяву про зміну заходів
забезпечення позову (заява від 03.07.2014
року, вих. № DNI-61/442), у якій навів
прохання скасувати заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.06.2014 року у даній справі,
та вжити заходи забезпечення позову
шляхом накладення арешту в межах суми
позовних вимог у розмірі 40 342 657, 00 грн.
на рухоме майно, що належить
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина", згідно переліку,
наведеному у заяві, який є тотожним
переліку рухомого майна, наведеному у
додатку № 2 до заяви про забезпечення
позову від 16.06.2014 року, вих. № DNI-61/407-2, та
на яке господарським судом в порядку
забезпечення позову накладався арешт
ухвалою суду від 25.06.2014 року, а також
передати це майно на відповідальне
зберігання Публічному акціонерному
товариству "Перший Український
Міжнародний Банк".

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 07.07.2014
року у справі № 904/4360/14 (суддя
Золотарьова Я.С.) заяву Публічного
акціонерного товариства "Перший
Український Міжнародний Банк" № DNI-61/407-3
від 16.06.2014 року про забезпечення позову
задоволено частково; заяву Публічного
акціонерного товариства "Перший
Український Міжнародний Банк" № DNI-61/442
від 03.07.2014 року про забезпечення позову
задоволено повністю; скасовано заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.06.2014 року; вжито заходи до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту в межах суми позовних вимог у
розмірі 40 342 657, 00 грн. на рухоме майно та
інше майно, що належить
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина", за переліком майна,
наведеним в ухвалі, який відповідає
переліку майна, належного
відповідачу-1, наведеному в заяві
позивача про забезпечення позову від
16.06.2014 року № DNI-61/407-3, та переліку майна,
належного відповідачу-1, наведеному в
заяві позивача про зміну заходів
забезпечення позову від 03.07.2014 року №
DNI-61/442. Також, вказаним судовим рішенням
господарський суд ухвалив передати
рухоме та інше майно, на яке накладено
арешт, що належить
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина", на відповідальне
зберігання Публічному акціонерному
товариству "Перший Український
Міжнародний Банк".

Приймаючи ухвалу щодо забезпечення
позову, місцевий господарський суд
виходив з тих обставин, що виконання
зобов'язань Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Батьківщина" за
кредитним договором № 707-КД від 11.05.2012
року, неналежне виконання яких і
зумовило виникнення спору, що
вирішується у даній справі,
забезпечувалось: договором застави
транспортних засобів № 709-ЗТЗ від 11.05.2012
року, договором застави транспортних
засобів № 730-ЗТЗ від 16.05.2012 року,
договором застави рухомого майна №
711-ЗРМ від 11.05.2012 року, договором застави
рухомого майна № 1224-ЗРМ від 29.04.2013 року,
договором застави рухомого майна №
1436-ЗРМ від 29.07.2013 року, іпотечним
договором № 782-Іn від 05.06.2012 року,
іпотечним договором № 773-Іn від 31.05.2012
року, договором застави товарів в
обороті № 1708-ЗТО від 29.11.2013 року. Разом з
тим, місцевий господарський суд
встановив, що у відповідача-1 відсутні
товари в обороті, щодо яких укладено
договір застави в забезпечення
виконання зобов'язань відповідача-1 за
кредитним договором та фактична
наявність яких на момент передачі в
заставу за договором № 1708-ЗТО від 29.11.2013
року підтверджується довідкою
відповідача-1 від 29.11.2013 року, вих. №
29/11-4; відповідач-1 розпорядився
предметом застави - товарами в обороті,
не повідомивши про це позивача, не
отримавши від позивача відповідної
згоди, у зв'язку з чим місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
дії відповідача-1 щодо розпорядження
предметом застави (товари в обороті)
можуть свідчити про ухилення
відповідача-1 від виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором.
Також, судом першої інстанції
встановлено наявність ряду судових
рішень, якими з відповідача-1 на користь
кредиторів стягнуто грошові кошти у
загальній сумі 17 982 653, 00 грн. Врахувавши,
що значна частина заставного майна є
рухомим майном - сільськогосподарським
обладнанням та товарами в обороті, а
відтак існує високий ризик порушення
прав та законних інтересів позивача не
лише шляхом відчуження відповідачем-1
заставного майна, а й через істотне
зменшення його вартості у зв'язку з
продажем комплектуючих заставного
майна, а також те, що позовні вимоги
мають майновий характер та їх розмір
достатньо суттєвий, місцевий
господарський суд дійшов висновку про
доведеність обґрунтованості доводів
позивача стосовно того, що у випадку
незастосування заходів забезпечення
позову протягом всього періоду
розгляду спору існує вірогідність
неповернення суми грошових коштів
позивачу, та про наявність підстав для
вжиття заходів забезпечення позову,
які і були вжиті ухвалою
господарського суду від 07.07.2014 року у
даній справі.

