ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р.Справа № 922/2554/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання
Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (м. Харків)
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "КС" (м. Харків) про
стягнення 13789,95 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Счастлива Я.О. (довіреність
№38-1867 від 28.05.2010 р.);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство
"Харківські теплові мережі", звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "КС" на свою
користь заборгованість, яка виникла у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором постачання
теплової енергії №366 від 01.03.2002 р.
Відповідно вимог позовної заяви,
заявлена до стягнення сума
заборгованості становить 13789,95, з яких
12065,25 грн. - сума боргу за договором; 150,73
грн. - сума пені; 323,63 грн. - 3% річних; 1250,34
грн. - інфляційні витрати. Судові
витрати просить суд покласти на
відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні 04.08.2014 р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.

Відповідач у призначене судове
засідання 04.08.2014 р. не з'явився, ухвала
про порушення провадження у справі від
25.06.2014 р., що була направлена
відповідачеві рекомендованим листом
за його поштовою адресою, вказаною в
позовній заяві, яка також співпадає з
адресою в наданій позивачем довідці з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців з
офіційного сайту irc.gov.ua від 04.07.2014 р.,
повернулись до господарського суду з
довідкою Укрпошти про закінчення
терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011, особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Згідно Інформаційного листа Вищого
господарського суду України N 01-8/1228,
02.06.2006 року "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"
до повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що відповідач
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи й
відсутність представника відповідача
не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає, згідно ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, за
можливе розгляд справи за позовної
заявою позивача за наявними у справі і
додатково наданими на вимогу суду
матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

01.03.2002 р. між КП „Харківські теплові
мережі" (енергопостачальна
організація) та ТОВ "КС" (споживач) було
укладено договір постачання теплової
енергії №366.

Відповідно до умов договору позивач
(енергопостачальна організація)
зобов'язався постачати відповідачеві
(споживачеві) теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
відповідач зобов'язався оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені договором.

У відповідності до п.6.3 договору
відповідач повинен був за 3 дні до
початку розрахункового періоду
сплатити позивачу попередню оплату
вартості, необхідного обсягу теплової
енергії, що і є заявкою на наступний
розрахунковий період з урахуванням
залишкової суми (сальдо) розрахунків
на початок розрахункового періоду.

Згідно п.6.5. договору різниця між
заявленою та фактично спожитою
енергією мала бути оплачена
відповідачем не пізніше як в термін 5
банківських днів з часу отримання
рахунку на оплату.

Позивач свої зобов'язання виконав в
повному обсязі, на підставі
вищезазначеного договору в період з
жовтня 2012 року по квітень 2014 року
здійснив відпуск теплової енергії
відповідачу та направив на його
адресу рахунки на оплату спожитої
теплової енергії за вищевказаний
період, що підтверджується матеріалами
справи. Факт користування тепловою
енергією у приміщенні, в якому
знаходився відповідач в спірний
період, за адресою: м. Харків, вул
Панцерника Потьомкіна, б. 1,
підтверджується актами про включення
та відключення опалення, підписаними
представниками КП "Харківські теплові
мережі" та повноважним представником
балансоутримувача житлового будинку
за адресою: м. Харків, вул Панцерника
Потьомкіна, б. 1.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень позивача, відповідач частково
виконав обов'язок з перерахування
грошових коштів за надані послуги з
теплопостачання в спірний період,
внаслідок чого несплаченою залишилось
сума у розмірі 12065,25 грн.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Майново-господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають на
підставі договорів (ст. 179 Цивільного
кодексу України) і сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору (ст. 627
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та
приймаючи до уваги вимоги ст. 526
Цивільного Кодексу України, а саме те,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
наявність заборгованості перед
позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога про стягнення основної
заборгованості за договором
постачання теплової енергії №366 від
01.03.2002 р. в сумі 12065,25 грн. правомірна та
обґрунтована, така, що не спростована
відповідачем, тому підлягає
задоволенню.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Приписами частини 1 статті 216 ГК України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Положеннями частини 2 статті 217 ГК
України визначено, у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні санкції
(неустойка, штраф, пеня - частина 1
статті 230 ГК України);
оперативно-господарські санкції.

Відповідно до п. 7.2.3 договору, в разі
несвоєчасної оплати за спожиту теплову
енергію - нараховується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ
належної до сплати суми за кожен день
прострочення.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок пені, суд дійшов висновку,
що позовна вимога щодо стягнення з
відповідача пені в сумі 150,73 грн.
підлягає задоволенню як правомірна.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок 3% річних, суд дійшов
висновку, що позовна вимога щодо
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
323,63 грн. підлягає задоволенню як
правомірна.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок інфляційні витрат, суд
дійшов висновку, що позовна вимога щодо
стягнення з відповідача інфляційні
витрат в сумі 1250,34 грн. підлягає
задоволенню як правомірна.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "КС" ( 61096, м. Харків,
вул. Танкопія, б. 9А, кв. 95; ; р/р 0073 в ХЦО ПІБ, МФО 351458 ) на
користь Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" ( 61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, 11; р/р 13
ВАТ "Державний ощадний банк України",
МФО 351823, )
заборгованість за договором в розмірі
12065,25 грн.; пеню в розмірі 150,73 грн.; 3%
річних в розмірі 323,63 грн.; інфляційні
витрати в розмірі 1250,34 грн. та судові
витрати в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.08.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова