РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2014 р.
Справа № 903/540/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Філіпова Т.Л.

судді
Бучинська Г.Б. ,

судді
Василишин А.Р.

при секретарі Карпець О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
рішення господарського суду
Волинської області від 15.07.14 р. у справі
№ 903/540/14

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Ковель

до Комунального підприємства
"Любешівський ринок", смт. Любешів,
Волинська обл.

про зобов'язання укладення договору
оренди торгівельного місця

Рішенням господарського суду
Волинської області від 15.07.2014 р. у
справі №903/540/14 (суддя Дем'як В.М.) у
позові Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
"Любешівський ринок" про зобов'язання
укладення договору оренди
торгівельного місця - відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Волинської
області від 15.07.2014 р. у справі №903/540/14
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Волинської
області від 15.07.2014 р. та прийняти нове
рішення яким задоволити позовні вимоги
у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 посилається
на ту обставину, що господарський суд
Волинської області порушив норми
матеріального та процесуального права
що призвело до неправильного вирішення
питання та винесення
помилкового рішення. Крім того, суд не в
повному обсязі з'ясував обставини, що
мають значення для справи.

Зокрема, апелянт звертає увагу на
те, що істотні умови були передбачені в
проекті договору відповідно до ст.10
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", в редакції
(10.04.1992 р. №2269-Х 11).

Разом з тим, скаржник в
апеляційній скарзі звертав увагу
колегії суддів на те що торгівельне
місце не є об'єктом нерухомості в
розумінні споруди, будівлі тощо.
Апелянт вважає, що посилання суду
першої інстанції на положення ст.181 ГК
України є помилковим, оскільки
відповідно до цієї статті Кодексу
однією з підстав укладення договору є
закон, яким передбачено обов'язковість
укладення договору.

Таким чином, апелянт стверджує, що
відмовляючи у задоволенні позову, суд
відмовив позивачу у захисті законного
права на підприємницьку діяльність на
території Комунального підприємства
"Любешівський ринок", чим порушив
ст.ст. 21, 24 Конституції України.

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
31.07.2014 р. апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 прийнято до
провадження, справу призначено до
слухання.

18.08.2014 р. Комунальне підприємство
"Любешівський ринок" надало
Рівненському апеляційному
господарському суду відзив на
апеляційну скаргу, у якому просить
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Волинської області від 15.07.2014 р.
без змін.

Розпорядженням в.о. голови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 19.08.2014р. у
справі №903/540/14 змінено склад колегії,
окрім заміни головуючого судді,
змінено склад суду, визначено колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р.,
суддя Бучинська Г.Б.

Представник позивача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_2
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, та надав пояснення
на обгрунтування своєї правової
позиції. Вважає, що рішення
господарського суду Волинської
області від 15.07.14 р. у справі №903/540/14 є
незаконним та таким, що прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати і прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задоволити у
повному обсязі.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
підтримав позицію представника ОСОБА_2
в повному обсязі та надав суду
додаткові пояснення щодо обставин
справи.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду апеляційної скарги,
проте електронною поштою надіслав суду
клопотання, в якому просив суд
розглянути справу без участі
уповноваженого представника КП
"Любешівський ринок".

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
06.12.2013р. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 подав заяву Комунальному
підприємству «Любешівський ринок» з
пропозицією укласти договір оренди
торгівельного місця в одному з
торгівельних рядів на території
Комунального підприємства
«Любешівський ринок». До заяви
підприємець долучив два примірники
зразка договору.

З матеріалів справи вбачається, що дану
заяву отримав наручно представник
Комунального підприємства
«Любешівський ринок» юрист Кучінка В.І.
20.05.2014р.

22.05.2014р. Комунальне підприємство
«Любешівський ринок» надіслав
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
лист-відповідь за №63 в якому вказало,
що питання про укладення з позивачем
договору буде розглянуто у разі
погашенням основного боргу по орендній
платі за об'єкт торгівлі НОМЕР_1,
загальною площею 11,6 м2 в сумі 2122,44 грн.
згідно умов попереднього договору від
25.02.2011р.

У зв'язку з тим, що Комунальне
підприємство «Любешівський ринок»
ухиляється від укладення договору
оренди торгівельного місця із
підприємцем, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду Волинської області із позовом про
зобов'язання адміністрації ринку до
укладення договору оренди за рішенням
суду.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема,
у випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки виникають
безпосередньо з договорів та інших
правочинів.

