ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р.Справа № 922/1549/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Жельне С.Ч. , Жигалкін І.П.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Заступник прокурора
Харківської області м. Харків в
інтересах держави в особі 1.
Міністерство промислової політики
України, м. Київ; 2. ДП "Харківський
науково-дослідний інститут технології
машинобудування" 3-я особи , які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивачів: 1.
Регіональне відділення Фонду
державного майна України в Харківській
області, м. Харків; 2. Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2, м. Харків
до 1) ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профіспілок
"Укрпрофоздоровниця" м. Київ; 2) ДП
"Санаторій Ялинка" ЗАТ ЛОЗП України
"Укрпрофоздоровниця" про усунення
перешкод в користуванні майном за
участю представників сторін:

Прокурор - Гайдамака А.М. (посв. № 009115
від 13.10.12р.);

Представник 1-го позивача - не з"явився;

Представник 2-го позивача - не з"явився;

Представник 1-го відповідача - не
з"явився;

Представник 2-го відповідача - не
з"явився;

Третя особа1 - не з"явився;

Третя особа2 - ОСОБА_3, дов. від 23.07.2013
року.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року заступник прокурора
Харківської області в інтересах
держави в особі Міністерства
промислової політики і ДП "Харківський
науково-дослідний інститут технології
машинобудування" звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" про усунення
перешкод в користуванні та
розпорядженні майном - спальний корпус
літ. "А-5" на 200 місць шляхом звільнення
зайнятого приміщення загальною площею
3 850,1кв.м, розташованого на території
санаторію АДРЕСА_1 та стягнення з
приватного акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" на користь
Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном збитки (упущену
вигоду) у сумі 763 501,00грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19.06.2013р.,
залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 11.09.2013р.
позовні вимоги задоволено повністю,
зобов'язано закрите акціонерне
товариство лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" усунути перешкоди
в користуванні та розпорядженні майном
- спальний корпус літ. "А-5" на 200 місць
шляхом звільнення зайнятого
приміщення, загальною площею 3 850,1кв.м,
розташованого на території санаторію
АДРЕСА_1 та стягнуто з приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" на користь
Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном збитки (упущену
вигоду) у розмірі 763501,00грн. і 16 417,02грн.
судового збору.

Постановою Вищого господарського суду
України від 27.11.13р. касаційну скаргу
приватного акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" задоволено;
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 11.09.2013р. у
справі №922/1549/13 господарського суду
Харківської області та рішення
господарського суду Харківської
області від 19.06.2013р. у справі №922/1549/13
скасовано; справу №922/1549/13 направлено
на новий розгляд до господарського
суду Харківської області.

Відповідно до витягу з автоматизованої
системи документообігу господарського
суду від 12.12.2013р., справу для розгляду
призначено судді Жельне С.Ч.

Ухвалою господарського суду від
13.12.2013р. призначено справу для розгляду
у судовому засіданні на 10.01.2014р.

Ухвалою господарського суду від
12.02.2014р. для розгляду справи призначено
судову колегію.

Розпорядженням голови господарського
суду від 12.02.2014р. призначено склад
колегії для розгляду справи № 922/1549/13:
головуючий суддя Жельне С.Ч., судді
Аюпова Р.М., Жигалкін І.П.

Ухвалою господарського суду від
20.03.2014р. залучено до участі у справі в
якості другого відповідача - Дочірнє
підприємство "Санаторій Ялинка"
закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця".

Відповідно до витягу з автоматизованої
системи документообігу суду від
22.04.2014року, у зв'язку із хворобою судді
Жельне С.Ч., справу призначено до
розгляду судді Аюповій Р.М.

Відповідно до розпорядження
заступника голови господарського суду
від 22.04.2014р., змінено склад судової
колегії та для розгляду справи № 922/1549/13
призначено судову колегію у складі:
головуючий суддя Аюпова Р.М., судді
Жигалкін І.П., Погорелова О.В.

