ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2014 р.
Справа № 914/2541/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Ділай У.І.

При секретарі Лосик Ю.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовною заявою: ОСОБА_1, с. Зимна
Вода

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ай.Пі.Груп", с.Зимна
Вода

про: визнання недійсним рішення про
збільшення розміру статутного фонду.

За зустрічною позовною заявою:
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ай.Пі.Груп", с. Зимна
Вода

до відповідача: ОСОБА_1, с. Зимна Вода

про: визнання ТзОВ "Ай.Пі.Груп"
добросовісним набувачем приміщення
готелю пл. 787,50 м2, що знаходиться у
АДРЕСА_1.

Представники :

Від позивача (за первісним позовом):
ОСОБА_2 - адвокат (Договір б/н від
03.06.2014р.).

Від відповідача (за первісним позовом):
Качмар І.О. - представник (Довіреність
б/н від 28.07.2014р.)

Представникам сторін роз'яснено права
і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК
України. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811
ГПК України про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява ОСОБА_1, с. Зимна Вода до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ай.Пі.Груп", с. Зимна
Вода про визнання недійсним рішення № 2
засновника ТзОВ "Ай.Пі.Груп" від 05.10.2012 р.
про збільшення розміру статутного
фонду товариства шляхом внесення до
нього приміщення готелю пл. 787,50 м2, що
знаходиться у АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 16.07.2014 р. порушено
провадження у справі, судове засідання
призначено на 31.07.2014 р.

28.07.2014 р. в канцелярію суду поступила
зустрічна позовна заява Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ай.Пі.Груп", с. Зимна Вода до ОСОБА_1, с.
Зимна Вода про визнання ТзОВ
"Ай.Пі.Груп" добросовісним набувачем
приміщення готелю пл. 787,50 м2, що
знаходиться у АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 29.07.2014 р. зустрічний
позов прийнято до спільного розгляду
із первісним позовом, судове засідання
у справі призначено на 12.08.2014 р.

В судовому засіданні 12.08.2014 р.
представник позивача (за первісним
позовом) позовні вимоги ОСОБА_1
підтримав, просив суд первісний позов
задоволити.

Вимоги позивача (за первісним позовом)
грунтуються на тому, що внесення
нерухомого майна до статутного фонду
товариства за своєю правовою природою
є договором міни, а тому із врахуванням
приписів ст.ст. 715, 657, ЦК України мало
бути оформлено письмовим правочином,
який підлягає нотаріальному
посвідченню. Проте, при внесенні
приміщення готелю пл. 787,50 м2, що
знаходиться у АДРЕСА_1 до статутного
фонду ТзОВ "Ай.Пі.Груп" такого правочину
ОСОБА_1 оформлено не було.

Відзиву на зустрічну позовну заяву
позивачем (за первісним позовом) суду
не надано.

Представник відповідача (за первісним
позовом) вимоги позивача (за первісним
позовом) заперечив, з підстав,
викладених у Відзиві на позовну заяву
(вх. № 32517 від 28.07.2014 р.) просив суд в
задоволенні первісного позову
відмовити.

На обґрунтування своїх заперечень
відповідач (за первісним позовом)
вказує на те, що правовідносини,
пов'язані із внесенням майна до
статутного фонду товариства є
корпоративними, а не правовідносинами
з приводу відчуження майна. Спірне
майно було внесено до статутного фонду
ТзОВ "Ай.Пі.Груп" його засновником і
єдиним на той час учасником - ОСОБА_1. На
момент передачі майна до статутного
фонду воно належало ОСОБА_1 на праві
приватної власності, а тому позивач
володіла необхідним обсягом цивільної
дієздатності на розпорядження таким
майном.

Таким чином, за словами відповідача (за
первісним позовом) внесення приміщення
готелю пл. 787,50 м2, що знаходиться у
АДРЕСА_1 до статутного фонду ТзОВ
"Ай.Пі.Груп" відбулося у встановлений
чинним законодавством спосіб, а тому
підстави для задоволення первісного
позову відсутні.

