ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

07 серпня 2014 р. Справа № 902/952/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні
ініціативи", м.Бровари, Київська
область

до: Публічного акціонерного товариства
"Браїлівське", смт.Браїлів, Жмеринський
район, Вінницька область

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Волари Експорт",
м.Київ

про стягнення 1 091 480 грн 30 коп.
заборгованості за договором № 02/04-03з
від 02.04.2009 р.

За участю секретаря судового засідання
Кондратенко Т.І.

За участю представників:.

позивача: Дудчик О.М., довіреність б/н
від 04.07.2014 р.

відповідача: не з'явився.

третьої особи: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
подано позов до Публічного
акціонерного товариства "Браїлівське"
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Волари Експорт" про
стягнення 1 090 480,30 грн заборгованості за
договором № 02/04-03з від 02.04.2009 р., з яких 827
449,93 грн. боргу, 86 570,70 грн. інфляційних
втрат, 11 969,69 грн 3 % річних, 165 489,98 грн
штрафу.

Ухвалою суду від 04.07.2014 р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/952/14 та призначено її до розгляду на
24.07.2014 р..

В зв'язку з неподанням витребуваних
доказів та неявкою в судове засідання
представників відповідача та третьої
особи розгляд справи було відкладено
до 07.08.2014 р.

Відповідач та третя особа в судове
засідання не з'явились, витребуваних
доказів не надали, причин неявки та
неподання доказів не повідомили, хоча
про дату, час та місце судового
засідання повідомлялись належним
чином - ухвалою від 24.07.2014 р., яка
надсилалась рекомендованим листом,
надіслання та вручення якої 30.07.2014 р.
уповноваженому представнику
відповідача за адресою вул.Заводська, 7,
смт.Браїлів, Жмеринський район,
Вінницька область стверджується
поштовим повідомлення про вручення
поштової кореспонденції за № 662.

Слід зазначити, що згідно спеціального
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 18942098
місцезнаходженням відповідача
значиться вул.Заводська, 7, смт.Браїлів,
Жмеринський район, Вінницька область,
23130, яка є ідентичною тій по якій було
направлено останньому ухвалу про
порушення провадження справі у даній
справі.

Ухвала надіслана на адресу третьої
особи за адресою вказаною в
спеціальному витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців №
18942099 - вул.Тираспільська, 43, м.Київ, 04136 -
повернулась до суду з відміткою
відділення поштового зв'язку "фірми
немає".

Суд зауважує, що 28.07.2014 р. до суду
надійшов лист відповідача в якому
останній повідомив про фактичне
місцезнаходження третьої особи -
вул.Пимоненко, 13, а/с 60, м.Київ, 04050.

З врахуванням наведеного суд додатково
надіслав 29.07.2014 р. третій особі на
вказану адресу примірник ухвали від
24.07.2014 р. з метою належного повідомлення
останньої про дату, час та місце
судового засідання.

Разом з тим, суд констатує, що
відповідачем та третьою особою не
подано клопотань, заяв, телеграм, в тому
рахунку і щодо перенесення розгляду
справи, її відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника, а
конверт з ухвалою суду надісланий на
адресу третьої особи за адресою -
вул.Пимоненко, 13, а/с 60, м.Київ, 04050 - на
момент проведення судового засідання
до суду не повернувся, що з врахуванням
Нормативів і нормативних строків
пересилання поштових відправлень
затверджених наказом Міністерства
інфраструктури України від 28.11.2013 року
№ 958 свідчить про її отримання
останньою.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача та третьої
особи належним чином про час і місце
розгляду судової справи і забезпечення
явки останніх в судове засідання для
реалізації ними права на судовий
захист своїх прав та інтересів.

Оскільки норми ст.ст.38, 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач та третя особа своїм
правом на участь у засіданні суду та
наданні письмових або усних пояснень
не скористались, а тому, беручи до уваги
приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо
строків вирішення спору та той факт, що
неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

За відсутності відповідного
клопотання справа розглядається без
фіксації судового процесу технічними
засобами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

03.06.2014 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Волари Експорт"
(Клієнт) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
(Фактор) укладено договір факторингу №
01, відповідно до п.2.1 якого Фактор в
порядку та на умовах визначених цим
Договором зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження Клієнта
за плату, а Клієнт зобов'язується
відступити Факторові свої права
грошової вимоги до Боржників за
основними договорами в розмірі та на
умовах передбачених цим Договором
(а.с.10-17, т.1).

