РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
Справа № 918/531/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак
А.В.

судді
Петухов М.Г. ,

судді
Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання
Лукащик Г.В.

за участю представників сторін:

позивача - Шевчишин І.З., дов. в справі

відповідача - Поліщук С.О., дов. в сппаві

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Державного
підприємства "Сарненське лісове
господарство" на рішення
господарського суду Рівненської
області від 04.06.14 р.

у справі № 918/531/14 (суддя Войтюк В.Р. )

за позовом Державного
територіально-галузеве об'єднання
"Львівська залізниця" в особі
відокремленого підрозділу "Львівська
дирекція залізничних перевезень"

до Державного підприємства "Сарненське
лісове господарство"

про стягнення в сумі 20 455 грн. 00 коп.

Розпорядженням в.о. голови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.08.2014 року у
зв"язку із тимчасовою непрацездатністю
судді Олексюк Г.Є. та перебуванням у
відпустці судді та ОСОБА_4, у справі
№918/531/14 внесено зміни до складу колегії
суддів, окрім зміни головуючого судді.
Визначено колегію у складі: головуючий
суддя Гудак А.В., суддя Розізнана І.В.,
суддя Петухов М.Г.

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 04.06.2014 року у
справі №918/531/14 позов задоволено.
Стягнуто з Державного підприємства
"Сарненське лісове господарство на
користь Державного територіально -
галузевого об`єднання "Львівська
залізниця" в особі відокремленого
підрозділу "Львівська дирекція
залізничних перевезень" 20 455 грн. 00 коп.
штрафу та 1 827 грн.00 коп. судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до пункту 122 Статуту залізниць України
та п. 5.5 Правил оформлення перевізних
документів за невірно зазначені у
накладній масу, кількість місць,
вантажу, його назву, код та адресу
одержувача з відправника стягується
штраф в розмірі п'ятикратної провізної
плати за всю відстань перевезення. У
даному випадку у накладній №35885714
провізна плата вказана у розмірі 4091,00
грн., що при загальному розрахунку
складає суму штрафу у розмірі 20455,00грн.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням звернувся з апеляційною
скаргою, якою просить рішення суду
першої інстанції скасувати та
прийняти нове, яким в позові відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
вагон з вантажем по залізничній
накладній № 35885714 прийнятий залізницею
до перевезення без будь-яких зауважень,
про що свідчать відмітки у залізничних
накладних. Контрольне зважування
вантажу та складання комерційного акту
на станції призначення, а не на
попутній станції позбавило
відповідача права бути присутнім при
зважуванні, що дає сумніви у
об`єктивності результатів зважування.
Зазначають, що в позовних матеріалах
відсутні будь-які відомості про виклик
представника вантажоотримувача для
здійснення контрольного зважування а
порядок засвідчення отримувачем
невідповідності маси вантажу в
односторонньому порядку суперечить
умовам договору з вантажовідправником
та Інструкції П-6, відтак не може
братися судом до уваги. На думку
відповідача комерційний акт, на
підставі якого нараховано штраф,
складений з порушенням вимог Правил і
не може слугувати належним доказом по
справі.

Поряд з цим, просить залучити в якості
третьої особи - вантажоотримувача -
ТзОВ фірму "Язьм", оскільки засвідчення
тримувачем невідповідності маси
вантажу в односторонньому порядку
суперечить умовам договору з
вантажовідправником та Інструкції П-6,
відтак може потягнути за собою спір між
ДП "Сарненський лісгосп" та ТзОВ фірма
"Язьм" та витребувати для огляду
оригінал телеграми станції Здолбунів
№ 186 від 21.01.2014 року.

