ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" серпня 2014 р. справа
№903/696/14 Суддя господарського суду
Волинської області Войціховський В.А.,
при секретарі судового засідання
Потоцькій А.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Теслюк Н.М. - заступник
начальника юридичного відділу (дов. від
12.10.2011р. №9679/11.2/7)

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради, м. Луцьк

до відповідача: Відділу державної
виконавчої служби Маневицького
районного управління юстиції, смт.
Маневичі

про стягнення 8 121 грн.

ВСТАНОВИВ: 24 липня 2014 року Департамент
соціальної політики Луцької міської
ради звернувся до господарського суду
з позовною заявою від 22.07.2014р. №11.2-8/8627
про стягнення з відділу державної
виконавчої служби Маневицького
районного управління юстиції 8 121 грн.

Ухвалою суду від 25.07.2014р. за цим позовом
було порушено провадження у справі та
призначено її розгляд в судовому
засіданні, зобов'язано сторін надати
суду ряд необхідних для об'єктивного
вирішення спору по суті документів та
письмових пояснень, визнано
обов'язковою явку в судове засідання їх
уповноважених представників.

У визначений господарським судом день
та час відділ ДВС Маневицького РУЮ в
судове засідання свого уповноваженого
представника не направив. Натомість
відповідачем на адресу суду було
направлене клопотання від 08.08.2014р. №4115
про проведення судового засідання без
участі представника відділу державної
виконавчої служби, а також письмові
заперечення (вх. №01-29/7697/14 від 08.08.2014р.)
стосовно пред'явленого позову із
обґрунтовуючими документами та
матеріалами.

Беручи до уваги присутність в
засіданні суду уповноваженого
представника позивача, враховуючи
заявлене відповідачем клопотання та
направлення останнім до суду письмових
заперечень на пред'явлений позов, суд
вважає за можливе приступити до
розгляду справи по суті в даному
судовому засіданні.

Присутня в судовому засіданні
представник позивача з посиланнями на
попередньо долучені до матеріалів
позовної заяви документи, а також
додатково долучені із клопотанням від
06.08.2014р. №11.2-8/9516 матеріали (заява від
06.08.2014р. №11.2-8/9516 про уточнення позовних
вимог, Положення про департамент
соціальної політики Луцької міської
ради, рішення Луцької міської ради від
30.08.2006р. №5/10 "Про реорганізацію
управління праці і соціального захисту
та відділу субсидій виконкому Луцької
міської ради") пред'явлені до Відділу
державної виконавчої служби
Маневицького районного управління
юстиції позовні вимоги підтримує та
просить суд їх задовольнити, стягнувши
при цьому з відповідача на користь
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради 8 121 грн. у
відшкодування завданої шкоди.

При цьому представником позивача
засвідчується, що відповідно до ст.ст.
1166, 1172 Цивільного кодексу України
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Юридична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Підставою для настання
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння шкоди є правопорушення, що
включає в себе певні елементи: шкода;
протиправність поведінки особи, яка
завдала шкоду; причинний зв'язок між
ними; вина.

Відповідачем впродовж 2009-2011 років було
видано п'ять довідок про неотримання
гр. ОСОБА_2 аліментів, зокрема:

- довідку від 01.06.2009р. № 1586 про
неотримання аліментів за період з
01.12.2008р. по 01.06.2009р.;

- довідку від 02.12.2009р. № 5270 про
неотримання аліментів за період з
01.06.2009р. по 01.12.2009р.;

- довідку від 07.06.2010р. № 2641 про
неотримання аліментів за період з
01.12.2009р. по 01.06.2010р.;

- довідку від 02.12.2010р. № 6875 про
неотримання аліментів за період з
01.06.2009р. по 01.12.2010р.;

- довідку від 14.06.2011р. № 3171 про
неотримання аліментів за період з
01.12.2009р. по 31.05.2011р.

