ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.08.14 Справа № 904/5503/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДОЛФІ-УКРАЇНА",
м.
Дніпропетровськ

до Відповідача-1: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Костопіль,
Рівненська область

Відповідача-2: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2,
м. Дніпропетровськ

про стягнення 5 135, 10 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - представник за
дов. б/н від 01.01.2014

від відповідача-1: не з'явились

від відповідача-2: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Долфі-Україна"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
відповідача-1: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 та
відповідача-2: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
з відповідача-1 основного боргу у
розмірі 3811, 91 грн., тридцяти відсотків
річних у сумі 1052, 71 грн. та пені у сумі 270,
48 грн. та з відповідача-2 основного
боргу у сумі 1000 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем-1 своїх
зобов'язань за договором № 1333 від 12.07.2012
в частині повної та своєчасної оплати
отриманих послуг та відповідачем-2
договору поруки від 20.05.2014.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 27.01.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 10.02.14.

Відповідачі 1, 2 явку повноважних
представників у судове засідання не
забезпечили, відзиви на позовну заяву
та інші витребуванні судом документи
не надали, про причини неявки суд не
повідомили. Про дату, час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином, що підтверджується
поштовими повідомленнями про вручення
цінних листів з ухвалами суду (арк. с. 35,
37).

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 18.08.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.01.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Долфі-Україна" (далі -
позивач, постачальник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
відповідач, покупець) було укладено
договір поставки № 5360/Р (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору, в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
постачальник зобов'язується
поставляти непродовольчі товари (далі -
товар) відповідно до поданого покупцем
замовлення, а покупець зобов'язується
прийняти товар та своєчасно оплатити
його вартість.

Відповідно до п. 1.2 предметом даного
договору є товари, що визначені у
відповідних супровідних документах
(накладних, товарно-транспортних
накладних тощо), які є невід'ємною
частиною цього договору.

Право власності на товар переходить до
покупця з моменту підписання
уповноваженими представниками сторін
товарної накладної, яка засвідчує
момент передачі товару, якщо інший
порядок переходу права власності на
товар від постачальника до покупця не
визначений сторонами (п. 1.3 договору).

Ціна на кожне найменування товару за
цим договором визначається виходячи з
відпускних цін встановлених
постачальником на момент отримання
заявки покупця та вважається
остаточно узгодженою в розмірі,
вказаному у документах, що
підтверджують передачу товару
(накладні та/або акти прийому-передачі),
якщо інше не визначено постачальником
відповідно до умов цього договору (п. 4.1
договору).

Покупець сплачує 100 (сто) % вартості
кожної парної товару протягом 40
(сорока) календарних днів з моменту її
отримання. Факт отримання товару
підтверджується видатковою накладною,
підписаною сторонами (п. 4.4 договору).

На виконання умов договору, позивач
поставив, а відповідач-1 прийняв товар
на загальну суму 10511, 16 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, підписаними обома
сторонами (арк. с. 12-22)

Відповідач-1 здійснив часткове
повернення поставленого товару на суму
5399, 25 грн., що підтверджується
накладними на повернення товару, які
підписані обома сторонами (арк. с. 23-25).

Також, відповідач-1 частково сплатив
вартість поставленого товару у розмірі
1300 грн., відповідно до банківської
виписки від 10.09.2013 (арк. с. 26).

Таким чином, несплаченою залишається
вартість поставленого товару у розмірі
3811, 91 грн.

20.05.2014 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 (далі - відповідач-2, поручитель)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Долфі-Україна" (далі -
кредитор) було укладено договір поруки.

Відповідно до п. 1 договору поруки
поручитель поручається перед
кредитором за виконання Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
боржник) свого обов'язку за договором
поставки № 5360/Р (далі - основний
договір), укладеного між кредитором і
боржником 21.01.2013.

Згідно з п. 2 договору поруки поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання зобов'язання боржником,
згідно основного договору у сумі, що
дорівнює 1000 (одна тисяча) грн.

Поручитель та боржник несуть солідарну
відповідальність перед кредитором за
належне виконання боржником
забезпеченого зобов'язання. Але в
будь-якому випадку розмір
відповідальності поручителя не
повинен перевищувати розміру
забезпеченого зобов'язання,
зазначеного в пункті 2 цього договору
(п. 3 договору поруки).

Отже, заборгованість відповідача-1
перед позивачем за поставлений товар
складає 2811, 91 грн. та заборгованість
відповідача-2, забезпечена договором
поруки від 20.05.2014, становить 1000 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554
ЦК України).

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема у разі
неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем-1 не заперечено факт
отримання товару за представленими
накладними та не надано доказів повної
оплати або повернення переданого
товару на суму 3811, 91 грн., а відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача-1 суми основного боргу
підлягає частковому задоволенню у
розмірі 2811, 91 грн. та солідарному
стягненню з відповідача-1 та
відповідача-2 підлягає основний борг у
розмірі 1000 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем-1 своїх зобов'язань щодо
оплати поставленого товару, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі
270, 48 грн. за період з 06.08.2013 по 06.02.2014.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 5.4 договору якщо
заборгованість покупця перед
постачальником триває більше 2-х
місяців також покупець сплачує
постачальнику пеню у розмірі 0, 5 % від
суми заборгованості за кожен день
прострочки платежу. При цьому
нарахування пені за цим пунктом
договору починається від самого
першого дня прострочення покупцем
перед постачальником.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
пені, задовольняє дану вимогу повністю
у сумі 270, 48 грн.

Також, за порушення відповідачем-1
виконання грошового зобов'язання
позивачем нараховані тридцять
відсотки річних в сумі 1052, 71 грн. за
період з 06.08.2013 по 07.07.2014.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 5.3 договору за
порушення строку оплати товарів
покупець сплачує постачальнику
проценти за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 30 % річних
від суми заборгованості.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
якого полягає в отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками відсотки річних є
платою за користування чужими коштами
в цей період прострочки виконання
відповідачем його договірного
зобов'язання, і за своєю правовою
природою вони є самостійним способом
захисту цивільних прав і забезпечення
виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
тридцяти відсотків річних, задовольняє
дану вимогу повністю у розмірі 1052, 71
грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача-1 на користь
позивача у розмірі 1471, 21 грн. та
солідарно з відповідача-1 та
відповідача-2 на користь позивача у
розмірі 355, 79 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Долфі-Україна" (49000, м.
Дніпропетровськ, проспект Кірова, 107-Г,
) основний борг у
розмірі 2811, 91 грн., тридцять відсотків
річних у сумі 1052, 71 грн., пеню у розмірі
270, 48 грн. та 1471, 21 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Стягнути солідарно з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН
НОМЕР_1) та Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (49000, АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_2) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Долфі-Україна" (49000, м. Дніпропетровськ,
проспект Кірова, 107-Г, )
основний борг у розмірі 1000 грн. та 355, 79
грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 20.08.2014

Суддя В.І. Ярошенко