ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року Справа № 1/136

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Рогач Л.І.- головуючого, Бакуліної
С.В.,Коробенка Г.П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Мостнафта"на постановуЛьвівського
апеляційного господарського суду від
02.06.2014у справі№ 1/136господарського суду
Львівської областіза
позовомЛьвівського міжрайонного
природоохоронного прокурора у
Львівській області, в інтересах
держави в особі: Підберізцівської
сільської ради, Пустомитівської
районної ради, Львівської обласної
радидоТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Мостнафта"простягнення
заборгованості за участю
представників: прокурорБоднарчук В.М. -
пост. № 023013;позивачівне з'явилися (про
час і місце судового засідання
повідомлені належно);відповідачане
з'явився (про час і місце судового
засідання повідомлені належно);

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду звернувся
Львівський міжрайонний
природоохоронний прокурор у
Львівській області в інтересах держави
в особі Підберізцівської сільської
ради, Пустомитівської районної ради та
Львівської обласної ради з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостнафта"
заборгованості в сумі 311894 грн. (в т.ч.
Підберізківській сільській раді - 60%
вказаної суми втрат - 187136,40 грн.,
Пустомитівській районній раді - 15%
вказаної суми втрат - 46784,10 грн.,
Львівській обласній раді - 25% вказаної
суми втрат - 77973,50 грн.).

Позов вмотивований приписами статей 207,
208, 209 Земельного кодексу, відповідачем
обов'язку відшкодувати втрати
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва, що
виникли внаслідок вилучення земельної
ділянки для потреб, не пов'язаних із
сільськогосподарським та
лісогосподарським виробництвом.

Відповідач у відзиві на позов просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на вимоги статті 207
Земельного кодексу України, статтю 1
Закону України "Про особисте
сільськогосподарське господарство" та
вважає вимоги позивачів щодо
необхідності відшкодування втрат при
зміні цільового призначення даної
земельної ділянки безпідставними,
оскільки дана земельна ділянка,
придбана від трьох фізичних осіб, не
використовувалась для товарного
виробництва сільськогосподарської
продукції.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 10.04.2014 (суддя
Долінська О.З.) позов задоволено,
стягнуто з відповідача на користь
Підберезцівської сільської ради - 187136,40
грн., Пустомитівської районної ради -
46784,10 грн., Львівської обласної ради -
77973,50 грн.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014 (судді:
Якімець Г.Г. - головуючий, Бойко С.М.,
Данко Л.С.) рішення місцевого
господарського суду залишено без змін
з огляду на його законність та
обгрунтованість.

Не погоджуючись з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мостнафта" подало до
Вищого господарського суду України
касаційну скаргу, в якій просить
ухвалені по справі судові рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу,
скаржник зазначив, що судами
попередніх інстанцій неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, та порушено норми
матеріального та процесуального права,
а саме: статті 4, 22 Господарського
процесуального кодексу України, статтю
1 Закону України "Про особисте
селянське господарство", оскільки дана
земельна ділянка не використовувалась
відповідачем та попередніми
власниками для товарного виробництва
сільськогосподарської продукції, а
використовувалась для власних потреб;
чинне законодавство не передбачає
обов'язку відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва у
спірних правовідносинах, відтак,
вимоги позивачів щодо необхідності
відшкодування втрат при зміні
цільового призначення даної земельної
ділянки безпідставні.

Позивачі не подали відзив на касаційну
скаргу те не скористалися правом на
участь представника в судовому
засіданні.