Позивач надав відзив, просить рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. Свої заперечення на
апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що
твердження відповідача щодо
необ'єктивності результатів
зважування проведеного на станції
призначення без участі
вантажовідправника є необгрунтованим.
При цьому посилання відповідача на п. 8
та п. 10 Правил користування вагонами та
контейнерами та ч.2 ст. 308 ГК України є
безпідставним, оскільки зазначеними
пунктами регулюється питання
складання актів загальної форми при
затримці вагонів, а ст. 308 ГК України
питання приймання вантажу до
перевезення, а не участі
вантажовідправника у врегулюванні
питання перевищенні
вантажопідйомності. Твердження
відповідача, що при проведенні
переважування не були враховані вимоги
Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного вжитку
по кількості від 15.06.1965 №П-6, оскільки це
передбачалось п. 6.1 договору
купівлі-продажу укладеного між
Відповідачем та вантажоотримувачем, є
безпідставним.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, ч. 5 ст. 307
ГК України умови перевезення вантажів
окремими видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначаються транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України
"Про залізничний транспорт" та п. 5
Статуту залізниць України нормативні
документи, що визначають порядок і
умови перевезень, користування
засобами залізничного транспорту,
безпеки руху є обов'язковими для всіх
юридичних і фізичних осіб на території
України.

Порядок складання комерційних актів
визначено Правилами складання актів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України N 334 від 28.05.2002 і, як
вже було зазначено вище, обов'язкова
участь вантажовідправника у складанні
та підписанні комерційного акту не
передбачена.

Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного вжитку
по кількості по-перше, застосовується
до правовідносин пов'язаних з
договором поставки (ст. 712 ЦК України), а
не перевезення (ст. 908 ЦК України)

Представник відповідача (скаржника) в
судовому засіданні 27.08.2014р. підтримав
доводи апеляційної скарги та надав
пояснення на обґрунтування своєї
позиції. Вважає, що рішення суду
першої інстанції від 04.06.2014р. є
незаконним та необґрунтованим, таким,
що прийняте з порушенням норм чинного
законодавства, а тому просить його
скасувати, а апеляційну скаргу -
задоволити та підтримала заявлене
клопотання.

Представник позивача в судовому
засіданні 27.08.2014р. заперечив проти
доводів апеляційної скарги та надав
пояснення на обґрунтування своєї
позиції. Вважає, що рішення суду першої
інстанції від 04.06.2014р. є обгрунтованим,
таким, що прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.
Щодо клопотання вважає, що дані
правовідносини стосуються
вантажовідправника та перевізника і на
права вантажоотримувача ТзОВ "Язьм" не
впливають, комерційний акт складався
на станції отримання вантажу після
зважування вантажу, а не на підставі
телеграми.

Судова колегія заслухавши пояснення
представників сторін в цій частині,
клопотання апелянта залишає без
задоволення, так як необгрунтовано
яким чином правовідносини між
позивачем і відповідачем у сфері
здійснення перевезення залізничиним
транспортом впливають на
правовідносини між
вантажовідправником ( ДП "Сарненське
лісове господарство") та
вантажоотримувачем ( ТзОВ "Язьм") так як
і телеграм попутної станції Здолбунів
№ 186 від 21.01.2014 року, оскільки
комерційний акт складено на станції
отримання вантажу Клепарів Львівської
залізниці за наслідками контрольного
зважування вантажу.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Відповідно до частини 1 ст. 102 ГПК
України, апеляційна скарга на рішення
місцевого господарського суду
розглядається у двомісячний строк з
дня постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до статті 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, заперечення на апеляційну
скаргу, дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскарженого
рішення, оцінивши висновки суду першої
інстанції на відповідність дійсним
обставинам справи, судова колегія
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Рівненської
області від 04.06.2014 року у справі №918/531/14
слід залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено господарським судом та
підтверджено матеріалами справи, 20.01.2014
року відповідачем зі станції Сарни
Львівської залізниці за накладною
№35885714 на станцію Клепарів Львівської
залізниці було відправлено вагон №
96392907 із вантажем «Лісоматеріали
фанерні». Відомості у накладній
стосовно маси вантажу вказані
вантажовідправником (відповідачем),
яким здійснено і завантаження вагону
та засвідчено підписом представника
відповідача, зокрема вказано масу
вантажу за документами: нетто 60000 кг.
Комерційним актом АА № 062147/2 від 22.01.2014
року зафіксовано, що фактична маса
вантажу по зазначеній накладній
становила 66360 кг., надлишок -6360кг.
(нетто). Предметом даного спору є
матеріально-правова вимога ДТГО
«Львівська залізниця» про стягненя з
ДП «Сарненський лісгосп» штрафу за
неправильно зазначену у накладній масу
вантажу у розмірі 20455грн.00 коп.