Посилаючись у зустрічній позовній
заяві на те, що оскільки ОСОБА_1 заявила
позов про визнання недійсним рішення
про внесення до статутного фонду ТзОВ
"Ай.Пі.Груп" приміщення готелю пл. 787,50 м2,
що знаходиться у АДРЕСА_1, що в свою
чергу передбачає повернення цього
майна позивачу (за первісним позовом), а
отже і витребування його у відповідача
(за первісним позовом), ТзОВ "Ай.Пі.Груп"
просить суд визнати ТзОВ "Ай.Пі.Груп"
добросовісним набувачем приміщення
готелю пл. 787,50 м2, що знаходиться у
АДРЕСА_1.

В процесі розгляду справи судом
встановлено:

Згідно п. 5.3. Статуту ТзОВ "Ай.Пі.Груп", в
редакції, затвердженій рішенням
засновника Товариства № 1 від 17.09.2012 р.
та зареєстрованій 18.09.2012 р. за № 1002700, ОСОБА_1 була учасником
Товариства із часткою 100 % статутного
капіталу, що становив 100,00 грн.

05.10.2012 р. позивачем, як одноосібним
засновником та власником ТзОВ
"Ай.Пі.Груп" було прийнято Рішення № 2
про збільшення розміру статутного
фонду Товариства шляхом внесення до
нього приміщення готелю пл. 787,50 м2, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
вартість 2 408 900,00 грн. Розмір
статутного капіталу ТзОВ "Ай.Пі.Груп"
встановлено в сумі 2 409 000,00 грн.

У зв'язку із збільшенням статутного
капіталу ТзОВ "Ай.Пі.Груп" вищевказаним
рішенням засновника Товариства також
було затверджено відповідні зміни до
Статуту ТзОВ "Ай.Пі.Груп", які
зареєстровано 09.11.2012 р. за № 1002700.

Таким чином, згідно п. 5.3. Статуту ТзОВ
"Ай.Пі.Груп", в редакції затвердженій
рішенням засновника Товариства № 2 від
05.10.2012 р. позивач являвся єдиним
учасником ТзОВ "Ай.Пі.Груп" із часткою 2
409 000,00 грн., що становило 100 % статутного
фонду.

Як свідчить надана суду Інформація з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна № 24389382 від
17.07.2014 р. на момент внесення у статутний
фонд ТзОВ "Ай.Пі.Груп" приміщення готелю
пл. 787,50 м2, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 належало ОСОБА_1 на праві
приватної власності, яке зареєстровано
10.08.2012 р. на підставі рішення Галицького
районного суду м. Львова від 24.07.2012 р.

Після передачі майна до статутного
фонду ТзОВ "Ай.Пі.Груп" право власності
на вищевказане приміщення перейшло до
відповідача (за первісним позовом), що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності на приміщення готелю № Г-04719
від 05.12.2012 р., виданим на підставі наказу
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради від 05.12.2012 р. №
2748-НЖ-Г, а також записом у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
від 13.12.2012 р. про перехід права
власності на приміщення готелю пл. 787,50
м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 до ТзОВ
"Ай.Пі.Груп".

Як вказано у позовній заяві 13.03.2013 р.
ОСОБА_1 відступила 90 % своєї частки
Товариству Даніванг Інвестментс
Лімітед.

Зміни щодо учасників ТзОВ "Ай.Пі.Груп"
відображено у Статуті ТзОВ "Ай.Пі.Груп"
(нова редакція), затвердженого
Протоколом № 1 загальних зборів
учасників ТзОВ "Ай.Пі.Груп" від 13.03.2013 р.
та зареєстрованого Державним
реєстратором 20.03.2013 р. за № 3002700.

15.07.2014 р. ОСОБА_1 звернулася до
господарського суду із даним позовом
та просить суд рішенням засновника
ТзОВ "Ай.Пі.Груп" № 2 від 05.10.2012 р. про
збільшення розміру статутного фонду
товариства шляхом внесення до нього
приміщення готелю пл. 787,50 м2, що
знаходиться по АДРЕСА_1 визнати
недійсним.

ТзОВ "Ай.Пі.Груп", згідно зустрічного
позову до ОСОБА_1 просить суд визнати
його добросовісним набувачем спірного
приміщення готелю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши
докази по справі та оцінивши їх в
сукупності, суд прийшов до висновку, що
в задоволенні первісних та зустрічних
позовних вимог слід відмовити повністю
з огляду на наступне:

Згідно визначення, наведеного у ч. 1 ст.
113 ЦК України господарським
товариством є юридична особа,
статутний (складений) капітал якої
поділений на частки між учасниками.