Відповідач направив клопотання про
відкладення розгляду справи з огляду
на неможливість прибуття в судове
засідання; клопотання про відкладення
розгляду справи відхилено колегією
суддів відповідно до приписів статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки позивач не навів
обставин, що свідчать про неможливість
розгляду касаційної скарги у даному
судовому засіданні, участь
представників у судовому засіданні
обов'язковою не визнавалась.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення прокурора, присутнього у
судовому засіданні, перевіривши наявні
матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні та постанові,
колегія суддів вважає, що касаційна
скар га не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підстав встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати чи вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду або відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, Львівською міжрайонною
природоохоронною прокуратурою у
Львівській області проведено
перевірку щодо додержання вимог статей
207, 208, 209 Земельного кодексу України та
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1279 від 17.11.1997 "Про розміри та Порядок
визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню", якою
встановлено таке:

- 23.10.2008 Пустомитівською районною
державною адміністрацією прийнято
розпорядження №634 "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки по зміні цільового
призначення ТзОВ "Мостнафта" з ведення
підсобного сільського господарства на
будівництво комплексу дорожнього
сервісу", яким затверджено проект
відведення по зміні цільового
призначення земельної ділянки ТзОВ
"Мостнафта" площею 1,2000 га для
будівництва комплексу дорожнього
сервісу та змінено цільове призначення
земельної ділянки, переданої
відповідачу для ведення підсобного
сільського господарства площею 1,2000 га
на будівництво комплексу дорожнього
сервісу на території Підберізцівської
сільської ради за межами населеного
пункту.

- відповідно до пункту 3 вказаного
розпорядження відповідач зобов'язаний
в двомісячний термін відшкодувати
втрати сільськогосподарського
виробництва.

- Головним управлінням Держкомзему у
Львівській області 26.09.2008 погоджено
розрахунок втрат
сільськогосподарського виробництва
при зміні цільового призначення
земельної ділянки, придбаної
відповідачем та визначено втрати, які
підлягають відшкодуванню у розмірі -
311894 грн.

- відповідач втрати
сільськогосподарського виробництва, у
передбачений пунктом 3 розпорядження №
634 від 23.10.2008 строк, не сплатив.

30.12.2008 Львівською міжрайонною
природоохоронною прокуратурою у
Львівській області винесено припис
(вих. № 997 вих.08) про усунення порушень
закону, у відповідь на який відповідач
у листі за вих.№01-27 від 10.02.2009
зобов'язався в найкоротші терміни
сплатити заборгованість, та повідомив
прокуратуру, що перший платіж буде
проведено не пізніше 17.02.2009.

Однак, відповідач вимог припису
прокуратури про усунення порушень
закону не виконав, нараховані втрати
сільськогосподарського виробництва не
відшкодував.

Задовольняючи позов, суди вказали на
доведеність заборгованості
відповідача із відшкодування втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва
відповідно до приписів статей 207, 209
Земельного кодексу України, постанови
Кабінету Міністрів України № 1279 від
17.11.1997 "Про розміри та Порядок
визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню",
розпорядження голови Пустомитівської
районної державної адміністрації № 634
від 23.10.2008 "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по зміні цільового призначення
ТзОВ "Мостнафта" з ведення підсобного
сільського господарства на
будівництво комплексу дорожнього
сервісу на території Підберізцівської
сільської ради за межами населеного
пункту".

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20.08.2010 у
справі №2а-6828/09/1370 задоволено позов
ТзОВ "Мостнафта" до Головного
управління Держкомзему у Львівській
області та Пустомитівської районної
державної адміністрації про визнання
незаконним та скасування розрахунку
втрат сільськогосподарського
виробництва при зміні цільового
призначення земельної ділянки,
погодженого Головним управлінням
Держкомзему у Львівській області від
26.09.2008 та п.3 розпорядження голови
Пустомитівської районної державної
адміністрації №634 від 23.10.2008, яким
встановлюється вимога сплати втрат
сільськогосподарського виробництва в
сумі 311894грн.; постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02.04.2013 по справі №31923/10 скасовано
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20.08.2010 у
справі №2а-6828/09/1370 та прийнято нову,
якою в задоволенні позову відмовлено з
огляду на помилкове ототожнення судом
першої інстанції поняття "вилучення
земельної ділянки для суспільних
потреб" та "вилучення земель
сільськогосподарського призначення
для потреб, не пов'язаних із
сільськогосподарським виробництвом",
які мають різну правову природу.

Судова колегія зазначає, що відповідно
до статті 14 Конституції України земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави.