Відповідно до розпорядження
заступника голови господарського суду
від 19.05.2014р., в зв"язку з закінченням
повноважень судді Погорелової О.В.,
змінено склад судової колегії та для
розгляду справи № 922/1549/13 призначено
судову колегію у складі: головуючий
суддя Аюпова Р.М., судді Жигалкін І.П.,
Бринцев О.В.

Ухвалою господарського суду від
17.06.2014р. залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивачів - Регіональне
відділення Фонду державного майна
України в Харківській області.

Відповідно до розпорядження
заступника голови господарського суду
від 01.07.2014р., в зв"язку з відпусткою
судді Бринцева О.В., змінено склад
судової колегії та для розгляду справи
№ 922/1549/13 призначено судову колегію у
складі: головуючий суддя Аюпова Р.М.,
судді Жигалкін І.П., Дзюба О.А.

Відповідно до розпорядження
заступника голови господарського суду
від 08.07.2014р., в зв"язку з хворобою судді
Дзюби О.А., змінено склад судової
колегії та для розгляду справи № 922/1549/13
призначено судову колегію у складі:
головуючий суддя Аюпова Р.М., судді
Жигалкін І.П., Жельне С.Ч.

Ухвалою господарського суду від
08.07.2014р. розгляд справи відкладався на
31.07.2014р. о 12:30 год. залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивачів - Фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2, м. Харків.

У призначеному судовому засіданні
07.08.2014р. прокурор позов підтримав,
наполягав на його задоволенні.

Представники позивачів, відповідачів
та першої третьої особи в призначене
судове засідання 07.08.2014р. не з"явились,
про причину неявки суд не повідомили.
Про час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.
Представником другого відповідача,
через канцелярію суду, надані
додаткові докази по справі (вх. №27497),
які колегія суддів досліджує та
долучає до матеріалів справи.

Присутній в судовому засіданні 07.08.2014р.
представник другої третьої особи
просив розглянути даний спір
відповідно до вимог чинного
законодавства. В наданих до
господарського суду поясненнях
представник ФОП ОСОБА_2 зазначив, що
спірний об"єкт нерухомості не належить
на праві власності ФОП ОСОБА_2, оскільки
у п.п. 1.1. та 1 договору купівлі-продажу
об"єкту незакінченого будівництва
"Спальний корпус санаторію "Ялинка",
укладеного між РВ ФДМУ в Харківській
області та ФОП ОСОБА_2, чітко визначено
предмет договору купівлі-продажу, який
передавався у власність покупцеві.
Зазначений у договорі об"єкт
незакінченого будівництва не має
літер, площі об"єкту, тощо. Крім того, на
теперішній час встановлено факт
знищення об"єкту нерухомості, який
належав ФОП ОСОБА_2, в зв"язку з чим,
даний об"єкт не може експлуатуватись.
Таким чином, рішення по даній справі не
може вплинути на права та обов"язки
третьої особи - ФОП ОСОБА_2

Присутній в судовому засіданні 07.08.2014р.
прокурор пояснив, що ним надані всі
необхідні для розгляду справи письмові
докази та вважає за можливе розглянути
справу по суті в даному судовому
засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо права господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, суд
дійшов висновку про достатність в
матеріалах справи доказів та
можливість розгляду справи за наявними
у справі матеріалами і документам.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи, всебічно
та повно дослідивши надані докази,
колегією суддів встановлено наступне.

Господарським судом Харківської
області розглянута справа 5023/9767/11 за
позовом Заступника прокурора
Харківської області в інтересах
держави в особі Державного агентства
України з управління державними
корпоративними правами та майном, м.
Київ; Державного підприємства
"Харківський НДІ технології
машинобудування" до Закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця"; Федерації
професійних спілок України; третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача: Дочірнє підприємство
"Санаторій Ялинка" Закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" про визнання
права власності.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19.03.2013 р. по
справі № 5023/9767/11 позов заступника
прокурора було задоволено повністю,
визнано право власності за державою в
особі Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном на спальний корпус
(літ. «А-5») на 200 місць загальною площею
3850,1 кв.м, розташований на території
АДРЕСА_1

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.05.2012 по
справі № 5023/9767/11 апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
лікувально - оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" було залишено без
задоволення, а рішення господарського
суду Харківської області від 19.03.2012 р.
по справі № 5023/9767/11 без змін.