Учасником господарського товариства
може бути фізична або юридична особа.
Господарське товариство, крім повного
і командитного товариств, може бути
створене однією особою, яка стає його
єдиним учасником. (ст. 114 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи
ТзОВ "Ай.Пі.Груп" засноване одноособово
ОСОБА_1. Статут Товариства затверджено
рішенням засновника Товариства № 1 від
17.09.2012 р. та зареєстровано Державним
реєстратором 18.09.2012 р. за № 1002700.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України
передбачано, що господарське
товариство є власником: 1) майна,
переданого йому учасниками товариства
у власність як вклад до статутного
(складеного) капіталу; 2) продукції,
виробленої товариством у результаті
господарської діяльності; 3) одержаних
доходів; 4) іншого майна, набутого на
підставах, що не заборонені законом.

Згідно ч. 2 вищенаведеної правової
норми вкладом до статутного
(складеного) капіталу господарського
товариства можуть бути гроші, цінні
папери, інші речі або майнові чи інші
відчужувані права, що мають грошову
оцінку, якщо інше не встановлено
законом.

Частина 1 ст. 86 ГК України визначає, що
вкладами учасників та засновників
господарського товариства можуть бути
будинки, споруди, обладнання та інші
матеріальні цінності, цінні папери,
права користування землею, водою та
іншими природними ресурсами,
будинками, спорудами, а також інші
майнові права (включаючи майнові права
на об'єкти інтелектуальної власності),
кошти, в тому числі в іноземній валюті.

В процесі розгляду справи суд
встановив, що позивачем (за первісним
позовом) як вклад до статутного
капіталу ТзОВ "Ай.Пі.Груп" було внесено
приміщення готелю пл. 787,50 м2, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
вартість 2 408 900,00 грн. На момент
внесення нерухомого майна до
статутного фонду Товариства таке майно
належало позивачу (за первісним
позовом) на праві приватної власності,
зареєстрованого 10.08.2012 р. на підставі
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 24.07.2012 р., що підтверджується
Інформацією з Реєстру прав власності
на нерухоме майно, Державного реєстру
іпотек, Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна №
24389382 від 17.07.2014 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Таким чином, позивач (за первісним
позовом), як власник приміщення готелю
пл. 787,50 м2, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 вправі був на власний розсуд
розпоряджатися зазначеним майном, в
тому числі і вносити таке майно як
вклад до статутного фонду
господарського товариства.

Слід зазначити, що нормами чинного
законодавства України не визначено,
яким саме чином має бути оформлена
передача майна як внеску до статутного
капіталу товариства, а відтак
твердження позивача (за первісним
позовом) про необхідність оформлення
письмового, нотаріально-посвідченого
правочину про передачу нерухомого
майна у статутний фонд товариства є
безпідставними.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 87 ГК України сума
вкладів засновників та учасників
господарського товариства становить
статутний капітал товариства.

Товариство має право змінювати
(збільшувати або зменшувати) розмір
статутного капіталу в порядку,
встановленому цим Кодексом та законом,
прийнятим відповідно до нього. Рішення
товариства про зміни розміру
статутного капіталу набирає чинності з
дня внесення цих змін до державного
реєстру.

Як встановлено судом зміни до
установчих документів ТзОВ "Ай.Пі.Груп"
щодо збільшення розміру статутного
фонду товариства шляхом внесення до
нього приміщення готелю пл. 787,50 м2, що
знаходиться по АДРЕСА_1 зареєстровано
Державним реєстратором 09.11.2012 р. за №
1002700

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов
до висновку, що вимоги позивача (за
первісним позовом) є безпідставними та
необґрунтованими, а тому в задоволенні
первісного позову належить відмовити.

При прийнятті рішення за результатами
зустрічного позову суд керувався
наступним:

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

З аналізу положень ст. 215 ЦК України
слідує, що майно, передане учасниками
товариства у власність як вклад до
статутного (складеного) капіталу
господарського товариства стає
власністю даного товариства.

