ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2014 р.
Справа № 914/1959/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пласт-Інвест",
с.Жирівка Пустомитівського району
Львівської області

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Білдерпоінт
спецмашини", м.Львів

про стягнення 57 274,70 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 - представник
(довіреність б/н від 02.06.2014р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Товариством з обмеженою
відповідальністю "Пласт-Інвест"
звернулось до суду з позовом до
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Білдерпоінт
спецмашини" про стягнення 57 274,70 грн., з
яких 45 314,21 грн. - основний борг, 4 531,42
грн. - штраф, 3 389,25 грн. - пеня, 793,31 грн. - 3%
річних та 3 246,51 грн. - інфляційні втрати.
Згідно із поданою заявою про
збільшення розміру позовних вимог до
стягнення заявлено 63 513,15 грн., з яких 45
314,21 грн. - основний борг, 4 531,42 грн. -
штраф, 5 568,67 грн. - пеня, 4 852,34 грн. 3%
річних та 3 246,51 грн. - інфляційні втрати.
Крім того позивач просить відшкодувати
понесені ним судові витрати, а саме 1
827,00 грн. судового збору та 1 500,00 грн.
адвокатських послуг.

Хід розгляду справи викладено в
ухвалах суду.

Представник позивача подав заяву про
збільшення розміру позовних вимог (від
13.08.2014р. вх.№4001/14) в якій Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Пласт-Інвест" просить стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Білдерпоінт
спецмашини" 63 513,15 грн., з яких 45 314,21 грн.
- основний борг, 4 531,42 грн. - штраф, 5 568,67
грн. - пеня, 4 852,34 грн. - 3% річних та 3 246,51
грн. - інфляційні втрати. Представник
позивача позовні вимоги з врахуванням
заяви про збільшення розміру позовних
вимог підтримав повністю, просив позов
задоволити з підстав викладених у
позовній заяві та у заяві про
збільшення розміру позовних вимог.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання
повторно не забезпечив, вимог ухвал
суду не виконав, причин неявки
представника та невиконання вимог
ухвали суду не повідомив, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, оскільки
представник Товариства з обмеженою
відповідальністю "Білдерпоінт
спецмашини" був присутній в
попередньому судовому засіданні.

Щодо заяви позивача про забезпечення
позову, яка викладена у позовній заяві,
суд зазначає наступне.

Необхідність забезпечення позову
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Пласт-Інвест"
обґрунтовує тим, що відповідач
тривалий час ухиляється від сплати
заборгованості, в разі відчуження
відповідачем свого майна та грошових
коштів, виконання судового рішення у
даній справі буде утрудненим або
неможливим.

Враховуючи наведене позивач просить
накласти арешт на кошти Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Білдерпоінт спецмашини", а також на
належні йому транспортні засобі в
межах загальної суми позову.

Відповідно до ст.66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Згідно із ст.67 ГПК України позов
забезпечується: накладанням арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачеві; забороною
відповідачеві вчиняти певні дії;
забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору; зупиненням
стягнення на підставі виконавчого
документа або іншого документа, за яким
стягнення здійснюється у безспірному
порядку; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту. Про
забезпечення позову виноситься ухвала.

З Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" від 26 грудня 2011
року №16 вбачається, що особа, яка
подала заяву про забезпечення позову,
повинна обґрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову. З цією метою та з урахуванням
загальних вимог, передбачених статтею
33 ГПК, обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову. Про такі
обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду.

Однак, позивачем не підтверджено
доказами наявність фактичних обставин
які б свідчили про вчинення
відповідачем будь-яких дій щодо
відчуження грошових коштів чи майна
після пред'явлення позову до суду.

Отже з огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що у задоволенні заяви про
забезпечення позову слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає за можливе розглянути справу
відповідно до ст. 75 ГПК України при
відсутності представника відповідача
за наявними у ній матеріалами яких
достатньо для вирішення спору по суті.

Даний спір розглядається судом з
врахуванням заяви позивача про
збільшення розміру позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд,-

встановив:

25.11.2011р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Пласт-Інвест" (надалі
- продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Білдерпоінт
спецмашини" (надалі - покупець) укладено
договір купівлі-продажу №54, відповідно
до умов якого продавець зобов'язується
передати у власність покупця бетонні
оздоблювальні вироби (надалі - товар), а
покупець зобов'язується прийняти товар
в порядку і на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.1. договору продаж
товару здійснюється окремими партіями
на підставі замовлення покупця, згідно
накладної, яка містить в собі окремі
товарні позиції та ціни на одиницю
товару і являється невід'ємною
частиною цього договору.

Згідно із п.4.2. договору оплата за товар
здійснюється шляхом перерахування
безготівкових коштів на розрахунковий
рахунок продавця згідно
рахунку-фактури на протязі 2 (двох) днів,
який є невід'ємною частиною даного
договору. Умова продажу - 50%
передоплата. Решта коштів покупець
зобов'язаний перерахувати протягом
14-ти днів з моменту отримання
накладної.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що
товар вважається переданим продавцем і
прийнятим покупцем по кількості і
якості з підписанням сторонами
накладних.

Як зазначає позивач, на виконання умов
договору ним було передано відповідачу
товар на загальну суму 73 601,57 грн.

Однак відповідач порушив умови
договору, здійснивши лише часткові
оплати на суму 28 287,36 грн.

Отже, як стверджує позивач, непогашеною
залишилась заборгованість у розмірі 45
314,21 грн.

Відповідно до п.8.3. договору у випадку
порушення строків оплати за отриманий
товар, передбачених п.4.2. договору,
покупець сплачує продавцю штраф в
розмірі 10% від суми неоплаченого
товару.