Відповідно до витягу про державну
реєстрацію прав, Комунальним
підприємством "Зіївське БТІ" 13.06.2012 р. на
виконання рішення господарського суду
від 19.03.2012 було зареєстровано право
власності на спальний корпус (літ. «А-5»)
на 200 місць загальною площею 3850,1 кв.м,
розташований на АДРЕСА_1 за Державою в
особі Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном, правонаступником
якого є Міністерство промислової
політики України.

Проте, як встановлено Чугуївською
міжрайонною державною фінансовою
інспекцією, під час проведення
планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Харківській
науково-дослідний інститут технології
машинбудування" за період з 01.05.2010р. по
01.11.2013р., спальний корпус літ. "А-5" на 200
місць, загальною площею 3850,1 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_1
використовується ДП "Санаторій "Ялинка"
ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", про що
складено відповідний акт. При цьому
договору оренди між ДП "ХНДІТМ" та ДП
"Санаторій Ялинка" ЗАТ ЛОЗПУ
"Укрпрофоздоровниця" не укладено.

Використання державного майна другим
відповідачем підтверджується
поясненнями головного лікаря
Кривошликова Ф.І., листом від 09.2012р.,
направленим головним лікарем
Дочірнього підприємства "Санаторій
Ялинка" ПАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця".

Другий позивач, Державне підприємство
"Харківський научно-дослідний інститут
технології машинобудування"
зверталось з попередженням про
звільнення незаконно займаного
приміщення, що підтверджується листом
від 31.10.2012 р. № 350, яке залишено без
виконання.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що прокурор та позивачі
обґрунтовують свої вимоги тим, що
другий відповідач неправомірно
користується нерухомим майном, яке
належить на праві власності Державі в
особі Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном (правонаступником
якого є - Міністерство промислової
політики України), чим створює
перешкоди у здійсненні ним права
користування та розпорядження
зазначеним майном, внаслідок чого
державі завдані збитки у вигляді
недоотриманого доходу за фактичне
користування приміщеннями у розмірі
763501,00 грн., яка визначена Валківською
міжрайонною держфінінспекцією під час
проведення перевірки з питань
отримання коштів від експлуатації
спального корпусу літ. «А- 5» на 200 місць,
загальною площею 3850,1 кв.м,
розташованого на території санаторію
"Ялинка" за період з 29.05.2012 р. по 10.09.2012 р.,
про що було складено довідку від 19.09.2012
р.

Такі обставини, на думку прокурора,
свідчать про порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
держави в особі позивачів і є підставою
для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію доказам
які надані сторонами та викладеним
обставинам, з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції
України, статей 15,16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно ЦК України, одним із способів
захисту цивільних прав є також
припинення дії, яка порушує право,
пов'язаний зі вчиненням іншою особою
незаконних дій, спрямованих на
порушення права належної особи,
зокрема, коли іншою особою чиняться
перешкоди у здійсненні власником
повноважень користування та
розпорядження належним йому майном.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК
України, правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника
та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Колегія суддів зазначає про те, що
згідно ст. 3 Конституції України,
згідно якої людина, її життя і здоров'я,
недоторканість і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю;
ст.1 Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, ратифікованої Законом
України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожна
фізична особа або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Відповідно до частини п'ятої статті 12
ЦК України добросовісність набувача
презюмується.

Статтею 326 ЦК України передбачено, що у
державній власності є майно, у тому
числі грошові кошти, яке належить
державі Україна. Від імені та в
інтересах держави Україна право
власності здійснюють відповідно
органи державної влади. Управління
майном, що є у державній власності,
здійснюється державними органами, а у
випадках, передбачених законом, може
здійснюватися іншими суб'єктами.