Господарський суд не вбачав підстав
для задоволення заяви позивача від
16.06.2014 року № DNI-61/407-3 в частині вжиття
заходів до забезпечення позову шляхом
накладення арешту в межах суми
позовних вимог на нерухоме майно, що
належить відповідачу-1, оскільки такі
заходи були застосовані ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.06.2014 року у даній справі і
позивач подав заяву про їх скасування,
а також у судовому засіданні не
підтримав свою заяву в цій частині.

Не погодившись з прийнятою ухвалою,
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" подало апеляційну скаргу.
Заявник апеляційної скарги вважає, що
при прийнятті ухвали від 07.07.2014 року
місцевий господарський суд допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначену ухвалу суду, якою
забезпечено позов шляхом накладення
арешту на майно відповідача-1 та
передачі його на відповідальне
зберігання позивачу скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" зазначає, що у судовому
засіданні місцевого господарського
суду, яке відбулось 07.07.2014 року та у
якому вирішено питання про вжиття
заходів забезпечення позову, його
представник участі не приймав,
оскільки товариство не було своєчасно
повідомлене про дату судового
засідання. За доводами відповідача-1,
повідомлення про судове засідання,
призначене на 07.07.2014 року, ним отримано
у вихідний день 05.07.2014 року, після якого
першим робочим днем є 07.07.2014 року.
Наведене порушення норм
процесуального права, на думку
відповідача-1, є безумовною підставою
для скасування рішення місцевого
господарського суду - у даному випадку
оскаржуваної ухвали суду. Окрім того,
відповідач-1 вважає, що забезпечивши
позов, зокрема, шляхом передачі майна,
на яке накладено арешт, на зберігання
третім особам, місцевий господарський
суд допустив порушення приписів
процесуального законодавства, а саме
ст. 67 Господарського процесуального
кодексу України, оскільки у наведеній
частині забезпечив позов заходами, не
передбаченими Господарським
процесуальним кодексом України.

Відповідач-1 та відповідач-2 у судове
засідання, призначене для розгляду
апеляційної скарги, явку своїх
повноважних представників не
забезпечили. Про дату, час та місце
проведення судового засідання
відповідачі повідомлені належним
чином за їх місцезнаходженням згідно
матеріалів справи. Повідомлення
відповідача-1 про дату, час та місце
проведення судового засідання з
розгляду апеляційної скарги
підтверджується наявним в матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення відповідачу-1 07.08.2014 року
поштового відправлення, яким
останньому направлена копія ухвали
апеляційного господарського суду про
прийняття апеляційної скарги у даній
справі до провадження. Належне
повідомлення відповідача-2 про час та
місце проведення судового засідання з
розгляду апеляційної скарги
підтверджується реєстром № 35 від 04.08.2014
року на відправку рекомендованої пошти
по Дніпропетровську з повідомленням,
який в засвідченій канцелярією
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду копії долучений до
матеріалів справи.

При цьому апеляційний господарський
суд враховує, що відповідно до частини
другої статті 102 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна скарга на ухвалу місцевого
господарського суду розглядається
протягом п'ятнадцяти днів з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

Відповідач-2 відзив на апеляційну
скаргу не надав.

Позивач проти задоволення апеляційної
скарги заперечує, вважає, що ухвала
місцевого господарського суду від
07.07.2014 року у даній справі про вжиття
заходів забезпечення позову шляхом
накладення арешту на рухоме та інше
майно, що належить
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина", є законною,
обґрунтованою, прийнятою за повного
з'ясування та доведеності обставин, що
мають значення для справи, та із
застосуванням належних норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстави для скасування
зазначеної ухвали відсутні.