Згідно з п.8.4. договору за прострочення
виконання зобов'язання покупець
зобов'язаний сплатити на користь
продавця пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
неоплаченого товару за кожен день
прострочення, до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань.

Пунктом 8.5. договору передбачено, що
сторони домовились про те, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань за
даним договором здійснюється без
обмеження строку.

Відтак, позивачем на підставі п.8.3. та
п.8.4. договору нараховано відповідачу
штраф в розмірі 4 531,42 грн. та пеню в
розмірі 5 568,67 грн.

Крім того позивач на підставі ч.2 ст.625
ЦК України нарахував відповідачу 3%
річних в розмірі 4 852,34 грн. та
інфляційні втрати в розмірі 3 246,51 грн.

Отже загальний розмір заборгованості,
який позивач просить стягнути на його
користь з відповідача становить 63 513,15
грн., з яких 45 314,21 грн. - основний борг, 4
531,42 грн. - штраф, 5 568,67 грн. - пеня, 4 852,34
грн. - 3% річних та 3 246,51 грн. - інфляційні
втрати.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
оцінивши зібрані докази, суд дійшов
висновку, що позов слід задоволити
повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи між
сторонами був укладений договір
купівлі-продажу №54 від 25.11.2011р.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за вказаним договором
підтверджується наступними
видатковими накладними: №РН-0000615 від
25.11.2011р. на суму 6 576,00 грн., №РН-0000619 від
28.11.2011р. на суму 9 484,25 грн., №РН-0000626 від
01.12.2011р. на суму 9 484,25 грн., №РН-0000630 від
02.12.2011р. на суму 8 535,83 грн., №РН-0000633 від
05.12.2013р. на суму 8 535,83 грн., №РН-0000636 від
06.12.2011р. на суму 8 535,83 грн., №РН-0000640 від
07.12.2011р. на суму 8 535,83 грн., №РН-0000646 від
09.12.2011р. на суму 8 535,83 грн., №РН-0000663 від
15.12.2011р. на суму 4 965,90 грн. та №РН-000673
від 19.12.2011р. на суму 412,02 грн. Відтак
позивачем було передано відповідачу
товар на загальну суму 73 601,57 грн. Копії
вказаних накладних містяться в
матеріалах справи, оригінали оглянуто
в судовому засіданні.

Як зазначає позивач та як вбачається з
матеріалів справи відповідачем було
частково оплачено за відвантажений
товар, зокрема 22.10.2013р. сплачено 9 000,00
грн. та 01.11.2013р. сплачено 19 287,36 грн.

Докази сплати відповідачем решти суми
боргу за отриманий ним товар в
матеріалах справи відсутні.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, суд
дійшов висновку про те, що позовна
вимога про стягнення з відповідача 45
314,21 грн. основного боргу є
обґрунтованою, підтверджена
матеріалами справи, не спростована
відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п.8.3. договору у випадку
порушення строків оплати за отриманий
товар, передбачених п.4.2. договору,
покупець сплачує продавцю штраф в
розмірі 10% від суми неоплаченого
товару.

Згідно з п.8.4. договору за прострочення
виконання зобов'язання покупець
зобов'язаний сплатити на користь
продавця пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
неоплаченого товару за кожен день
прострочення, до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань.

Пунктом 8.5. договору передбачено, що
сторони домовились про те, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань за
даним договором здійснюється без
обмеження строку.

Суд, перевіривши розрахунок розміру
штрафу та пені, дійшов висновку, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 4 531,42
грн. штрафу та 5 568,67 грн. пені є
обґрунтованими, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

Суд, перевіривши розрахунок розміру 3%
річних та інфляційних втрат, дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 4 852,34 грн. 3% річних та 3 246,51
грн. інфляційних втрат є
обґрунтованими, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми
процесуального закону та як вбачається
з матеріалів справи, відповідачем не
спростовано доводів позовної заяви, не
надано суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені в ході судових
засідань.

Сплата судового збору підтверджується
платіжним дорученням №223 від 29.05.2014р. на
суму 1 827,00 грн., який відповідно до ст.49
ГПК України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 1 500,00 грн.
адвокатських послуг, суд зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
28.05.2014р. між ТзОВ «Пласт-Інвест» та
адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про
надання правової допомоги.

Відповідно до ч.5 ст.49 ГПК України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

Як вказано у п.10 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 04.03.1998р.,
№ 02-5/78 із змінами та доповненнями "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
витрати позивачів та відповідачів,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою ст.49 ГПК України.

Відповідно до п.12 вказаного роз'яснення
вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат, крім державного мита,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним. За таких обставин суд з
урахуванням обставин конкретної
справи, зокрема, ціни позову може
обмежити цей розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

В матеріалах справи міститься докази
понесення позивачем витрат на
адвокатські послуги в розмірі 1 500,00
грн.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ч.5
ст.49 ГПК України, суд вважає за доцільне
стягнути з відповідача на користь
позивача 1 500,00 грн. витрат на послуги
адвоката.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Білдерпоінт
спецмашини" (79016, м.Львів, вул.Війтовича,
14/1Б, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пласт-Інвест" (81138,
Львівська область, Пустомитівський
район, с.Жирівка, вул.Центральна, 81, ) 45 314,21 грн. - основного
боргу, 4 531,42 грн. - штрафу, 5 568,67 грн. -
пені, 4 852,34 грн. - 3% річних, 3 246,51 грн. -
інфляційних втрат, 1 827,00 грн. - судового
збору та 1 500,00 грн. - витрат на послуги
адвоката.

3. Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку ст.116
ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 18.08.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.