Тобто, ст. 326 ЦК України є загальною
нормою, яка визначає порядок
здійснення права власності.

Частиною 5 ст. 22ГК України визначено, що
Держава реалізує право державної
власності у державному секторі
економіки через систему
організаційно-господарських
повноважень відповідних органів
управління щодо суб'єктів
господарювання, що належать до цього
сектора і здійснюють свою діяльність
на основі права господарського відання
або права оперативного управління.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним. А
відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа,
яка набула майно без достатньої
правової підстави, зобов'язана
повернути це майно.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Як було встановлено судом, рішенням
господарського суду Харківської
області від 19.03.2013 р. по справі № 5023/9767/11
позов заступника прокурора було
задоволено повністю, визнано право
власності за державою в особі
Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном на спальний корпус
(літ. "А-5") на 200 місць загальною площею
3850,1 кв.м, розташований на території
санаторію АДРЕСА_1.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.05.2012 по
справі № 5023/9767/11 апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
лікувально - оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" було залишено без
задоволення, а рішення господарського
суду Харківської області від 19.03.2012 р.
по справі № 5023/9767/11 без змін.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ч.2 ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Відповідно до витягу про державну
реєстрацію прав, Комунальним
підприємством "Зіївське БТІ" 13.06.2012 р. на
виконання рішення господарського суду
від 19.03.2012 було зареєстровано право
власності на спальний корпус (літ. "А-5")
на 200 місць загальною площею 3850,1 кв.м,
розташований на території санаторію
АДРЕСА_1, за Державою в особі Державного
агентства України з управління
державними корпоративними правами та
майном.

Відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 23.10.2013р. №834-р
"Питання Міністерства промислової
політики" погоджено пропозицію
Міністерства промислової політики
щодо можливості забезпечення
здійснення покладених на Міністерство
Указом Президента України від 19.07.2013р.
№389 "Про Міністерство промислової
політики України" функцій і
повноважень Державного агентства з
управління державними корпоративними
правами та майном, що припиняється.
Таким чином правонаступником
Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном - є Міністерство
промислової політики України.

Колегією суддів встановлено, що спірне
майно використовується без будь-яких
правових документів Дочірнім
підприємством "Санаторій Ялинка" ПАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (другим
відповідачем у справі). Використання
державного майна другим відповідачем
підтверджується письмовими
поясненнями головного лікаря
вищезазначеного
лікувально-оздоровчого закладу
Кривошликова Ф.І., поясненнями наданими
ним у судових засіданнях та листом від
вересня 2012р.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
матеріали справи містить лист від
31.10.2012 р. № 350 Державного підприємство
"Харківський научно-дослідний інститут
технології машинобудування" із
зверненнями з попередженням про
звільнення незаконно займаного
приміщення, що підтверджується листом,
яке залишено без виконання.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що спальний корпус (літ.
"А-5") на 200 місць загальною площею 3850,1
кв.м, розташований на території
санаторію АДРЕСА_1 належить на праві
власності держави в особі Міністерства
промислової політики України і дане
нерухоме майно використовуються без
будь-яких правових підстав другим
відповідачем, що порушує права
власника зазначеного майна.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що вимога
прокурора щодо усунення перешкод у
здійсненні власником майна права
користування та розпорядження спірним
майном - спальним корпусом (літ. "А-5") на
200 місць загальною площею 3850,1 кв.м,
розташованого на АДРЕСА_1 є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню у відношенні до другого
відповідача, оскільки саме в його
володінні фактично знаходитья
державне майно.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає
правових підстав для задоволення
позовної вимоги повернути нерухоме
майно, спрямованої до першого
відповідача, оскільки в його володінні
воно не перебуває.

Стосовно вимоги прокурора про
відшкодування збитків у сумі 763501,00 грн.,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації
мають право звертатись до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням; також
згідно статей 15, 16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та право
звернутися до суду за його захистом
відповідно до встановлених способів
захисту цивільних прав та інтересів
судом.