Зазначені довідки в подальшому було
подано гр. ОСОБА_2 до Департаменту
соціальної політики, як один із
документів, який є необхідний та
виступає підставою для отримання
тимчасової допомоги. На підставі
довідок ВДВС Маневицького РУЮ,
Департаментом соціальної політики
відповідно до п. 6 Порядку призначення
та виплати тимчасової державної
допомоги дітям, батьки яких ухиляються
від сплати аліментів, не мають
можливості утримувати дитину або місце
проживання їх невідоме, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.02.2006р. №189, який передбачає, що для
призначення тимчасової допомоги, у
випадку ухилення від сплати аліментів,
одержувач подає довідку державної
виконавчої служби, що підтверджує факт
несплати аліментів одним з батьків
протягом шести місяців, що передують
місяцю звернення, гр. ОСОБА_2
призначалася тимчасова допомога.
Всього на підставі виданих ВДВС
Маневицького РУЮ довідок гр. ОСОБА_2 у
період з 01.06.2009р. по 30.11.2011р. отримала 8 121
грн. тимчасової допомоги.

Поруч з цим, проведеною державними
соціальними інспекторами Департаменту
перевіркою було встановлено, що
довідки, які видавалися ВДВС
Маневицького РУЮ гр. ОСОБА_2 є
недостовірними, оскільки аліменти
заявниця отримувала постійно, що
підтверджується довідкою №1237 від
11.03.2014р., виданою відповідачем.

Відтак, видача відповідачем
недостовірних довідок про неотримання
гр. ОСОБА_2 аліментів призвела до
призначення заявниці допомоги на
отримання якої вона не мала права.
Таким чином, на думку позивача, шкода
заподіяна відповідачем державі, котра
і повинна відшкодовуватись
заподіювачем шкоди, полягає у виплаті
ОСОБА_2 тимчасової допомоги за рахунок
коштів державного бюджету на отримання
якої вона не мала права, на підставі
недостовірних довідок, виданих ВДВС
Маневицького РУЮ внаслідок
протиправної поведінки та з вини
посадових осіб відділу державної
виконавчої служби.

Відділ ДВС Маневицького районного
управління юстиції у письмовому
поясненні (вх. №01-29/7697/13 від 08.08.2014р.)
стосовно пред'явлених Департаментом
соціальної політики Луцької міської
ради позовних вимог заперечив,
посилаючись на безпідставність,
необґрунтованість та невідповідність
позову положенням чинного
законодавства України, просить суд в
його задоволенні відмовити.

При цьому стороною засвідчується
наступне:

Відповідно до фактів, викладених у
позові, позивач просить застосувати
норми ст. ст. 1166, 1172 ЦК України, тобто
відшкодувати завдану майнову шкоду
юридичною особою.

Відповідно до Закону України "Про
державну виконавчу службу" у систему
Міністерства юстиції України увійшла
державна виконавча служба, органами
якої є і районні відділи державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції, що покликані
забезпечувати повне, своєчасне і
неупереджене виконання рішень судів,
інших компетентних органів. Відповідно
до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про державну
виконавчу службу" державний виконавець
є представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

У зв'язку з цим виникає питання
правильного визначення кола
відповідачів у таких справах та
правових підстав відповідальності.

Стаття 1172 ЦК України передбачає, що
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків. Однак, така
відповідальність виникає за наявності
вини працівника і відповідає за
працівника організація, де працює
державний виконавець, що не
узгоджується з вимогами чинного
закону, оскільки державний виконавець
не знаходився в трудових відносинах з
ВДВС Маневицького РУЮ, а перебував на
державній службі і є представником
влади. (11.12.2011р. наказом Головного
управління юстиції у Волинській
області головний державний виконавець,
який видавав довідки гр. ОСОБА_2 був
звільнений з посади державного
виконавця ВДВС Маневицького РУЮ). Тому,
відшкодування шкоди, повинно
регламентуватися ст.ст. 1173, 1174 ЦК
України.

При розгляді позовів фізичних чи
юридичних осіб про відшкодування
завданої шкоди рішеннями, діями чи
бездіяльністю державного виконавця
під час проведення виконавчого
провадження суди повинні виходити з
положень ст. 56 Конституції України, ст.
11 Закону України "Про державну
виконавчу службу", ч. 2 ст. 87 Закону "Про
виконавче провадження", положень ст.ст.
1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в
таких справах відповідачами є держава
в особі відповідних органів державної
виконавчої служби, що мають статус
юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідних
територіальних органів Державної
казначейської служби України.

Відділ ДВС Маневицького РУЮ є
структурним підрозділом ГУЮ у
Волинській області, який має лише
депозитний рахунок, з якого
проводиться перерахування коштів на
рахунки стягувачів відповідно до
виконавчих документів, майно, яке
перебуває в оперативному управління
відділу ДВС є державною власністю та
використовується виключно для
забезпечення виконання її завдань.

