ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року Справа № 904/1718/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.суддів
:Грека Б.М., - (доповідача у справі),
Бондар С.В.розглянувши у відкритому
судо-вому засіданні касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
09.07.14у справі№ 904/1718/14господарського
судуДніпропетровської областіза
позовомДержавного підприємства
"Придніпровська
залізниця"доПублічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний
комбінат"простягнення сумиза участю
представників від:позивача(Русанової
В.В., дов. від 01.01.14), (Федусової Р.М., дов
від 01.01.14);відповідача(Дарій Л.М., дов.
від 23.01.14)

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Придніпровська
залізниця" звернулося до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом про стягнення із
Публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат " 10295,04 грн. плати за
користування вагонами, 943,08 грн. збору
за зберігання вантажу.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 28.05.14
(суддя

Колісник І.І.), залишеним без змін
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
09.07.14 (колегія суддів у складі:
головуючого-судді Чус О.В., суддів:
Дарміна М.О., Пруднікова В.В.), позов
задоволено повністю з підстав
доведеності та обґрунтованості
позовних вимог.

Не погоджуючись із судовими актами у
справі, відповідач звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, в позові відмовити. Скарга
обґрунтована тим, що акти загальної
форми ГУ-23, надані позивачем в
підтвердження наявності вини ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" у скупченості вагонів на ст.
Кривий Ріг, не є належним доказом,
оскільки вони не відповідають вимогам
п.8 Правил користування вагонами та
контейнерами, з огляду на те, що
підписані не уповноваженими
представниками відповідача;
відповідно до Положення про зайнятість
колій станції призначення за спірним
наказом вина відповідача у затримці
вагонів на шляху прямування відсутня,
оскільки доводи позивача про
зайнятість колій на станції
призначення спростовуються фактичною
їх зайнятістю з вини позивача
внаслідок недотримання ним вимог
Єдиного технологічного процесу роботи
під'їзної колії ПАТ "ПівдГЗК" і станції
примикання Кривий Ріг Придніпровської
залізниці та наявністю достатньої
кількості вільних колій, на які можна
було доставити спірні вагони. Будь які
докази відмови відповідача прийняти
спірні вагони у матеріалах справи
відсутні. В той же час, що відповідач
був готовий прийняти затримані вагони.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу
б/д і б/н, відхилив її доводи,
посилаючись на законність та
обґрунтованість судових актів,
просивши їх залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як встановлено апеляційним судом та
вбачається з матеріалів справи,
взаємовідносини залізниці щодо подачі
та забирання вагонів між
ДП"Придніпровська залізниця" та ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" регулюються договором
№ПР/М-08-2/11-2476аНЮдч про експлуатацію
залізничної під'їзної колії відкритого
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат", яка
примикає до станції Кривий Ріг
Придніпровської залізниці" від 06.11.08.

На підставі вищевказаної угоди, за
накладними №№ 40276910, 40270993, 40270944, 40270951,
40270969, 40271025, 40270928, 40270878, 40271033, 40271512, 40271595,
40271629, 40271520, 40271538, 40271603, 40271611, 40271645, 40271546,
40271504, 40271553, 40271587, 40271637, 40271579, 40271694, 40271686,
40271678, 40271710, 40270902, 40270936, 40270977, 40270860, 40271017,
40270852, 40270886, 40270985, 40271009, 40266702, 40266694,
40266728,40266637, 40267444, 40266645, 40266736, 40266751, 40266710,
40266652, 40266686, 40266629, 40266660, 40266678 залізницею
були прийняті порожні власні вагони
для перевезення на адресу одержувача
ПАТ"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат"

Відповідно до вимог пунктів 9, 10 Правил
користування вагонами та контейнерами
(далі Правила), затверджених наказом
Міністерства транспорту України 25.02.99
№113 та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 15.03.99 за № 165/3458, на
шляху прямування дані вагони були
затримані на підставі наказу № 500 від
15.09.13 через зайнятість колій на станції
призначення Кривий Ріг, у зв'язку з
неприйняттям вантажу одержувачем ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" на свою під'їзну колію. За час
затримки вагонів, згідно до відомостей
плати за користування вагонами ф.ГУ-46
19099831, 20099832, 22099837, 10109860 залізницею
нараховано плату за користування
вагонами у сумі 10295,04 грн. та збір за
зберігання вантажу у загальній сумі
943,08 грн. з ПДВ за накопичувальною
карткою форми ФДУ-92 №23099187. У зазначених
документах працівники відповідача
зазначили про відмову від оплати,
оскільки колії були вільні, вагони
прийняти могли.

Збір за зберігання вантажу
розраховується згідно п.8 Правил
зберігання вантажів: "Збір за
зберігання вантажів у вагонах у разі
затримки їх з вини одержувача, після
закінчення терміну безоплатного
зберігання сплачується незалежно від
місця затримки (на станції призначення
та на підходах до неї, на прикордонних,
припортових станціях тощо)" та п. 2
Тарифного керівництва № 1 п.п. 2.1 "Збір
за зберігання власного (орендованого)
рухомого складу на своїх осях (з
одиниці) справляється в розмірі 5, 90 грн.
за добу. У всіх випадках неповна доба
округляється до повної ".