У відповідності до ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, серед іншого, є завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі, а згідно ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 11 ЦК України
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, у тому числі щодо
відшкодування кредиторові або іншій
особі збитків (шкоди), є зобов'язання,
які виникають з договорів та інших
правочинів або внаслідок завдання
шкоди (позадоговірна шкода).

Статтею 174 ГК України передбачено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати внаслідок заподіяння шкоди
суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Під шкодою розуміють зменшення або
втрату певного особистого чи майнового
блага.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правом фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Реальні збитки - це втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також втрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права.

Неодержаний прибуток (упущена вигода) -
це розрахункова величина втрати
очікуваного приросту в майні, що
базується на даних бухгалтерського та
податкового обліку, які беззастережно
підтверджують реальну можливість
отримання потерпілим суб'єктом
господарювання певних грошових сум чи
інших цінностей, якщо інший учасник
відносин у сфері господарювання не
допустив би правопорушення.

При обчисленні розміру упущеної
вигоди першочергове значення має
визначення достовірності (реальності)
тих доходів, які потерпіла особа
передбачала отримати за звичайних умов
цивільного обороту. Під звичайними
умовами обороту слід розуміти типові
для нього умови функціонування ринку,
на які не впливають непередбачені
обставини. Обов'язок щодо доведення
розміру тих доходів, яких особа
отримала б у разі непосягання на її
право, покладається на потерпілого.

Такий елемент, як наявність збитків,
полягає у будь-якому знеціненні блага,
що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача
збитків полягає у порушенні правової
норми, що виявляється у здійсненні
заборонених правовою нормою дій або в
утриманні в здійсненні наказів
правової норми діяти певним чином.

Для застосування деліктної
відповідальності необхідною є
наявність складу правопорушення, а
саме: протиправної поведінки особи,
шкідливого результату такої поведінки
(шкоди), причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та шкодою і
вини особи, яка заподіяла шкоду.

Колегія суддів враховує, що наведеної
правової позиції дотримується також
Верховний Суд України при здійсненні
перегляду судових рішень у справах зі
спорів про відшкодування збитків у
вигляді упущеної вигоди (постанови ВСУ
від 30.05.2006 у справі №42/266-6/492, від 20.02.2007 у
справі №39/300, від 03.04.2007 у справі
№2-14/144-2006(2-19/144-2006, 2-19/13778-2005) та від 11.03.2008
у справі №30/146-07-4216).

Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник,
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

Аналогічна за змістом правова норма
встановлена ст. 224 ГК України, згідно з
якою, учасник господарських відносин,
який порушив господарське зобов'язання
або установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Звертаючись до суду з позовом, прокурор
виходив з того, що протиправна
поведінка відповідача полягає у
використанні спірного нерухомого
майна спального корпусу літ. "А- 5" на 200
місць, розташованого на території
санаторію "Ялинка" без будь-яких
правових підстав, а вина
підтверджується матеріалами
прокурорської перевірки. Причинний
зв'язок полягає в неотриманні
позивачем доходу за використання
майна, який він отримав би в разі
наявності можливості володіти та
користуватись спірним майном. Таким
чином, прокурор вважає, що збитками в
даному разі слід розуміти неодержаний
прибуток (упущену вигоду). При цьому,
прокурор вважає, що розмір збитків
також визначено Валківською
міжрайонною держфінінспекцією під час
проведення перевірки з питань
отримання коштів від експлуатації
спального корпусу літ. "А-5" на 200 місць,
загальною площею 3850,1 кв.м,
розташованого на території санаторію
"Ялинка", виходячи з вартості путівок на
лікування за період з 29.05.2012р. по
10.09.2012р., про що свідчить довідка від
19.09.2012р. та акт планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства «Харківській
науково-дослідний інститут технології
машинобудування» за період з 01.05.2010р. по
01.11.2013р.

Натомість, колегія суддів вважає, що
сума збитків, яку просить стягнути
позивач та прокурор, обґрунтовується
умовним припущенням про можливість
отримання ним прибутку в результаті
випадкового збігу обставин, з огляду на
таке.