Аналогічної позиції дотримується
Верховний суду України (Судова палата у
господарських справах) у постанові від
12.08.2003 р., де зазначається, що будь-яке
майно, передане господарському
товариству, в тому числі і в
користування, включається в його
статутний фонд як внесок, є часткою
учасника в ньому і стає власністю
товариства.

Як вже зазначалося відповідно до
Рішення № 2 засновника ТзОВ "Ай.Пі.Груп"
від 05.10.2012 р. як внесок до статутного
капіталу ТзОВ "Ай.Пі.Груп" внесено
приміщення готелю пл. 787,50 м2, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначене майно, станом на день
прийняття рішення перебувало у
приватній власності ОСОБА_1, а відтак
остання вправі була розпоряджатися ним
на свій розсуд.

Отже, позивач (за зустрічним позовом)
правомірно набув право власності на
приміщення готелю пл. 787,50 м2, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і є
добросовісним набувачем.

На підставі наказу Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради від 05.12.2012 р. № 2748-НЖ-Г
позивачу (за зустрічним позовом) було
видано Свідоцтво про право власності
на приміщення готелю № Г-04719 від 05.12.2012
р.

13.12.2012 р. у Державний реєстр речових
прав на нерухоме майно внесено запис
про перехід до ТзОВ "Ай.Пі.Груп" права
власності на нерухоме майно, за
адресою: АДРЕСА_1 (Інформація з Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна № 24389382 від 17.07.2014 р.).

Окрім цього право власності позивача
(за зустрічним позовом) на спірне майно
підтверджується Витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності № 20711478
від 18.04.2014 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Стаття 20 ГК України як способи захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначає: визнання
наявності або відсутності прав;
визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин;

При цьому суд зазначає, що зазначений у
ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України
перелік способів захисту не є
вичерпним, з огляду на вміщене у
вказаних нормах положення щодо
можливості захисту права і законного
інтересу іншими способами,
передбаченими законом чи договором. У
разі порушення цивільного права чи
інтересу у позивача виникає право на
застосування конкретного способу
захисту, який залежить від виду
порушення. Тобто, позивач повинен
обрати саме такий спосіб захисту, який
відповідає характеру порушення його
права чи інтересу.

Предметом позову є матеріально-правова
вимога позивача до відповідача, а
підставою - посилання на належне йому
право, юридичні факти, що призвели до
порушення цього права, та правове
обгрунтування необхідності його
захисту.

Вимога про встановлення особи
добросовісним набувачем є
встановленням факту, що має юридичне
значення і сама по собі до відновлення
порушеного права не призводить, отже
самостійним предметом позову бути не
може. Відповідні факти можуть
встановлюватись судами лише при
існуванні та розгляді між сторонами
спору про право цивільне. Його
встановлення є елементом оцінки
фактичних обставин справи та
обгрунтованості вимог.

Відповідно до ст. 388 ЦК України особа
може визнаватися добросовісним
набувачем лише в процесі розгляду
віндикаційного позову власника
(зазначеної позиції дотримується Вищий
господарський суд україни у Постанові
від 10.08.2006 р. у справі № 3/139 ).

Враховуючи те, що в даному спорі
віндикаційний позов до ТзОВ "Ай.Пі.Груп"
не розглядається, суд вважає що
пред'явлення позивачем (за зустрічним
позовом) вимог про визнання його
добросовісним набувачем приміщення
готелю пл. 787,50 м2, що знаходиться у
АДРЕСА_1 не відповідає способам
захисту, визначеним ст. 16 ЦК України та
ст. 20 ГК України.

Дійшовши висновку, що предмет
зустрічного позову не відповідає
встановленим законом способам захисту
прав, в задоволенні такого позову суд
відмовляє.

Судові витрати, відповідно до статті 49
ГПК України, за первісним позовом
покладаються на ОСОБА_1, за зустрічним
позовом - на ТзОВ "Ай.Пі.Груп".

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 20, 86, 87 ГК України, ст.ст.
15, 16, 113, 114, 215, 316, 317, 319, 328, 386 ЦК України,
ст.ст.4-3, 33, 34, 43, 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. В задоволенні первісного позову
відмовити повністю

2. В задоволенні первісного позову
відмовити повністю

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 14.08.2014 р.

Суддя
Ділай У.І.