На думку позивача, обґрунтованість
вжиття заходів до забезпечення позову
у даній справі полягає у тому, що
позовні вимоги носять майновий
характер, щодо відповідача-1
постановлено декілька судових рішень у
спорах, які також носять майновий
характер, і можливість відкриття
декількох виконавчих проваджень
дійсно може утруднити чи зробити
неможливим виконання у майбутньому
прийнятого судового рішення у цій
справі. Окрім того, за доводами
позивача, відповідно до наявних у
справі матеріалів відповідач-1
повністю визнав суму боргу, проте,
посилається на пониження покупної
спроможності населення, падіння
торгової виручки в магазинах, з чим
пов'язує неможливість погасити
заборгованість перед позивачем.
Позивач вважає, що оскаржувана ухвала
місцевого господарського суду
прийнята з урахуванням встановленого
достатньо обґрунтованого припущення
про неможливість виконання судового
рішення, винесеного за результатами
вирішення спору по суті, у майбутньому,
оскільки обсяг заборгованості
відповідача-1 перед позивачем є
значним, а відповідач-1, у свою чергу,
має необмежену можливість для
відчуження належних йому активів з
метою позбавлення позивача можливості
звернути на них стягнення та
унеможливити виконання рішення суду.
Також, позивач посилається на
порушення відповідачем-1 умов договору
застави товарів в обороті № 1708-ЗТО від
29.11.2013 року. На думку позивача,
відповідач-1 навмисно порушив умови
цього договору з метою ухилення від
виконання своїх зобов'язань за
кредитним договором № 707-КД від 11.05.2012
року, а саме без згоди позивача
(заставодержателя), не замінивши
предмет застави на інший, здійснив його
реалізацію, чим позбавив позивача
права на задоволення своїх вимог за
рахунок предмета застави. Також,
позивач вважає, що відповідач-1
навмисно (з метою уникнення погашення
заборгованості перед позивачем)
здійснює грошові обороти через свої
рахунки, відкриті в інших банках, тоді
як кошти відповідача-1 на рахунках,
відкритих у позивача, відсутні. Позивач
посилається і на ті обставини, що з
відомостей Державного реєстру
обтяжень рухомого майна йому стало
відомо про накладення на підставі
постанови про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
від 21.02.2014 року, винесеної відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, арешту на все
рухоме майно, що належить відповідачу-1.
Зазначені обставини, на думку позивача,
вказують на наявність відкритих
виконавчих проваджень, в межах яких
майно, передане відповідачем-1 в
заставу позивачу, може бути відчужене
органом державної виконавчої служби на
корить третіх осіб, що призведе до
неможливості виконання рішення суду у
даній справі в майбутньому.

Позивач оскаржувану ухвалу місцевого
господарського суду просить залишити
без змін, а апеляційну скаргу
відповідача-1 - без задоволення.

У судовому засіданні 14.08.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню в силу
наступного.

Відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Статтею 67 Господарського
процесуального кодексу України
визначено вичерпний перелік заходів
забезпечення позову.

Так, згідно наведеної правової норми
позов забезпечується, зокрема,
накладенням арешту на майно або
грошові суми, що належать відповідачу.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд здійснює
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Зазначене вище узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, наведеною у пунктах 1, 3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 16 "Про деякі питання
практики застосування заходів до
забезпечення позову" з подальшими
змінами і доповненнями.