Пунктом 6.4 Правил реєстрації та
експлуатації власних вантажних
вагонів встановлено, що порожні власні
вагони перевозяться за перевізними
документами, в яких у графі
"найменування вантажу" вказується:
"Власник вагона (найменування
власника). Направляється до пункту
навантаження (у ремонт тощо)". Порядок
та розмір нарахування плати за
перевезення власних приватних
порожніх вагонів встановлений у пункті
17 Тарифного керівництва №1. Отже,
порожні приватні власні вагони, які
перевозяться залізницею за повними
перевізними документами зі сплатою
провізної плати, мають статус "вантажу",
які залізниця зобов'язана доставити на
станцію призначення у цілості та
збереженості і видати їх одержувачу,
зазначеному в накладній, а одержувач
має щодо залізниці права та обов'язки,
передбачені Статутом залізниць
України, зокрема, обов'язок отримати їх
від залізниці, а у разі несвоєчасного
приймання вагонів від залізниці -
сплатити плату за користування
вагонами, які знаходяться на коліях
залізниці чи на станціях підходу, та
збір за зберігання у розмірах,
встановлених Тарифним керівництвом №1,
а також інші права та обов'язки, які має
одержувач відносно вантажу, що прибув
на його адресу.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць
України обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Наказ про затримку спірних вагонів на
підході до станції призначення був
виданий через наявність на коліях
станції призначення Кривий Ріг
неприйнятих ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
вагонів, що надійшли на його адресу. За
цим фактом станцією затримки Мусіївка
у порядку передбаченому п.9,10 Правил,
складено акти про затримку вагонів
форми ГУ-23а № 20 від 15.09.13 та акт
загальної форми ГУ-23 № 22 від 15.09.13.
Повідомлення про затримку вагонів
станцією призначення Кривий Ріг
представникам комбінату вручено в
порядку і строки, визначені, абз. 4 п. 10 р.
III Правил користування вагонами та
контейнерами.

На підставі вищевикладених обставин
судами задоволені позовні вимоги,
оскільки факт затримки вагонів з вини
відповідача визнаний доведеним
належними доказами. Колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає за необхідне підтримати
висновки судів попередніх інстанцій з
огляду на наступне.

Стаття 908 Цивільного кодексу України,
яка кореспондується із ст. 307
Господарського кодексу України
встановлює, що умови перевезення
вантажу, пасажирів і багажу окремими
видами транспорту, а також
відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Приписи статті 23 Закону України "Про
залізничний транспорт", які
кореспондуються зі статтею 110 Статуту,
щодо обов'язку залізниці забезпечити
збереження вантажу від часу його
прийняття для перевезення і до моменту
видачі одержувачу, а у разі
незбереження вантажу - відшкодувати
вартість за втрату, недостачу, псування
або пошкодження вантажу, не звільняє
вантажоодержувача від сплати збору за
зберігання вантажів понад нормативний
безоплатний термін зберігання.

Стаття 46 Статуту залізниць України
встановлює, що одержувач зобов'язаний
прийняти і вивезти вантаж, що надійшов
на його адресу. Терміни вивезення і
порядок зберігання вантажів
установлюються Правилами. Вантажі, що
прибули, зберігаються на станції
безкоштовно протягом доби.

Згідно зі статтею 119 Статуту за
користування вагонами і контейнерами
залізниці вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами,
громадянами-суб'єктами
підприємницької діяльності вноситься
плата. Порядок визначення плати за
користування вагонами (контейнерами)
та увільнення від зазначеної плати у
разі затримки вагонів (контейнерів), що
виникла з вини залізниці,
встановлюється Правилами користування
вагонами і контейнерами. Зазначена
плата вноситься також за час затримки
вагонів на станціях призначення і на
підходах до них в очікуванні подання їх
під вивантаження, перевантаження з
причин, що залежать від
вантажоодержувача, власника
залізничної під'їзної колії, порту,
підприємства.

Відповідно до пунктів 6, 8 Правил
користування вагонами, усі завантажені
вагони, а також порожні вагони, які
належать підприємствам, організаціям,
портам, установам і громадянам, та
орендовані ними, знаходяться на
станціях і на підходах до них в
очікуванні подавання під вантажні або
інші операції з причин, які залежать
від вантажовласника, є такими, що
перебувають у користуванні
вантажовласника. У разі затримки
вагонів на станції з причин, які
залежать від вантажовласника,
складається акт загальної форми, який
підписується представниками станції і
вантажовласника. В акті вказується час
початку та закінчення затримки вагонів
і їх номери.

Про затримку вагонів з вини
вантажовласника на підходах до станції
призначення залізниця видає наказ.
Облік затриманих на підходах вагонів
здійснюється станцією, на якій вони
простоюють, на підставі акта про
затримку вагонів, що складається
станцією. Усі дані в цьому акті,
передаються станцією у повідомленні
про затримку вагонів на станцію
призначення. Станція призначення
інформує вантажовласника про затримку
вагонів з його вини, передаючи йому
копію повідомлення про затримку
вагонів не пізніше двох годин після
його отримання (телефонограмою,
телеграфом, поштовим зв'язком, через
посильних, факсом або іншим способом)
(пункти 9, 10 Правил).