Згідно з частиною п'ятою статті 307
Господарського кодексу України умови
перевезення вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими
перевезеннями визначаються
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 24 Статуту залізниць
України вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній. Залізниця має право
перевіряти правильність цих
відомостей, а також періодично
перевіряти кількість та масу вантажу,
що зазначаються у накладній. Пунктом 122
Статуту залізниць України передбачено,
що за неправильно зазначені у
накладній масу, кількість місць
вантажу, його назву, код та адресу
одержувача з відправника стягується
штраф у розмірі згідно із пунктом 118
цього Статуту. За пунктом 4 Правил
складання актів комерційні акти на
місцях загального користування
складаються у день вивантаження або в
день видачі вантажу одержувачу.
Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Правил
оформлення перевізних документів у
графі комплекту перевізних документів
"Маса вантажу в кг, визначена
відправником" - вказується маса вантажу
у кілограмах, дана графа заповнюється
вантажовідправником. Згідно з п. 52
Статуту залізниць на станціях
призначення залізниця зобов'язана
перевірити масу, кількість місць і стан
вантажу у разі прибуття вантажів у
вагонах навалом і насипом за вимогою
одержувача. Маса вантажу вважається
правильною, якщо різниця у масі,
визначена на станції відправлення
порівняно з масою, що виявилася на
станції призначення, не перевищує у
разі недостачі норми природної втрати
маси вантажу і граничного розходження
визначення маси нетто; у разі надлишку -
граничного розходження визначення
маси нетто.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України
«Про залізничний транспорт» обставини,
які можуть служити підставою для
майнової відповідальності
перевізників, відправників і
одержувачів вантажу, багажу,
вантажобагажу, пасажирів
засвідчуються актами. Згідно п.129
Статуту залізниць України такими
актами є комерційні акти та акти
загальної форми.

Відповідно до Правил складання актів
невідповідність маси і кількості
наявного вантажу повинна бути
засвідчена комерційними актами ( п.2
Правил складання актів)
невідповідність фактичної маси
вантажу у спірному вагоні масі вантажу,
що зазначена у накладній, підтверджено
комерційним актом, складеним
відповідно до Правил складання актів, у
тому числі накладною № 35885714 на
відправлення надлишку на станцію
призначення.

Передбачений п.122 Статуту залізниць
України штраф стягується з відправника
за сам факт неправильно зазначених в
накладній відомостей про масу,
кількість місць вантажу,його назву, код
та адресу одержувача, незалежно від
наявності чи відсутності збитків у
залізниці.

Щодо оформлення перевізних документів
з порушенням, зокрема накладної, то
судова колегія не приймає доводи
апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 23 Статуту
залізниць України визначено, що
відправники повинні надати станції
навантаження на кожне відправлення
вантажу заповнену накладну ( комплект
перевізних документів).

Відповідно до п.п.1.1 "Правил оформлення
перевізних документів" (надалі -Правил),
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.2000 №644,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 24.11.2000 за №863/5084, на кожне
відправлення вантажу порожніх власних,
орендованих вагонів та контейнерів
відправник надає станції відправлення
перевізний документ (накладну) за
формою, наведеною у додатку 1 до цих
Правил.