Крім того, відшкодування шкоди за
правилами ст. 1166 ЦК України необхідно
довести такі факти: неправомірність
поведінки особи, наявність шкоди,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою, що є обов'язковою
умовою відповідальності та вина
завдавача шкоди. Наявність всіх
вищезазначених умов є обов'язковим для
прийняття судом рішення про
відшкодування шкоди.

За таких обставин, необхідною
підставою для притягнення органу
державної влади до відповідальності у
вигляді стягнення шкоди є факти
неправомірних дій цього органу чи його
посадових або службових осіб. При
цьому, факт неправомірності
(незаконності), прийняття
неправомірного рішення, вчинення дії
чи бездіяльності державного виконавця,
що призвели до завдання шкоди, повинен
бути встановлений у передбаченому
законом порядку, Тобто,
підтверджувалося б відповідним
рішенням, ухвалою, постановою, вироком
суду, яке мас преюдиційне значення для
справи про відшкодування шкоди.
Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили,
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби. Відсутність хоча б одного з них
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

Фактів неправомірності дій державного
виконавця або інших посадових осіб
ВДВС Маневицького РУЮ на момент
розгляду справи в суді немає. Дії
(бездіяльність) державною виконавця, в
тому числі, і видача довідок, при
виконанні рішення суду щодо стягнення
аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2
жодного разу не оскаржувалась
відповідно до положень ст. 82 Закону
України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження, 26.07.2005р. до ВДВС
Маневицького РУЮ надійшла заява
стягувача ОСОБА_2 про прийняття до
виконання виконавчого листа № 2-9736/2004,
виданого 25.07.2005р. Луцьким міськрайонним
судом про стягнення з ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_2 аліментів на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_5, на
підставі якої 28.07.2005р. головним
державним виконавцем ВДВС
Маневицького РУЮ Ляшуком А.М. винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП №23566879. Згідно
матеріалів виконавчого провадження
державним виконавцем проводилося
нарахування заборгованості з
аліментів за період з 02.12.2004р. по 01.08.2014р.
та вівся облік сплати аліментів
боржником, виконавчі дії вчинялися
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Щодо видачі довідок стягувачці,
починаючи з 01.06.2009р. відповідач
засвідчує, що на момент видачі довідок
ОСОБА_2 в матеріалах виконавчого
провадження були відсутні матеріали
(квитанції), котрі б підтверджували
факт сплати боржником аліментів на
користь ОСОБА_2 Відповідно до наявних
заяв стягувача від 03.12.2009р., 03.12.2010р. та
14.06.2011р. стягувач не заперечувала факт
отримання аліментів з 01.06.2009р. в сумі 1 440
грн., але просила поруч з цим зарахувати
їх в рахунок погашення боргу за минулі
роки, оскільки станом на 01.06.2009р.
заборгованість по аліментам становила
в сумі 5 766,25 грн. Боржником, пізніше були
надані квитанції щодо сплати
аліментів, які приєднані до матеріалів
виконавчого провадження, та було
проведено перерахунок заборгованості
по аліментам згідно виконавчого листа.

Відповідно до п.п. 2, 6 Порядку
призначення та виплати тимчасової
державної допомоги дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів, не
мають можливості утримувати дитину або
місце проживання їх невідоме,
тимчасова допомога призначається у
разі, коли рішення суду про стягнення
аліментів з одного з батьків не
виконується у зв'язку з ухиленням від
сплати аліментів або відсутністю у
боржника коштів та іншого майна, на які
за законом може бути звернено стишення.
Однією із умов призначення такої
допомоги, одержувач повинен подати до
органу праці та соціального захисту
населення рішення суду (виконавчий
лист) про стягнення з одного з батьків
аліментів на дитину; довідку державної
виконавчої служби, що підтверджує факт
несплати аліментів одним із батьків
протягом шести місяців, що передують
місяцю звернення.