Статтею 1 Закону України "Про
землеустрій" визначено, що цільовим
призначенням земельної ділянки є її
використання за призначенням,
визначеним на підставі документації із
землеустрою у встановленому
законодавством порядку. Цільове
використання (використання за цільовим
призначенням) земельної ділянки
вважається одним із принципів
земельно-правового регулювання згідно
зі ст.ст. 19, 96 ЗК України.

Земельний кодекс України визначає
юридичні факти, з настанням яких, мають
бути відшкодовані зазначені втрати, а
також закріплює умови та регулює
порядок відшкодування таких втрат, а
також порядок використання одержаних
коштів. Згідно з статтею 20 Земельного
кодексу України віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади, Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень. Зміна цільового
призначення земельних ділянок
здійснюється за проектами землеустрою
щодо їх відведення.

Частиною 3 наведеної вище статті
Земельного кодексу України
встановлено, що зміна цільового
призначення земельних ділянок
приватної власності здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок. Зміна цільового призначення
земельних ділянок приватної власності
провадиться: щодо земельних ділянок,
розташованих у межах населеного
пункту, - сільською, селищною, міською
радою; щодо земельних ділянок,
розташованих за межами населених
пунктів, - районною державною
адміністрацією, а щодо земельних
ділянок, розташованих за межами
населених пунктів, що не входять до
території району, або в разі якщо
районна державна адміністрація не
утворена, - Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, обласною державною
адміністрацією. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
приватної власності, цільове
призначення якої змінюється,
розробляється на замовлення власника
земельної ділянки без надання дозволу
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органу виконавчої влади, органу
місцевого самоврядування на його
розроблення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22
Земельного кодексу України, землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей. До земель
сільськогосподарського призначення
належать, зокрема,
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги).

Згідно з частиною 3 статті 22 Земельного
кодексу України землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування: а) громадянам - для
ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; б)
сільськогосподарським підприємствам -
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; в)
сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства; г)
несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства; ґ)
оптовим ринкам сільськогосподарської
продукції - для розміщення власної
інфраструктури.

Відповідно до положень статті 207
Земельного кодексу України втрати
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва
включають втрати
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників, а також втрати,
завдані обмеженням у
землекористуванні та погіршенням
якості земель. Відшкодуванню
підлягають втрати
сільськогосподарських угідь (ріллі,
багаторічних насаджень, перелогів,
сінокосів, пасовищ), лісових земель та
чагарників як основного засобу
виробництва в сільському і лісовому
господарстві внаслідок вилучення
(викупу) їх для потреб, не пов'язаних із
сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом.
Відшкодуванню підлягають також втрати,
завдані обмеженням прав власників
землі і землекористувачів, у тому числі
орендарів, або погіршенням якості
угідь внаслідок негативного впливу,
спричиненого діяльністю громадян,
юридичних осіб, органів місцевого
самоврядування або держави, а також у
зв'язку з виключенням
сільськогосподарських угідь, лісових
земель і чагарників із господарського
обігу внаслідок встановлення
охоронних, санітарних та інших
захисних зон. Втрати
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва
компенсуються незалежно від
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам. Втрати
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва
визначаються у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Під втратами сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва слід
розуміти зміну цільового призначення
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та ділянок під чагарниками в
зв'язку з необхідністю їх використання
для несільськогосподарських потреб, а
також неможливість використання
земельної ділянки в повному обсязі у
зв'язку із встановленням обмежень у
землекористуванні та погіршенням
якості земель.

Закріплені в Земельному кодексі норми
щодо відшкодування втрат
сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва
спрямовані на забезпечення
раціонального використання і охорони
особливо цінних земель
сільськогосподарського призначення та
земель лісового фонду з метою
збереження їх кількісного і якісного
стану. Відшкодування втрат передбачає
компенсацію суспільству негативних
наслідків соціально-економічного,
екологічного характеру, що наступають
внаслідок переведення особливо цінних
земель сільськогосподарського
призначення та лісового фонду в інші
категорії земель, а також у разі
обмеження землекористування чи
погіршення якості земель як
національного надбання, що перебуває
під особливою охороною держави.