В обґрунтування заяв про забезпечення
позову від 16.06.2014 року, вих. № DNI-61/407-3, та
від 03.07.2014 року, вих. № DNI-61/442, позивач
посилається на наявність протягом
тривалого часу значного обсягу
заборгованості відповідча-1 та
наявність у відповідача-1 необмеженої
можливості для відчуження належних
йому активів з метою позбавлення
позивача можливості звернути на них
стягнення та унеможливити виконання
рішення суду. Факт відчуження
відповідачем-1 належних йому активів
підтверджується, в тому числі, тим, що в
травні 2014 року позивач виявив
відсутність предмету застави, про що
складено відповідний акт від 14.05.2014
року. Зокрема, встановлено відсутність
товару в обороті - кукурудза ДСТУ 4525:2006,
врожаю 2013 року. Зазначене майно
відповідач-1 передав позивачу в заставу
згідно договору застави товарів в
обороті № 1708-ЗТО від 29.11.2013 року в
якості забезпечення виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором №
707-КД від 11.05.2012 року. Такими діями
відповідач-1 з метою ухилення від
виконання своїх обов'язків за
кредитним договором порушив умови
договору застави та без згоди позивача,
не замінивши предмет застави на інший,
здійснив його реалізацію, чим позбавив
позивача права на задоволення своїх
вимог за рахунок предмета застави.
Також, позивач посилається на ті
обставини, що відповідач-1 з метою
уникнення погашення заборгованості
перед позивачем здійснює грошові
обороти через рахунки, відкриті в інших
банках, тоді як кошти на рахунках
відповідача-1, відкритих у позивача,
відсутні. Окрім того, позивачу стало
відомо, що відповідач-1 в мережі
Інтернет розмістив оголошення про
продаж сільськогосподарської техніки
та автомобілів, що на думку позивача,
свідчить про спроби відповідача-1
позбутися майна, за рахунок якого може
бути задоволено вимоги банку, та таким
чином намагається уникнути виконання
обов'язку за кредитним договором.
Також, позивачу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна стало відомо,
що на підставі постанови про арешт
майна та оголошення заборони на його
відчуження, винесеної органом
державної виконавчої служби, накладено
арешт на все рухоме майно, що належить
відповідачу-1. Зазначені обставини
вказують на наявність відкритих
виконавчих проваджень, в межах яких
майно, передане відповідачем-1 в
заставу позивачу, може бути відчужене
виконавчою службою на корить третіх
осіб, що призведе до неможливості
виконання рішення суду в майбутньому.
Враховуючи, що значна частина
заставного та іншого майна є рухомим
майном - сільськогосподарське
обладнання та товари в обороті, існує
високий ризик порушення прав та
законних інтересів позивача не лише
шляхом приховування або відчуження
відповідачем-1 заставленого майна, а й
через істотне зменшення його вартості,
продаж як майна, так і його
комплектуючих. Уникнути вказаних
ризиків можливо виключно за умови
передачі майна, на яке позивач в якості
забезпечення позову просить накласти
арешт, на зберігання позивачу, який
максимально зацікавлений у його
належному збереженні.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, виконання зобов'язань
відповідача-1 перед позивачем за
кредитним договором № 707-КД від 11.05.2012
року забезпечувалось: договором
застави транспортних засобів № 709-ЗТЗ
від 11.05.2012 року, договором застави
транспортних засобів № 730-ЗТЗ від 16.05.2012
року, договором застави рухомого майна
№ 711-ЗРМ від 11.05.2012 року, договором
застави рухомого майна № 1224-ЗРМ від
29.04.2013 року, договором застави рухомого
майна № 1436-ЗРМ від 29.07.2013 року,
іпотечним договором № 782-Іn від 05.06.2012
року, іпотечним договором № 773-Іn від
31.05.2012 року, договором застави товарів в
обороті № 1708-ЗТО від 29.11.2013 року.

Наявність у відповідача-1 предмета
застави, переданого позивачу в заставу
за договором застави товарів в обороті
№ 1708-ЗТО від 29.11.2013 року, на момент
передачі його в заставу
підтверджується довідкою відповідача-1
від 29.11.2013 року, вих. № 29/11-4, а також
актом перевірки наявності, стану та
умов зберігання товарів в обороті від
29.11.2013 року, складеним представниками
позивача та відповідача-1.

В підтвердження доводів про
відсутність у відповідача-1 в
подальшому товарів в обороті,
переданих ним в заставу позивачу за
договором застави товарів в обороті №
1708-ЗТО від 29.11.2013 року, позивач надав акт
перевірки наявності, стану та умов
зберігання товарів в оброті від 14.05.2014
року. Зазначена інформація шляхом
надання належних доказів
відповідачем-1 не спростована.

Отже, відповідач-1 розпорядився
предметом застави, не повідомивши про
це позивача та не отримавши на вчинення
відповідних дій згоди позивача.

Відповідач-1 не довів у встановленому
процесуальним законом порядку, що
товари в обороті, передані ним в
заставу за договором № 1708-ЗТО від 29.11.2013
року, він замінив іншими товарами у
відповідності з умовами вказаного
договору застави та на зазначену в
договорі застави суму. Разом з тим, за
умовами договору застави (п. 3.3.)
відповідач-1 не має права реалізовувати
товари в обороті, що є предметом
застави, якщо він не може виконати своє
зобов'язання стосовно заміни предмета
застави іншими товарами, як це
передбачено договором.

Виконання зобов'язань відповідача-1 за
кредитним договором № 707-КД від 11.05.2012
року забезпечене заставою і іншого
належного відповідачу-1 майна за
наведеними вище договорами застави.
Враховуючи склад предмета застави -
сільськогосподарська техніка,
сільськогосподарське обладнання,
колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, наведеним в оскаржуваній ухвалі
про те, що існує ризик не лише
відчуження відповідачем-1 заставного
майна, але і ризик істотного зменшення
його вартості у зв'язку з продажем
майна не лише як цілісної одиниці, але і
окремо його комплектуючих (складових
частин), у зв'язку з чим вбачає підстави
вважати обґрунтовано недостатньою
заборону відчуження цього майна
(реєстрація обтяження рухомого майна
відповідним чином підтверджується
наявними в матеріалах справи витягами
з Державного реєстру обтяжень рухомого
майна).