Наявність теоретичного обґрунтування
можливості отримання прибутку ще не є
підставою для його стягнення.
Стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди є одним із видів
цивільно-правової відповідальності.
Для застосування такої міри
відповідальності потрібна наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками і вини. За відсутності хоча
б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Проте, прокурор та позивачі не довели,
що позивачам дійсно було завдано
збитків, у чому полягає протиправна
поведінка та вина відповідачів, а також
не довели причинний зв'язок між такою
поведінкою і збитками, та сам розмір
збитків, що стягується.

Матеріалами справи повністю
спростовується твердження прокурора
про бездіяльність відповідачів в
укладанні договору.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що факт здійснення
відповідачем всіх необхідних та
законодавчо визначених дій для
укладення договору оренди виключає
наявність вини з боку відповідача , як
однієї із ознак, необхідної для
стягнення збитків за використання
державного майна - спального корпусу
літ. "А- 5" на 200 місць.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до ч.4 ст.623 ЦК України при
визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Вимога про відшкодування збитків у
вигляді неодержаних доходів (упущеної
вигоди) покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі належного виконання
боржником своїх обов'язків. При
визначенні реальності неодержаних
доходів мають враховуватися заходи,
вжиті кредитором для їх одержання. У
вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються ті збитки, які могли б
бути реально отримані при належному
виконанні зобов'язання.

Прокурор та позивачі не надали суду
доказів здійснення ними відповідних
заходів, спрямованих на уникнення
збитків.

Відтак, за відсутності вини
відповідачів, відсутні й правові
підстави для стягнення збитків у
вигляді неодержаного прибутку через не
укладення договору оренди на підставі
ч.1 ст.224 Господарського кодексу
України, ст.22 Цивільного кодексу
України.

Обставини справи свідчать про те, що
позивачами не вживались заходи щодо
одержання доходів у вигляді орендної
плати, а також заходи на уникнення
збитків, зокрема, позивачі не
звертались з листом-пропозицією до
відповідачів про укладення договору
оренди або з позовом про спонукання до
укладення договору оренди, тощо.

Таким чином, колегія суддів приходить
висновку, що прокурором,
держфінінспекцією та позивачами
безпідставно нараховані збитки у
вигляді недоотриманої орендної плати
за оренду державного майна на загальну
суму 219874,32 грн. за використання
відповідачами нерухомого майна
спального корпусу літ. "А- 5" на 200 місць
за ставками орендної плати, виходячи із
орендної ставки 5 відсотків та
залишкової вартості об'єкту, яка, на їх
думку, станом на 01.04.2010р. становила
1167464,88 грн

Водночас, колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст. 1 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", орендодавцем державного або
комунального майна можуть бути
підприємства, установи та організації -
щодо нерухомого майна, загальна площа
якого не перевищує 200 квадратних метрів
на одне підприємство, установу,
організацію, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна.

Як вбачається із змісту позовної заяви,
прокурор при звернені до суду не
визначив в якості позивача - Фонд
державного майна України або його
регіональне відділення, які, в свою
чергу, мали повноваження щодо передачі
об'єкту оренди - спального корпусу літ.
"А- 5" на 200 місць, площею 3850,1 кв. м. в
оренду, а нарахував збитки у вигляді
недоотриманої орендної плати за оренду
державного майна на користь позивачів ,
а отже, не має права позивачів, як
орендодавців вимагати та
кореспондуючий цьому праву обов'язок
орендаря сплачувати орендну плату,
колегія суддів зазначає, що прокурором,
всупереч положень ст.ст. 4-3, 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, не доведено
причинно-наслідкового зв'язку між
використанням відповідачами
нерухомого майна та збитками у вигляді
неодержаного доходу за використання
державного майна.

