ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 липня 2014 року Справа № Б3/122-12

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіЧернова
Є.В.,суддів:Запорощенка М.Д., Катеринчук
Л.Й., Коробенка Г.П., Черкащенка
М.М.,розглянувши заявуПублічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України"про
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 01.04.2014у
справі№ Б3/122-12за заявоюТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Сітістейтсервіс"доТовариства з
обмеженою відповідальністю "Алта
Проперті"провизнання банкрутом,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.10.2012 у справі № Б3/122-12 за
заявою ТОВ "Сітістейтсервіс" порушено
провадження у справі про банкрутство
ТОВ "Алта Проперті".

Ухвалою попереднього засідання
господарського суду Київської області
від 13.02.2013 затверджено реєстр вимог
кредиторів ТОВ "Алта Проперті" на
загальну суму 665 494 726, 61 грн.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2013 ухвалу
попереднього засідання господарського
суду Київської області від 13.02.2013 в
частині відмови у визнанні
кредиторських вимог Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" до
боржника в розмірі 948 291 137, 61 грн. та в
частині визначення черговості
задоволення вимог кредитора залишено
без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 25.07.2013 постанову Київського
апеляційного господарського суду від
09.04.2013 скасовано, ухвалу господарського
суду Київської області від 13.02.2013 в
частині визнання та затвердження в
реєстрі вимог кредиторів боржника
грошових вимог Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України"
скасовано, справу в означеній частині
передано на новий розгляд до
господарського суду Київської області.

За результатами нового розгляду
ухвалою попереднього засідання
господарського суду Київської області
від 12.11.2013 визнано грошові вимоги
кредитора Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" до
боржника ТОВ "Алта Проперті" в розмірі
665 140 298,61 грн., з яких: 664 913 949,25 грн. - перша
черга та підлягають включенню окремо
до реєстру вимог кредиторів, 226 349,36 грн.
- четверта черга задоволення вимог
кредиторів; зобов'язано розпорядника
майна боржника включити до реєстру
грошових вимог кредиторів боржника
визнані судом кредиторські вимоги
банку та внести окремо до реєстру
вимоги кредитора, які забезпечені
заставою майна боржника і відомості
про майно боржника, яке є предметом
застави згідно з державним реєстром.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014, з
урахуванням ухвали Київського
апеляційного господарського суду від
17.02.2014 про виправлення описки, ухвалу
господарського суду Київської області
від 12.11.2013 в частині визначення
черговості вимог Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України"
змінено, викладено пункт перший
резолютивної частини ухвали
господарського суду Київської області
від 12.11.2013 в наступній редакції: "1.
Визнати грошові вимоги кредитора
Публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України" в розмірі 665 140 298,61 грн., з яких
вимоги першої черги: 38 400 000 грн. -
(забезпечені заставою майна боржника)
включаються окремо, 1 147 грн. витрати по
справі про банкрутство, 580 216 753,79 грн. -
вимоги четвертої черги, 46 517 724,82 грн. -
вимоги шостої черги. Вимоги банку в
розмірі 94 829 137,61 грн. відхилено"; ухвалу
господарського суду Київської області
від 12.11.2013 в частині відмови у визнанні
вимог Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" на
суму 94 829 137,61 грн. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 01.04.2014 у даній справі
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 залишено
без змін.

Публічне акціонерне товариство
"Державний експортно-імпортний банк
України" звернулося із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 01.04.2014 у справі № Б3/122-12 з
дотриманням строку передбаченого
частиною першою статті 11117
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) (протягом
трьох місяців з дня ухвалення
оскаржуваного судового рішення
господарського суду, враховуючи
поштовий штемпель на конверті від
01.07.2014), в якій просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нове
рішення, яким скасувати ухвалу
господарського суду Київської області
від 12.11.2013 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
21.01.2014 в частині відхилення вимог
Публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України" у розмірі 94 829 137,61 грн.; визнати
Публічне акціонерне товариство
"Державний експортно-імпортний банк
України" кредитором ТОВ "Алта Проперті"
на суму 759 964 763,22 грн.; окремо внести до
реєстру вимог кредиторів грошові
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" у
розмірі 94 829 137,61 грн., як такі, що
забезпечені заставою майна ТОВ "Алта
Проперті", а також внести окремо до
реєстру відомості про майно ТОВ "Алта
Проперті", яке є предметом іпотеки за
іпотечним договором.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 11.12.2012
у справі № 44/209-б-50/118-б, від 04.09.2013 у
справі № 5006/27/177б/2012, від 12.10.2011 у справі
№ 42/6б, від 25.06.2013 у справі № Б22/144-10/8 та
на постанову Судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 03.06.2014 у справі № 25/5005/6641/2012
мотивовано неоднаковим застосуванням
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме:
частини першої статті 572, частини
другої статті 589 Цивільного кодексу
України; статті 1, частини п'ятої статті
3, статей 12, 33 Закону України "Про
іпотеку"; статті 1, частини шостої
статті 14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника, або визнання його банкрутом",
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України вважає, що
справа підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України з огляду на
таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 11116 ГПК України заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