У ч.2 п.1.1. Правил зазначено, що накладна
згідно з цими Правилами може
оформлятися і надаватися в
електронному вигляді (із накладенням
електронного цифрового підпису (далі -
ЕЦП)).

Згідно п.1.2 Правил накладна є
обов'язковою двосторонньою письмовою
формою угоди на перевезення вантажу,
яка укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача.

Накладна заповнюється відправником із
застосуванням автоматизованих систем
залізничного транспорту України або
програмних засобів, здатних
забезпечити роботу з електронними
перевізними документами згідно з
установленим форматом, та у разі її
оформлення в паперовому вигляді
роздруковується на бланку,
виготовленому на білому папері формату
А4 у трьох примірниках, один із яких
після оформлення приймання вантажу до
перевезення станцією відправлення
видається відправникові вантажу та є
квитанцією для приймання вантажу до
перевезення, другий і третій
передаються з вантажем на станцію
призначення.

Усі відомості, передбачені формою
бланка перевізного документа, повинні
бути внесені відправником у відповідні
графи. Виправлення не допускаються; у
разі необхідності зміни відомостей,
унесених до перевізного документа,
відправник зобов'язаний заповнити
новий перевізний документ. (п.1.3.
Правил).

За змістом ст. 37 Статуту залізниць
України та п.5 Правил приймання
вантажів до перевезення, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 21.11.2000 за №644, під час
здавання вантажів для перевезення
відправником має бути зазначена у
накладній їх маса; вантажі, що
перевозяться насипом і наливом, а також
інші вантажі, зважування яких на
вантажних вагах неможливе, зважуються
на вагових вагах; маса вантажів
визначається відправником; спосіб
визначення маси зазначається у
накладній.

Відповідно до п.1.2 Правил оформлення
перевізних документів накладна в
електронному вигляді складається у
формі електронної реєстрації даних,
які можуть бути трансформовані у
письмовий запис.

Пункт 5.1 зазначених правил встановлює,
що заповнення накладної на станції
призначення здійснюється згідно з
додатком 3 до цих Правил.

Додаток 3 до Правил оформлення
перевізних документів містить
пояснення до заповнення накладної,
згідно якого залізницею заповнюється
графа 49 накладної. Проте, вищезазначені
Правила не містять обов'язку залізниці
вносити дані в графу 49 виключно у
електронному вигляді, що спростовує
твердження Відповідача про порушення
Залізницею порядку заповнення
накладної.

З матеріалів справи вбачається, що
представник вантажоодержувача брав
участь у проведенні перевірки маси
вантажу і підписав комерційний акт,
який датований електронним способом
22.01.2014, що підтверджує його складення у
день видачі вантажу, а також спростовує
твердження відповідача про
одностороннє проведення перевірки
маси вантажу залізницею.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів
до перевезення вантажі, завантажені
відправником у вагони відкритого типу
(платформи, напіввагони тощо),
приймаються залізницею до перевезення
шляхом візуального огляду вагонів,
вантажу, їх маркування (у т.ч. захисного)
та кріплення у вагонах без перевірки
маси та кількості вантажу.

За приписами ч. 2 ст. 24 Статуту залізниць
України та п. 28 Правил приймання
вантажів до перевезення залізниця має
право перевірити правильність
відомостей про вантаж, в т.ч. і щодо
маси, зазначених відправником у
накладній, на станції відправлення, під
час перевезення та на станції
призначення.