Згідно наданих позивачем доказів, була
призначена тимчасова допомога, коли
батьки ухиляються від сплати
аліментів. Під ухиленням від сплата
аліментів розуміються дії або
бездіяльність винної особи, спрямовані
на невиконання рішення суду про
стягнення з неї на користь дитини
(дітей) визначеної суми аліментів. Вони
можуть виразитись як у прямій відмові
від сплати встановлених судом
аліментів, так і в інших діях
(бездіяльності), які фактично
унеможливлюють виконання вказаного
обов'язку (приховуванні заробітку
(доходу), що підлягає облікові при
відрахуванні аліментів, зміні місця
роботи чи місця проживання з
неподанням відповідної заяви про
необхідність стягування аліментів
тощо). Ухилення від утримання
неповнолітніх, а також повнолітніх, але
непрацездатних дітей, перебувають па
утриманні батьків, може полягати у
незабезпеченні таких дітей харчування
одягом, іншими речами (насамперед,
першої необхідності), наданні
необхідних коштів для лікування,
відпочинку тощо.

Не може визнаватися злісним ухилення
від сплати аліментів чи злісним
ухилення від утримання дітей, яке хоча
і тривало значний проміжок часу чи мало
систематичний характер, але було
вимушеним з боку особи, на яку такий
обов'язок покладено законом чи
рішенням суду. До таких випадків слід
відносити несплату аліментів особою
через неможливість знайти роботу,
через хворобу, не виділення із
сімейного бюджету коштів, необхідних
для придбання одягу неповнолітній
дитині чи для лікування непрацездатної
дитини у| зв'язку з їх відсутністю тощо.
Факт ухилення від сплати аліментів
боржника не було встановлено в ні
судовому порядку та не підтверджується
довідками відділу ДВС.

Відповідно до ч. 9 п 10 вищезазначеного
Порядку виплата тимчасової допомоги
припиняється у разі добровільного
виконання рішення суду особою,
зобов'язаною сплачувати аліменти. Про
виникнення зазначеної обставини
одержувач (тобто одержувач тимчасової
допомоги) зобов'язаний повідомити у
десятиденний строк орган праці та
соціального захисту населення.

Відповідно до п. 2 Порядку повернення
коштів, надміру виплачених за
призначеною соціальною допомогою,
затвердженого 14.12.2005 Міністерством
праці та соціальної політики України,
Міністерством фінансів України та
Міністерством юстиції України, у разі
виявлення при перевірках
достовірності та повноти інформації
про доходи та майновий стан подання
громадянами свідомо документів із
недостовірними відомостями органи
праці та соціального захисту населення
вживають такі заходи:

- припиняють надання соціальної
допомоги з місяця виявлення порушення
і позбавляють права на призначення
державної соціальної допомоги на
наступний термін;

- визначають обсяг надміру виплачених
коштів та встановлюють строки їх
повернення, залежно від матеріального
стану сім'ї;

- повідомляють рекомендованим листом
одержувача допомоги про припинення
надання соціальної допомоги, обсяги
надміру виплачених коштів та строки їх
повернення, але не менше місяця з дня
отримання повідомлення. При цьому
одержувачі субсидій повертають кошти в
подвійному розмірі;

- у разі прийняття рішення про
врахування надміру виплачених коштів
при виплаті соціальної допомоги (крім
субсидій) у наступні періоди, проводить
щомісячні відрахування у розмірі не
більше як 20 відсотків призначеної
допомоги;

- при не поверненні надміру виплачених
коштів добровільно в установлені
строки вирішують питання про їх
стягнення у судовому порядку;

- повідомляють організації, що падають
житлово-комунальні послуги, про
припинення надання субсидії особі,
зменшують асигнування на суму
переплачених коштів.

Згідно п. 9 роз'яснення Вищого
арбітражного сулу України "Про деякі
питання практики вирішення спорів
пов'язаних з відшкодуванням шкоди" від
01.04.1994р. №02-5/215 у розгляді позовів про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок неправомірних дій державних
виконавців при виконанні судового
рішення, слід враховувати, що згідно зі
ст. 85 Закону України "Про виконавче
провадження" на дії (бездіяльність)
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби або відмову від вчинення ними
дій може бути подано скаргу до
начальника відповідного органу
державної виконавчої служби або до
відповідного суду. Отже, факт
неправомірності дій державного
виконавця або інших посадових осіб
державної виконавчої служби па момент
розгляду господарським судом спору про
відшкодування шкоди повинен вже бути
встановлений відповідними засобами
доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 1 ЗУ
"Про державну виконавчу службу" шкода,
завдана державним виконавцем фізичним
чи юридичним особам під час виконання
рішення, підлягає відшкодуванню у
порядку, передбаченому законом, за
рахунок держави. Отже, при вирішенні
зазначених спорів господарському суду
слід залучати до участі у справі
відповідні державні органи, які
здійснюють розпорядження бюджетними
коштами, як іншого відповідача, якщо
буде доведено неправомірність
(незаконність ) дій державного
виконавця.