Таким чином, враховуючи, що сума,
заявлена позивачем до стягнення у
даній справі, є значною, тривалий
термін невиконання відповідачем-1
своїх договірних зобов'язань за
кредитним договором, перебування майна
у заставі для забезпечення вимог за
кредитним договором та відчуження
окремого майна, яке перебуває в
заставі, без повідомлення про це
позивача, без його згоди та без заміни
товарів в обороті іншим майном у
відповідності з умовами договору
застави товарів в обороті та на
зазначену в договорі суму, накладення
арешту на рухоме майно та інше майно
відповідача-1, наведене в оскаржуваній
ухвалі, на суму позову є співмірним
заявленим позовним вимогам у справі.

Вжиття у наведений вище спосіб заходів
забезпечення позову забезпечить
збалансованість інтересів сторін та
забезпечить фактичне виконання
судового рішення у разі задоволення
позову.

За наведеного, місцевий господарський
суд дійшов обґрунтованого та
правомірного висновку щодо наявності
підстав для вжиття заходів
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на суму позову на рухоме та інше
майно відповідача-1 та щодо задоволення
клопотання позивача, наведеного в
заявах про забезпечення позову, про
порядок виконання судового рішення,
яким є оскаржувана ухвала, шляхом
передачі арештованого майна на
відповідальне зберігання позивачу.

Відтак, апеляційна скарга
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" на ухвалу господарського
суду Дніпропетровської області від
07.07.2014 року у даній справі задоволенню
не підлягає, ухвала господарського
суду Дніпропетровської області від
07.07.2014 року підлягає залишенню без змін.

З огляду на зазначене вище, колегія
суддів апеляційної інстанції відхиляє
доводи відповідача-1, наведені в
обґрунтування апеляційної скарги.

Апеляційний господарський суд
відхиляє доводи відповідача-1 про те, що
частиною першою статті 67
Господарського процесуального кодексу
України не передбачено такого заходу
забезпечення позову як передача
арештованого майна на зберігання
третім особам.

Відповідно до частини першої статті 59
Закону України "Про виконавче
провадження" майно, на яке накладено
арешт, за винятком майна, зазначеного в
частині восьмій статті 57 цього Закону,
передається на зберігання боржникові
або іншим особам (далі - зберігач),
призначеним державним виконавцем, під
розписку в акті опису. Копія акта опису
майна видається боржнику, стягувачу, а
в разі якщо обов'язок зберігання майна
покладено на іншу особу, - також
зберігачу.

Якщо опис і арешт майна здійснюються на
виконання рішення про забезпечення
позову, державний виконавець передає
арештоване майно на зберігання
боржнику або його представнику. Іншій
особі майно на зберігання може бути
передано лише у випадку відсутності
боржника чи його відмови від прийняття
майна на зберігання, а також у випадку,
якщо судовим рішенням визначено іншу
особу, якій необхідно передати майно на
зберігання (п. 4.2.3. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5).

Отже, передача майна на відповідальне
зберігання не є самостійним заходом
забезпечення позову, а є частиною
процедури накладення арешту на майно,
яку вправі визначити господарський суд
в якості порядку виконання судового
рішення про забезпечення позову.

Також, апеляційний господарський суд
не вбачає порушень процесуального
законодавства при прийнятті
оскаржуваної ухвали щодо своєчасного
повідомлення відповідача-1 про судове
засідання, в якому розглянуто заяви про
забезпечення позову.

Питання про забезпечення позову може
вирішуватися господарським судом як
без проведення окремого судового
засідання, так і в засіданні з викликом
представників сторін, інших учасників
судового процесу із заслуховуванням їх
думки.

Отже, відсутність в матеріалах справи
доказів повідомлення відповідача-1 про
проведення судового засідання 07.07.2014
року не є тим порушенням
процесуального законодавства, яке б
мало наслідком скасування
оскаржуваної ухвали суду.

Окрім того, відповідач-1 в апеляційній
скарзі зазначає про отримання ним
05.07.2014 року ухвали суду про призначення
судового засідання на 07.07.2014 року, що, як
вважає колегія суддів апеляційного
господарського суду, є завчасним
повідомленням відповідача-1 про дату та
час судового засідання навіть з
урахуванням тих обставин, що 05.07.2014 року
є вихідним днем.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
відносяться на відповідача-1.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" на ухвалу господарського
суду Дніпропетровської області від
07.07.2014 року у справі № 904/4360/14 залишити
без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 07.07.2014
року у справі № 904/4360/14 залишити без
змін.

Повна постанова складена 18.08.2014р.

Головуючий суддя
Л.А. Коваль

Суддя
Н.В. Пархоменко

Суддя
А.Є. Чередко