Цивільним законодавством передбачено
(ст.627 ЦК України), що сторони є вільними
в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням цього кодексу,
інших актів законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір
укладається шляхом пропозиції однієї
сторони укласти договір (оферти) і
прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства
(ст.180 ГК України).

Загальний порядок укладання
господарських договорів врегульований
ст. 181 ГК України, згідно з якою проект
договору може бути запропонований
будь-якою з сторін. У разі якщо проект
договору викладено як єдиний документ,
він надається другій стороні у двох
примірниках. Сторона, яка одержала
проект договору, у разі згоди з його
умовами оформляє договір і повертає
один примірник договору другій стороні
або надсилає відповідь на лист,
факсограму тощо у двадцятиденний строк
після одержання договору. За наявності
заперечень щодо окремих умов договору
сторона, яка одержала проект договору,
складає протокол розбіжностей, про що
робиться застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Загальний порядок укладення договорів
регулюється гл.53 Цивільного кодексу
України та гл.20 Господарського кодексу
України.

Згідно з ч. 3 ст. 179 ГК України укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо він заснований на
державному замовленні, виконання якого
є обов'язком для суб'єкта
господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 187 ГК України
передбачено, що особа може звернутися
до суду з вимогою про зобов'язання
(спонукання) укласти договір в таких
випадках: якщо укладення договору
засновано на державному замовленні;
якщо укладення договору є обов'язковим
на підставі закону; якщо укладення
договору передбачено угодою сторін;
якщо договір має бути укладений на
підставі попереднього договору.

Відтак, законодавством визначено
вичерпний перелік умов за яких
господарський договір може бути
укладеним за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Комунальним підприємцем «Любешівський
ринок» не існувало правовідношення, в
силу якого сторони зобов'язані укласти
договір, а відповідач ухилявся від
нього.

Тобто, правові підстави для
зобов'язання Комунального
підприємства «Любешівський ринок»
укласти договір оренди торговельного
місця з Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 за рішенням суду відсутні,
оскільки укладення даного договору не
базується на державному замовленні і
не є обов'язковим для відповідача у
справі через пряму вказівку на це в
законі, а відповідач ніколи не надавав
попередньої згоди на укладення такого
договору.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №12 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» передбачено, що
відповідно до статті 638 ЦК України
договір вважається укладеним, коли між
сторонами досягнуто згоди з усіх
істотних умов. Вичерпного переліку
умов, істотних для договорів оренди
(найму), ЦК України і ГК України не
містять. Однак за змістом статей 759 - 762
ЦК України слід дійти висновку, що
істотними для даного виду договорів є
умови про предмет договору, плату за
користування майном та строк такого
користування.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем порушено
приписи ст. 188 Господарського кодексу
України, щодо дотримання вимог
укладення договору.

Дана норма зобов'язує сторону за
договором надіслати іншій стороні
проект договору, який включає всі його
істотні умови.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
заявою від 06.12.2013 р. надіслав
Комунальному підприємству
"Любешівський ринок" зразок договору
оренди торгівельного місця, який не
містить істотних умов, а тому не може
вважатися проектом договору в
розумінні статті 181 Господарського
кодексу України. Виходячи з цього,
висновок господарського суду про
відсутність підстав для задоволення
позову є правильним.

Докази апелянта про перешкоджання йому
у здійсненні господарської діяльності
не приймаються до уваги апеляційним
судом, оскільки позивачем не здійснено
посилань на докази, якими
підтверджуються обставини такого
перешкоджання.

Відтак з урахуванням вище викладеного,
доводи апеляційної скарги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 суд
апеляційної інстанції не вважає
переконливими та відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення",
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції
указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводами апеляційної
скарги висновків господарського суду
не спростовано, підстав для скасування
або зміни рішення, встановлених
статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, не
встановлено, а відтак апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення,
рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення
господарського суду Волинської
області від 15.07.2014 р. у справі №903/540/14
залишити без задоволення, рішення суду
першої інстанції - без змін.

Справу №903/540/14 повернути до
господарського суду Волинської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову суду
апеляційної інстанції може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Василишин А.Р.