Облік часу користування вагонами та
нарахування плати за користування ними
провадиться на станціях відправлення
та призначення за Відомістю плати за
користування вагонами форми ГУ-46, яка
складається на підставі Пам'яток про
подавання/забирання вагонів форми ГУ-45,
Повідомлення про закінчення вантажних
операцій з вагонами, Актів про затримку
вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної
форми ГУ-23 (пункт 3 розділу ІІ Правил
користування вагонами і контейнерами,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 25.02.99 № 113).

Відповідно до пункту 12 розділу ІІІ
Правил користування вагонами і
контейнерами загальний час, за який
вноситься вантажовласником плата
залізниці за користування вагонами,
включає час затримки вагонів з його
вини та час перебування їх у
безпосередньому розпорядженні
вантажовласника.

Як вбачається з матеріалів справи, у
відповідності до зазначених вище
вимог, станціями затримки Мусіївка та
призначення Кривий Ріг були оформлені
акти про затримку вагонів форми ГУ-23а №
20 від 15.09.13, загальної форми ГУ-23 № 22 від
15.09.13, акти загальної форми ГУ-23 на
віднесення на відповідальність
вантажовласника №№ 7618-7623, 7675-7682, 7684-7687,
7624, 7669-7670, 7662-7665, 7712-7714, 7644, 7625-7626, 7650-7652, 7645,
7726-7736, 7608-7612, 7672-7674, 7720 (а.с. 33-77, т.1, а.с. 82-
85, т.2), на підставі яких розрахована
плата за користування спірними
вагонами по відомості плати ф.ГУ-46 у
сумі 10 295,04 грн. та збір за зберігання
вантажу у сумі 943,08 грн.

Судами досліджувалися посилання
відповідача на неналежність актів
форми ГУ-23 та ГУ23а та аргументовано
відхилені з посиланням на наступне. Як
вбачається з доданих до матеріалів
справи актів загальної форми ГУ-23 їх
складено відповідно до вимог п. 8
"Правил користування вагонами та
контейнерами", згідно з яким, у разі
затримки вагонів на станції з причин,
які залежать від вантажовласника,
складається акт загальної форми, який
підписується представниками станції
та вантажовласником.

Відповідно до приписів пункту 3 Правил
складання актів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
28.05.02 № 334, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 08.07002 за №
567/6855, акти загальної форми складаються
(окрім іншого), як у випадку затримки
вагонів на станції призначення в
очікуванні подачі під вивантаження
(перевантаження) з причин, що залежать
від одержувача, власника залізничної
під'їзної колії, порту, підприємства,
так і в інших випадках для засвідчення
обставин, що виникли в процесі
перевезення вантажу і можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності, якщо при цьому не
потрібне складання комерційного акта.

При цьому акт загальної форми
підписується особами, які беруть
участь у засвідченні обставин, що стали
підставою для складання акта, але не
менше як двома особами. Отже, на станції
призначення, відповідно до Правил
складання актів акт форми ГУ-23 може
бути складений без участі представника
вантажовласника, лише за участі не
менше двох осіб для засвідчення
обставин, що виникли в процесі
перевезення вантажу і можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності.

Акти загальної форми ГУ-23 станції
призначення Кривий Ріг
Придніпровської залізниці складені не
про затримку вагонів на передавальних
коліях станції призначення з причин,
які залежать від вантажовласника, про
що йдеться у пункті 8 Правил
користування вагонами і контейнерами,
а на віднесення на відповідальність
вантажовласника зайнятості колій
призначення порожніми вагонами (тобто
такими, які не призначені для їх
вивантаження та перевантаження) з
причин їх скупчення з вини
вантажовласника. Надані позивачем акти
загальної форми (форма ГУ-23)
відповідають формі та змісту Правил
користування вагонами і контейнерами.
Таким чином, наведені акти форми ГУ-23
складені для засвідчення обставин, що
виникли в процесі перевезення вантажу
(на віднесення на відповідальність
вантажовласника), а не про затримку
вагонів на станції призначення, і могли
бути складені за участі не менше двох
осіб без участі представника
вантажовласника.

Таким чином, судами визнані належними
докази, якими обґрунтовані позовні
вимоги. Вищий господарський суд
України не може зробити висновку про
зворотнє, оскільки це вимагало б
переоцінки доказів, що всилу ст. 111-7
Господарського процесуального кодексу
України не відноситься до компетенції
суду касаційної інстанції.

Отже, доводи касаційної скарги
спростовуються вищевикладеним та не
можуть бути підставою для скасування
постанови у справі, а тому, постанову
апеляційного господарського суду слід
залишити без змін, так як вона ухвалена
при повному з'ясуванні всіх обставин
справи та при вірному
правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
залишити без задоволення, постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 09.07.14 у справі
№ 904/1718/14 залишити без змін.

Головуючий - суддя В. І.
Дерепа

Судді Б. М. Грек

С. В. Бондар