Опис, характеристика, обсяг та розмір
Прав вимоги до Боржників за основними
договорами, що відступаються
відповідно до умов цього договору
зазначені в Додатку № 1 до цього
Договору (п.2.2 Договору).

Згідно п.2.3 Договору Права вимоги
вважаються відступленими Фактору в
день підписання цього Договору. Після
переходу Прав вимоги до Фактора
останній стає кредитором по відношенню
до Боржників та набуває відповідні
права вимоги.

Пунктом 4.1.4 Договору визначено, що
Фактор має право вступати у якості
процесуального
правонаступника/сторони у виконавчому
провадженні у будь-який судовий
процес/виконавче провадження щодо
боржника (-ів), здійснювати всі
необхідні дії для визнання Фактора як
нового кредитора та процесуального
правонаступника Клієнта в договірних
відносинах/існуючих
судових/виконавчих провадженнях між
Клієнтом, Боржником (-ами), що
стосуються відступлених Прав вимог за
Основним (-и) договором (-ами).

Сторонами також підписано Додаток № 1
до Договору згідно якого, з поміж
іншого, Фактору відступлені права
вимоги за договором про надання
безвідсоткової фінансової допомоги на
зворотній основі № 02/04-03з від 02.04.2009 р., а
саме: право вимоги фінансової допомоги
в сумі 827 449,93 грн; право вимоги сплати
неустойки (пені, штрафів) у випадку
невиконання Боржником зобов'язань за
Основним Договором; інші права грошовї
вимоги, строк платежу за якими настав
(наявна вимога), а також права вимоги,
які виникнуть в майбутньому (майбутня
вимога) на підставі Основного Договору;
інші будь-які Права вимоги до Боржника
за Основним Договором, що існують на
момент укладення цього Договору та/або
виникнуть в майбутньому відповідно до
умов Основного Договору (а.с.18-22, т.1).

Крім того, сторонами підписано акт
прийому-передачі оригіналів
документів (а.с.23-24, т.1).

Листом від 10.06.2014 р. № 31/01 ТОВ "Волари
Експорт" повідомило ТОВ "Кристал" про
укладення 03.06.2014 р. договору факторингу
№ 01 з ТОВ "Кредитні ініціативи" (а.с.25-27,
т.1).

Як вбачається з матеріалів справи
02.04.2009 р. між ТОВ "Волари Експорт"
(Позикодавець) та СВАТ "Браїлівське"
(Позичальник) укладено договір про
надання безвідсоткової фінансової
допомоги на зворотній основі № 02/04-03з
згідно п.1.1 якого Позикодавець надає
безвідсоткову фінансову допомогу на
зворотній основі Позичальнику в
розмірі 2 500 000,00 грн з метою поповнення
обігових коштів, а Позичальник приймає
ці кошти, користується ними та повертає
їх відповідно до умов та у строки,
передбачені цим Договором без сплати
відсотків за користування нею (а.с.28-29,
т.1).

Пунктами 2.1, 3.1 Договору погоджено строк
надання Допомоги - протягом 5 робочих
днів та строк її повернення - до 31.12.2009 р.

18.12.2009 р. сторони уклали додаткову угоду
№ 1 якою внесли зміни щодо строку
повернення допомоги - до 31.12.2011 р. (а.с.30,
т.1).

29.12.2011 р. сторони (зі сторони
позичальника Публічне акціонерне
товариство "Браїлівське") уклали
додаткову угоду № 2 якою внесли зміни
щодо строку повернення допомоги - до
31.12.2013 р. (а.с.31, т.1).

Із матеріалів справи слідує, що за
договором від 02.04.2009 р. № 02/04-03з ТОВ
"Волари Експорт" перерахувало на
рахунок відповідача 03.04.2009 р. 2 500 000,00
грн, а останній повернув 24.06.2010 р. - 459
085,34 грн, а 25.06.2010 р. - 1 213 464,73 грн.

Таким чином заборгованість
відповідача по договору від 02.04.2009 р.
№ 02/04-03з становить 827
449,93 грн,.

Обставини щодо надання грошових
коштів, їх повернення, фіксування
розміру боргу підтверджується
наявними у справі платіжними
дорученнями, довідками банку,
оборотно-сальдовими відомістями по
рахункам 6854, 3774, обопільнопідписаними
актами звірки, балансовою довідкою від
03.06.2014 р. 20/01 (а.с.32-37, т.1).