Відшкодування втрат
сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва
здійснюється незалежно від того, в якій
власності перебувають зазначені
угіддя. Важливим є те, що рілля,
багаторічні насадження, перелоги,
сінокоси, пасовища, лісові землі та
землі під чагарниками втрачають свою
функцію головного засобу виробництва в
сільському й лісовому господарстві та
вибувають з господарського обороту,
або ж погіршується їхня якість чи
встановлюється обмежений режим
їхнього використання за цільовим
призначенням.

Пунктом 4 Порядку визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.11.1997 № 1279,
передбачено, що відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва,
спричинених вилученням
сільськогосподарських угідь для цілей,
не пов'язаних із веденням сільського
господарства, провадиться юридичними і
фізичними особами в двомісячний термін
після затвердження в установленому
порядку проекту відведення їм
земельних ділянок.

З наведених приписів законодавства
вбачається, що підставою для
відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва є
зміна категорії земельної ділянки із
земель сільськогосподарського
призначення на землі іншої категорії.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 2
статті 69 Бюджетного кодексу України
кошти від відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва
зараховуються у розмірі: 100 відсотків -
до бюджетів міст Києва та Севастополя,
25 відсотків - до бюджету Автономної
Республіки Крим та обласних бюджетів, 75
відсотків - до бюджетів міст
республіканського Автономної
Республіки Крим та обласного значення,
15 відсотків - до районних бюджетів, 60
відсотків - до бюджетів міст районного
значення, селищ і сіл.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що земельна ділянка
сільськогосподарського призначення
площею 1,2000га мала використовуватись
відповідачем для ведення підсобного
сільського господарства; оскільки її
цільове призначення розпорядженням
голови Пустомитівської РДА №634 від
23.10.2008 змінено для будівництва
комплексу дорожнього сервісу,
відповідач зобов'язаний сплатити
відповідні втрати
сільськогосподарського виробництва.

Суди дослідили, що відповідач доказів
сплати нарахованих втрат у сумі 311894
грн. не надав та не спростував
правомірність нарахування втрат
сільськогосподарського виробництва
згідно з розрахунком позивача.

Посилання скаржника на те, що земельна
ділянка не використовувалась ним для
товарного виробництва
сільськогосподарської продукції не
може бути взято до уваги, оскільки
невикористання земельної ділянки не є
підставою для зміни її цільового
призначення як земель
сільськогосподарського призначення;

Таким чином, у відповідача в силу вимог
статті 207 Земельного кодексу України,
Порядку визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.11.1997 №1279 та
розпорядження голови Пустомитівської
районної державної адміністрації №634
від 23.10.2008 "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по зміні цільового призначення
ТзОВ "Мостнафта" з ведення підсобного
сільського господарства на
будівництво комплексу дорожнього
сервісу на території Підберізцівської
сільської ради за межами населеного
пункту" виник обов'язок відшкодувати
втрати сільськогосподарського
виробництва.

Правова позиція зі спірних
правовідносин викладена у постанові
Верховного Суду України від 22.10.2013р. №
21-313а13, яка в силу статті 11128
Господарського процесуального кодексу
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Судове рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого та постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків, що господарські суди
в порядку статей 43, 99, 101 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно та об'єктивно
розглянули в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності;
дослідили подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень докази; правильно
застосували норми матеріального та
процесуального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Як наслідок, прийняті судами рішення та
постанова відповідають статтям 43, 84 та
105 Господарського процесуального
кодексу України вимогам щодо
законності та обґрунтованості
судового рішення, підстав для їх
скасування з мотивів, наведених у
касаційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119,
статтею 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мостнафта
залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014 у справі
№ 1/136 Господарського суду Львівської
області а рішення Господарського суду
Львівської області від 10.04.2014 залишити
без змін.

Головуючий
Л. Рогач

Судді
С. Бакуліна

Г. Коробенко