Прокурор та позивачі із посиланням на
Акт перевірки Валківської міжрайонної
держфінінспекції розраховували також
збитки - упущену вигоду, виходячи з
вартості путівок на лікування за
минулий період, які були реалізовані
дочірнім підприємством "Санаторій
Ялинка" з 29.05.2012р. по 10.09.2012р.

Проте, колегія суддів зазначає про те,
що для надання послуг з медичної
практики необхідною умовою є наявність
ліцензії згідно із п.20 статті 9 Закону
України "Про ліцензування певних видів
господарської діяльності"; згідно із
статтею 22 Закону України "Про курорти"
санаторно-курортні заклади - це заклади
охорони здоров'я, а перелік видів
санаторно-курортних закладів
затверджено Наказом Мінздраву від
28.10.2002 № 385; відповідно до ст.16 "Основ
законодавства України про охорону
здоров'я" заклади охорони здоров'я
підлягають акредитації у випадках та в
порядку, визначених Кабінетом
Міністрів України; Наказом Мінздраву
від 02.02.2011 № 49, зареєстрованому в
Мінюсті 09.02.2011 за № 171/18909 затверджено
Ліцензійні умови провадження
господарської діяльності з медичної
практики.

При цьому, прокурором та позивачами не
надано спроможних та допустимих
доказів в порядку ст. ст. 33,34 ГПК
України, того, що позивачі , на користь
яких прокурор просить стягнути упущену
вигоду у вигляді вартості путівок на
лікування, які були реалізовані
дочірнім підприємством "Санаторій
Ялинка" з 29.05.2012р. по 10.09.2012р., має право
здійснювати свою діяльність в
санаторно-курортній сфері, має
відповідні ліцензії, сертифікати
відповідності, наявність приміщень, в
тому числі допоміжних, обладнання та
медичних кадрів відповідної
кваліфікації та реально отримувати
від такої діяльність дохід шляхом
продажу путівок у "Санаторій Ялинка".

Водночас, другим відповідачем надано
до суду документи, що підтверджують
його право на надання послуг з
медичної практики та здійснення
діяльності в санаторно-курортній
сфері, зокрема, з продажу путівок на
оздоровлення та лікування.

Відтак, колегія суддів, вважає
безпідставними вимоги прокурора щодо
стягнення збитків у формі упущеної
вигоди у повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги прокурора підлягають
частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Одже, при
відмові у позові, судовий збір
покладається на прокурора, але у
відповідності до положень ст. 5 ЗУ "Про
судовий збір", прокурор звільнений від
сплати судового збору. Таким чином,
судовий збір за вимогу немайнового
характеру в сумі 1218,00 грн., в частині
якого задоволені позовні вимоги
прокурора, покладається на другого
відповідача по справі, до якого
пред"явлена зазначена вимога
прокурора.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 3, 55 Конституції України, ст. ст. 11, 12,
15, 16, 22, 316, 317, 321, 326, 387, 391, 623, 1212, 1166
Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 174,
224, 225 Господарського кодексу України,
статтями 1, 4, 12, 22, 27, 29, 32, 33, 35, 43, 49, 65, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов"язати Дочірнє підприємство
"Санаторій Ялинка" Закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (63434, Харківська
область, Зміївський район, с. Дачне,
ідентифікаційний код 02649650) усунути
перешкоди в користуванні та
розпорядженні майном - спальний корпус
(літ "А-5") на 200 місць шляхом звільнення
зайнятого приміщення, загальною площею
3850,1 кв.м, розташованого на АДРЕСА_1

Стягнути з Дочірнього підприємства
"Санаторій Ялинка" Закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (63434, Харківська
область, Зміївський район, с. Дачне,
ідентифікаційний код 02649650) на користь
державного бюджету України (одержувач
коштів - Управління державної
казначейської служби у Дзержинському
районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м.
Харків, 61166, , рахунок
3003, банк одержувача - Головне
управління державної казначейської
служби України у Харківській області,
МФО 851011, код бюджетної класифікації
22030001) - 1218,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.М.
Аюпова С.Ч. Жельне І.П. Жигалкін

справа № 922/1549/13