У постанові від 01.04.2014 у справі № Б3/122-12,
про перегляд якої подано заяву, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо відсутності правових підстав для
визнання грошових вимог кредитора на
спірну суму. При цьому суд касаційної
інстанції виходив з того, що необхідною
ознакою набуття статусу кредитора у
справі про банкрутство є наявність
саме зобов'язань грошового, тобто
фінансового характеру, а тому правові
підстави для визнання у справі про
банкрутство вимог кредиторів, які
ґрунтуються на договорах майнової
поруки відсутні, оскільки договір
іпотеки не породжує у іпотекодавця
грошових зобов'язань перед
іпотекодержателем. Крім того, суд
касаційної інстанції зазначив, що
Цивільним кодексом України та Законом
України "Про іпотеку" не передбачено
солідарного обов'язку боржника за
основним зобов'язанням та майнового
поручителя.

Водночас приймаючи постанови від 12.10.2011
у справі № 42/6б, від 25.06.2013 у справі №
Б22/144-10/8 та вирішуючи спір у подібних
правовідносинах, за аналогічного
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин, суд касаційної
інстанції прийшов до протилежного
правового висновку. При цьому суд
касаційної інстанції виходив з того, що
боржник у справі про банкрутство
виступав майновим поручителем,
передавши в іпотеку банку майно в
забезпечення виконання зобов'язання
третьої особи за кредитним договором, а
тому заявлені у справі вимоги банку до
боржника у справі про банкрутство є
грошовими та такими, що забезпечені
заставою майна боржника та в силу
частини шостої статті 14 та підпункту "а"
пункту 1 частини першої статті 31 Закону
України " Про відновлення
платоспроможності боржника, або
визнання його банкрутом" підлягають
внесенню до реєстру вимог кредиторів
окремо. Крім того, суд касаційної
інстанції зазначив, що майновий
поручитель та основний боржник,
зобов'язання якого перед кредитором
забезпечені іпотекою майна, що
належить на праві власності майновому
поручителю, відповідають перед
кредитором солідарно.

У постанові від 11.12.2012 у справі №
44/209-б-50/118-б, у подібних правовідносинах,
за аналогічного матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин, суд
касаційної інстанції також прийшов до
протилежного правового висновку. Так,
суд касаційної інстанції виходив з
того, що банком підтверджено його
грошові вимоги до боржника, які
базуються на договорі іпотеки, а тому
банк є заставним кредитором і його
вимоги є першочерговими, незалежно від
настання у нього права вимоги
невиконаних зобов'язань.

З огляду на викладене колегія суддів
визнає, що зі змісту вказаних судових
рішень Вищого господарського суду
України вбачаються ознаки
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, внаслідок
чого ухвалені різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах, що
є підставою для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Постановою Вищого господарського суду
України від 04.09.2013 у справі № 5006/27/177б/2012,
на яку посилається заявник, рішення
судів попередніх інстанцій в частині,
що стосується доводів заявника
скасовано, а справу в цій частині
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції. Однак, прийняття
касаційною інстанцією постанови про
скасування рішень судів нижчих
інстанцій з передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі, а тому на
відповідну постанову не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України.

Разом з тим, судовими рішеннями, на які
у заяві, поданій в порядку розділу ХІІ2
ГПК України, може здійснюватись
посилання на підтвердження
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права, можуть
бути лише рішення судів касаційних
інстанцій, ухвалені в порядку розгляду
касаційної скарги на рішення судів
попередніх інстанцій, у зв'язку з чим
посилання заявника на постанову
Судової палати у господарських справах
Верховного Суду України від 03.06.2014 у
справі № 25/5005/6641/2012 не береться до
уваги.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Допустити справу № Б3/122-12 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя Є. Чернов Судді М.
Запорощенко Л. Катеринчук Г.
Коробенко М. Черкащенко