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини. Цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
безпосередньо із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
господарську діяльність, а також із
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

З моменту укладення між позивачем та
третьою особою Договору від 03.06.2014 р. № 1
між ними виникли правовідносини
регулювання яких здійснюється главою 73
"Факторинг", ст.ст.1077-1086 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором.

Частиною 3 ст.1081 ЦК України встановлено,
що клієнт не відповідає за невиконання
або неналежне виконання боржником
грошової вимоги, право якої
відступається і яка пред'явлена до
виконання фактором, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Боржник зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж (ч.1 ст.1082 ЦК України).

Враховуючи, що право вимоги яке є
предметом Договору факторингу по
даному спору виникло з договору позики
суд приймає до уваги також наступні
положення законодавства.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із змісту дослідженого судом договору
від 02.04.2009 р. з врахуванням додаткових
угод до нього випливає, що відповідач
мав повернути фінансову допомогу до
31.12.2013 р.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Враховуючи наведені вище приписи
законодавства та встановлені
обставини, суд приходить до висновку
про правомірність заявленої позивачем
вимоги про стягнення з відповідача 827
449,93 грн. боргу з неповернутої позики за
договором від 02.04.2009 р.

Розглянувши вимоги позивача про
стягнення з відповідача штрафу, 3 %
річних та інфляційних втрат за період з
01.01.2014 р. по 25.06.2014 р. суд дійшов
наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до
п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Частиною першою ст. 548 Цивільного
кодексу України встановлено, що
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 5.2 Договору від 02.04.2009 р. № 02/04-03з
встановлено, що у випадку прострочення
Позичальником строку повернення
допомоги, останній сплачує Позикодавцю
штраф у розмірі 20 % від розміру
допомоги, передбачено п.1.1.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо
стягнення штрафу, 3 % річних,
інфляційних втрат є правомірними,
оскільки відповідають умовам
укладеного договору та чинного
законодавства.

Перевіркою правильності наданого
позивачем розрахунку штрафу, 3 % річних
та інфляційних втрат не виявлено
помилок в зв'язку з чим позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню
заявлених розмірах.

При цьому суд зазначає, що за умовами
Договору від 02.04.2009 р. сбазою для
обрахунку штрафу являлась сума позики,
яка надавалась, в той час як позивач
нараховував штраф від простроченої
суми позики, що є значно меншим і
являється його виключним правом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду жодних доказів в
спростування позовних вимог позивача
щодо стягнення боргу, штрафу, 3 % річних,
інфляційних втрат, в тому рахунку
доказів проведення розрахунків
(платіжні доручення, виписки
банківських установ щодо руху коштів,
квитанції до прибуткових касових
ордерів).

За таких обставин, суд дійшов висновку
про повне задоволення позову.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на відповідача відповідно
до ст. 49 ГПК України.

При розподілі судового збору суд
вважає необхідним достягнути з
позивача в доход Державного бюджету
України суму недоплаченого судового
збору позаяк останнім сплачено при
поданні позовної заяви 21 809,62 грн
судового збору.

Водночас при перевірці розрахунку
позивача виявлено, що ціна позову
складає 1 091 480,30 грн, а не 1 090 480,30 грн, як
визначив позивач, виходячи з чого сума
судового збору, яка підлягала сплаті
становить 21 829,61 грн, виходячи з чого з
позивача підлягає стягненню 19,99 грн
судового збору.

07.08.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 48,
49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Браїлівське",
вул.Заводська, 7, смт.Браїлів,
Жмеринський район, Вінницька область,
23130 (ідентифікаційний код - 00385661) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні
Ініціативи", Бульвар Незалежності, 14,
м.Бровари, Київська область, 07400
(ідентифікаційний код 35326253) - 827 449 грн 93
коп. - боргу, 165 489 грн 98 коп. - штрафу, 11 969
грн 69 коп. - 3 % річних, 86 570 грн 70 коп. -
інфляційних втрат, 21 829 грн 61 коп. -
відшкодування витрат на сплату
судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні
Ініціативи", Бульвар Незалежності, 14,
м.Бровари, Київська область, 07400
(ідентифікаційний код 35326253) - 19 грн 99
коп. - судового збору в доход Державного
бюджету України.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати відповідачу
та третій особі рекомендованим листом
з повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Повне рішення складено 12 серпня 2014 р.

Суддя
Банасько О.О.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу - вул. Заводська, 7, смт.
Браїлів, Жмеринський район, Вінницька
область, 23130.

3 - третій особі - вул. Тираспільська, 43,
м. Київ, 04136.