За результатами зважування 22 січня 2014
року складено комерційний акт АА
№062147/2, у якому зазначено, що
проводилось зважування вагона № 96392907 з
вантажем лісоматеріали фанерні на 150
тонній тензометричній вагонній вазі
станції Клепарів, яка пройшла
держповірку 08.11.2013 р., і встановлено, що
по документу значиться вантаж
лісоматеріали фанерні, брутто не
вказано, тара 25800, нетто 60000. В дійсності
виявилось: вантаж лісоматеріали
фанерні, кількість місць без повного
вивантаження вантажу із вагона
перерахувати неможливо, шапка вагона
завантажена в 4 штабеля, брутто 92160, тара
з документа 25800, нетто 66360, що більше
проти документу на 6360.
Вантажопідйомність вагона 65 тонн, що
перевищує вантажопідйомність вагона
на 1360. Спосіб визначення маси згідно
документу умовно. Вагон прибув в
технічно та комерційному стані
справний. Також у комерційному акті
вказано, що зважування вагона
проводила агент комерційний ОСОБА_5, в
присутності: ДСЗМ ОСОБА_6, агента
комерційного ОСОБА_7, представника ТзОВ
фірми "Язьм" ОСОБА_8 (а.с.8).

Відповідно до п. 10 Правил складання
актів комерційний акт підписує
начальник станції (його заступник),
начальник вантажного району (завідувач
вантажного двору, складу,
контейнерного відділу, контейнерного
майданчика, сортувальної платформи,
старший прийомоздавальник) і
прийомоздавальник станції, а також
одержувач, якщо він брав участь у
перевірці. Крім того, у разі
необхідності, до перевірки вантажу і
підписання акта можуть бути залучені
також інші працівники залізниці.

Обов'язкова участь будь-яких інших осіб
та вантажовідправника у складанні та
підписанні комерційного акту чинним
законодавством не передбачена.

Таким чином, комерційний акт № 062147/2 від
22.01.14 складений у відповідності до
Правил складання актів та є належним
доказом на підтвердження факту
невірного зазначення в залізничній
накладній маси вантажу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновками місцевого господарського
суду про наявність правових підстав
для покладання на відповідача
відповідальності у вигляді штрафу за
неправильне зазначення останнім у
накладній відомостей щодо маси
вантажу, а відтак суд обґрунтовано
задовольнив позов.

Окрім того, з доказів наявних в
матеріалах справи вбачається, що
позичем надано до відзиву докази
сплати відповідачем 16.07.2014 штрафу в
сумі 20455,00 грн., що підтверджується
випискою по банківському рахунку, чим
спростовуються твердження апелянта
наведені в апеляційній скарзі.

Поряд з цим судова колегія не приймає
до уваги твердження відповідача, що при
проведенні переважування не були
враховані вимоги Інструкції про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного вжитку по кількості
від 15.06.1965 №П-6, оскільки це
передбачалось п. 6.1 договору
купівлі-продажу укладеного між
Відповідачем та вантажоотримувачем,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, ч. 5 ст. 307
ГК України умови перевезення вантажів
окремими видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначаються транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно п. 1 даної Інструкції її
положення застосовуються лише у
випадках коли стандартами, технічими
умовами, основними або особливими
умовами поставки або іншими
обов'язковими для сторін правилами не
встановлений інший порядок прийому
продукції. На підставі ст. 908 ЦК України
такий порядок визначений Статутом
залізниць України, Правилами складання
актів та Правилами видачі вантажів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.2000 N 644.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання лише
сторонами. Оскільки, позивач не є
стороною договору купівлі-продажу
укладеного між відповідачем та
вантажоодержувачем, тому її положення
не застосовуються до вказаних
правовідносин і не спеціальним
підзаконним актом, що регулює
правовідносини пов'язані з
перевезенням вантажів залізничним
траспортом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона належними і допустимими
доказами повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на зазначене, доводи
скаржника, зазначені в апеляційній
скарзі, апеляційним судом не
визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст.104 Господарського
процесуального кодексу України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, тому суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду прийняте у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права і його необхідно
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст.ст.49, 99,101,103,105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду
Рівненської області від 04 червня 20014
року у справі №918/531/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу Державного
підприємства "Сарненське лісове
господарство" - без задоволення

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання постановою
апеляційного господарського суду
законної сили.

3. Справу повернути до господарського
суду Рівненської області.

Головуючий суддя
Гудак А.В.

Суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Розізнана І.В.