У відповідності до статті 24
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд за наявністю
достатніх підстав має право до
прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
відповідача.

Статтею 27 ГПК України визначається, що
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї з сторін. Їх може бути залучено
до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора. Якщо господарський
суд при прийнятті позовної заяви,
вчиненні дій по підготовці справи до
розгляду або під час розгляду справи
встановить, що рішення господарського
суду може вплинути на права і обов'язки
осіб, що не є стороною у справі,
господарський суд залучає таких осіб
до участі у справі як третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору.

Питання про допущення або залучення
третіх осіб до участі у справі
вирішується господарським судом, який
виносить з цього приводу ухвалу.

З огляду на зазначені положення ГПК
України, встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини справи,
необхідність дотримання об'єктивного,
всебічного та повного вирішення
господарського спору, господарський
суд вважає за необхідне в порядку,
визначеному ст. 25 ГПК України, поруч із
наявним у справі відповідачем - ВДВС
Маневицького РУЮ, залучити до участі у
справі ще одного відповідача -
управління Державної казначейської
служби у Маневицькому районі Головного
управління Державної казначейської
служби України у Волинській області
(смт. Маневичі, вул. Незалежності, 5).

При цьому судом також було враховано
наступне:

Частиною 3 статті 11 Закону України "Про
державну виконавчу службу" закріплено,
що шкода, заподіяна державним
виконавцем фізичним чи юридичним
особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню у порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави.

При цьому, Конституційний суд України в
своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001р. у
справі №1-36/2001 зазначив, що не
допускається відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади за рахунок коштів, що виділяються
на утримання органів державної влади.

Таким чином, з врахуванням наведеного,
відшкодування шкоди в даній справі
може здійснюватись лише за рахунок
державного бюджету (аналогічна правова
позиція викладена в постанові Вищого
господарського суду України у справі
№67/157-10 від 25.05.2011р.)

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного
кодексу України Центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 43 названого Кодексу
встановлено, що в Україні при виконанні
державного бюджету і місцевих бюджетів
застосовується казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, забезпечує
казначейське обслуговування бюджетних
коштів на основі ведення єдиного
казначейського рахунку, відкритого у
Національному банку України.

Казначейське обслуговування бюджетних
коштів передбачає:

1) розрахунково-касове обслуговування
розпорядників і одержувачів бюджетних
коштів, а також інших клієнтів
відповідно до законодавства;

2) контроль за здійсненням бюджетних
повноважень при зарахуванні
надходжень бюджету, взятті бюджетних
зобов'язань розпорядниками бюджетних
коштів та здійсненні платежів за цими
зобов'язаннями;

3) ведення бухгалтерського обліку і
складання звітності про виконання
бюджетів з дотриманням національних
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку;

4) здійснення інших операцій з
бюджетними коштами.

В органах, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
бюджетним установам відкриваються
рахунки у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 11 Закону України "Про державну
виконавчу службу" та ст. 87 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено спосіб захисту порушених
прав та охоронюваних законом
інтересів, а саме: відшкодування шкоди
за рахунок держави, що повністю
відповідає приписам ст.ст. 1173 та 1174
Цивільного кодексу України.

Відтак, враховуючи положення
вищенаведених норм чинного
законодавства України, позивачу надане
право звернутися до суду з вимогою про
відшкодування з Державного бюджету
України державою в особі органів, які
виконують функції управління коштами
Державного бюджету, а не за рахунок
коштів, виділених державою на
утримання органів, що завдали шкоду.

Пунктом 5 ч. 4 Положення про Державну
казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011р. №460/2011 передбачено,
що казначейство України, зокрема,
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Із системного аналізу наведених норм
законодавства вбачається, що обов'язок
обслуговування бюджетних коштів та
списання цих коштів, у тому числі на
відшкодування шкоди, завданої фізичним
та/або юридичним особам незаконними
діями та рішеннями органів державної
влади покладено на державну
казначейську службу України.

