ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.08.14р. Справа № 904/4783/14За позовом
Дочірної компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства
Дніпродзержинської міської ради
"Дніпродзержинськтепломережа", м.
Дніпродзержинськ

про стягнення заборгованості

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: Мацегорін А.О., дов. № 36/10
від 30.12.2013 року, представник;

від відповідача: Миткалик Є.В. -
представник, довіреність від 10.07.2014
року

СУТЬ СПОРУ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", м. Київ звернулась
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Комунального підприємства
Дніпродзержинської міської ради
"Дніпродзержинськтепломережа", м.
Дніпродзержинськ про стягнення
заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем сплачено суму основного
боргу з порушенням строків, у зв'язку з
чим позивач нарахував та просить
стягнути з відповідача інфляційні та 3%
річних.

21.07.2014 року відповідачем подано відзив
на позов, в якому останній просить
відстрочити виконання рішення суду з
подальшим розстроченням.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
заявлялось.

Згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 11.08.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.10року між ДК «Газ України» та
Відповідачем укладено договір
постазки природного газу №06/10-2188ТЕ-3.
Позивач свої зобов'язання за даним
договором виконав в повному обсязі, в
свою чергу Відповідач прострочив
виконання зобов'язання, що спричинило
порушення прав та інтересів ДК «Газ
України» та подання відповідного
позову до господарського суду.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 13.03.12 у
справі №11/5005/210/2012 позовні вимоги ДК
«Газ України» до Відповідача
задоволено частково - присуджено до
стягнення з останнього 452 677,68 грн.
боргу, пеню у сумі 798 063,12 грн.,
інфляційні втрати в сумі 280 123,73 грн. за
період квітень - червень 2011 року, 3%
річних в сумі 264 912,17 грн. за період 21.03.11
по 29.12.11.

Відповідач рішення господарського
суду Дніпропетровської області
виконав частково, на момент звернення з
позовом сума заборгованості згідно
рішення суду становить 1399559,02 грн.

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Таким чином, факт постачання ДК «Газ
України» Відповідачу природного газу
за вказаним договором не потребує
повторного доведення, зокрема і не
потребує повторному доведенню факт
прострочення виконання зобов'язання
Відповідачем за даним договором.

Відповідно до статті 202 ГК України
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.
Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду. До відносин щодо
припинення господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом, зокрема, виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599
цього Кодексу).

Отже, чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з прийняттям
судового рішення чи відкриттям
виконавчого провадження з його
примусового виконання, а наявність
судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків (див. постанову
Вищого господарського суду України від
31.08.2011 № 16/587-22/430 та Інформаційний лист
ВГСУ від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Особливу увагу суду звертаємо на
постанову пленуму ВСГУ від 17.12.13 №14
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» (надалі -
Постанова пленуму).

Так, згідно п. 7.1 Постанови пленуму 7.1. за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбачених договором
або законом, зобов'язання, в тому числі
й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України). Саме лише
прийняття господарським судом рішення
про задоволення вимог кредитора, якщо
таке рішення не виконано в
установленому законом порядку, не
припиняє зобов'язальних відносин
сторін і не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у
разі коли судовим рішенням з боржника
стягнуто суму неустойки (штрафу, пені),
то правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв'язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
ЦК України проценти не нараховуються,
інфляційні ж нарахування та
нарахування трьох процентів річних на
цю заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої статті 625
названого Кодексу з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір відсотків.

Враховуючи ту обставину, що рішення у
справі №11/5005/210/2012 - прийнято 13.03.12, а
набирало останнє законної сили
29.03.12року, інфляційні втрати та 3% річних
на пеню нараховано з 30.03.12 року.

Враховуючи вищевикладене, позивачем
нараховано відповідачу 3% річних в
розмірі 281 368,40 грн. нараховані за
період з 30.12.2011 року по 27.12.2012 року на
суму основного боргу, 3% річних на суму
53530,88 грн. нараховані за період з 30.03.2012
року по 25.06.2014 року на суму пені,
інфляційні в розмірі 77 412,12 грн.
нараховані за період з квітня 2012 року
по травень 2014 року, які підлягають
стягненню.

Стосовно посилань відповідача про
надання відстрочки відстрочки
виконання рішення з подальшим
розстроченням, обґрунтоване важким
фінансовим становищем, господарський
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України
одночасне відстрочення та
розстрочення виконання рішення суду є
неможливим. Крім того, таке
відстрочення або розстрочення можливо
лише у виняткових випадках.

Крім того, пунктом 12.4 статті 12 ЗУ "Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу"
внесено зміни до частини першої статті
34 (обставини, що зумовлюють обов'язкове
зупинення виконавчого провадження),
яку доповнено пунктом 15 такого змісту:
"15) внесення підприємства
паливно-енергетичного комплексу до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу".

Таким чином на даний момент і так
існують обставини, що унеможливлюють
стягнення грошових коштів за даним
рішенням з відповідача.

Отже, враховуючи вищезазначені норми
закону, господарський суд не вбачає
підстав для задоволення заяви
відповідача.

Слід зазначити, що відповідач не
позбавлений права звернутись до
господарського суду в порядку ст. 121 ГПК
України з окремою заявою, у будь-який
час до повного виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги підлягають задоволенню

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір стягується з
відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 33, 34, 49, 82-85, 115-116
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства
Дніпродзержинської міської ради
"Дніпродзержинськтепломережа" (51914, м.
Дніпродзержинськ, вул. Петровського, 168,
) на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1,
) 3% річних в розмірі
334899,28 грн., 77412,12 грн. - інфляційних та
8246,23грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 18.08.2014 року

Суддя С.В. Мартинюк