Поруч з цим, враховуючи положення
статті 27 ГПК України, господарський суд
вважає за необхідне залучити до участі
у справі в якості третьої особи на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
фізичну особу ОСОБА_2 АДРЕСА_1). При
цьому судом враховано, що рішення з
господарського спору у даній справі
може вплинути на права або обов'язки гр.
ОСОБА_2 стосовно однієї із сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 ГПК України про
залучення іншого відповідача чи заміну
неналежного відповідача виноситься
ухвала, і розгляд справи починається
заново.

Керуючись ст.ст. 24, 27, 65, 86, 87
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Залучити до участі у справі в якості
відповідача управління Державної
казначейської служби у Маневицькому
районі Головного управління Державної
казначейської служби України у
Волинській області (смт. Маневичі, вул.
Незалежності, 5).

2. Залучити до участі у справі в якості
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, фізичну особу ОСОБА_2
(АДРЕСА_1).

3. Розгляд справи в судовому засіданні
призначити на 11.09.2014р. на 09 год. 30 хв.
Судове засідання відбудеться у
приміщенні господарського суду
Волинської області (м. Луцьк, пр. Волі,
54а) в залі судових засідань №210.

4. Зобов'язати Департамент соціальної
політики Луцької міської ради:

- примірники позовної заяви від 22.07.2014р.
№11.2-8/8627, а також заяви від 06.08.2014р.
№11.2-8/9516 із долученими до них
документами направити на адреси
управління Державної казначейської
служби у Маневицькому районі та
фізичної особи ОСОБА_2, примірник заяви
від 06.08.2014р. №11.2-8/9516 із долученими
документами направити ВДВС
Маневицького РУЮ, а також надати суду
відповідні, оформлені згідно ст. 56 ГПК
України, поштові документи в
підтвердження вчинення зазначеної дії;

- надати суду (для огляду в судовому
засіданні) оригінали всіх без
виключення долучених до позовної заяви
копій документів;

- надати суду письмові пояснення
(доводи, заперечення) по суті обставин,
викладених ВДВС Маневицького РУЮ у
запереченнях на пред'явлений позов,
документи в їх обґрунтування.

5. Зобов'язати ВДВС Маневицького
районного управління юстиції в термін
до 01.09.2014р. надати суду пояснення та
обґрунтовуючі документи (заяви, накази,
матеріали перевірки і т.п.) стосовно
прийняття на роботу, підстав та
подальшого звільнення з роботи
посадової особи, причетної до видачі
довідок гр. ОСОБА_2, витяги із Положення
про відділ ДВС.

6. Зобов'язати управління Державної
казначейської служби у Маневицькому
районі в термін до 01.09.2014р. надати суду
письмові пояснення по суті обставин,
викладених у позовній заяві, документи
в їх обґрунтування, належним чином
посвідчені копії Положення про
управління.

7. Зобов'язати ОСОБА_2 в термін до 01.09.2014р.
надати суду письмові пояснення по суті
обставин, викладених у позовній заяві,
документи в їх обґрунтування, належним
чином посвідчені копії сторінок
паспорта та довідки про присвоєння
ідентифікаційного коду, письмові
пояснення стосовно отримання довідок у
ВДВС Маневицького РУЮ, підготовки та
пред'явлення заяв про зарахування
виплачених аліментів в рахунок
погашення заборгованостей минулих
періодів, звернення до Департаменту
соціальної політики із заявами про
нарахування та виплату допомоги.

8. Явку повноважних представників
сторін в судове засідання з належним
чином оформленими довіреностями, а
також особисто гр. ОСОБА_2 визнати
обов'язковою.

9. Примірник ухвали суду для відома та
виконання направити:

- Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради;

- ВДВС Маневицького районного
управління юстиції;

- управлінню Державної казначейської
служби у Маневицькому районі;

- ОСОБА_2.

Сторонам (учасникам судового процесу)
надіслати ухвалу суду рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.

Суд попереджає сторін та учасників
судового процесу про те, що у разі
неподання витребуваних документів та
неявки в судове засідання
представників, спір може бути
розглянутим за наявними у справі
матеріалами та до сторін (учасників)
можуть бути застосованими санкції,
передбачені п. 5 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Суддя
В.А.
Войціховський