ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2014 р.
Справа № 914/2416/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рай» ЛТД, м. Рудки
Самбірського району Львівської обл.,

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про зобов'язання звільнити торгове
місце.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Гелеш Г.

Представники:

від позивача: Басюк Г.Т., Струк А.І.,
Лужецький І.І.,

від відповідача: ОСОБА_5

На розгляд господарського суду
Львівської області Товариство з
обмеженою відповідальністю «Рай» ЛТД
подало позов до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
зобов'язання звільнити торгове місце.

Ухвалою суду від 10.07.2014р. порушено
провадження у справі, яку призначено до
розгляду на 28.07.2014р. У судовому
засіданні 28.07.2014р. оголошувалася
перерва до 04.08.2014р. Ухвалою суду від
04.08.2014р. розгляд справи відкладався за
клопотанням позивача у зв'язку з
неявкою його представника.

У судовому засіданні 13.08.2014р.
представники позивача позовні вимоги
підтримали з підстав, викладених у
позовній заяві, просили суд позовні
вимоги задоволити повністю і
зобов'язати відповідача звільнити
торговельні місця НОМЕР_1, розташовані
на території ТзОВ «Рай» ЛТД за адресою:
Львівська область, Самбірський район,
м.Рудки, вул.Валова, 1а.

Представник відповідача у судовому
засіданні 13.08.2014р. проти задоволення
позовних вимог заперечив з підстав,
викладених у відзиві, просив відмовити
у позові.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно, всебічно і об'єктивно
з'ясувавши усі обставини справи в їх
сукупності, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, судом
встановлено таке.

Згідно державного акту ІІ-ЛВ №002954
від 13.02.2002р. ТзОВ «Рай» ЛТД є постійним
користувачем земельної ділянки 0,15 га.

30.09.2003р. ОСОБА_1 на підставі
нотаріально засвідченого договору
купівлі-продажу придбала торговий
кіоск, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 площею 8,7 кв.м.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №1643281 від
03.10.2003р. ОСОБА_1 є власником торгового
кіоску, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 Підстава виникнення права
власності - договір купівлі-продажу від
30.09.2003р.

12.05.2004р. ОСОБА_1 на підставі
нотаріально засвідченого договору
купівлі-продажу придбала нежиле
приміщення кіоску, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 приміщення НОМЕР_1
площею 8,5 кв.м.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №3784426 від
07.06.2004р. ОСОБА_1 є власником кіоску, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

01.01.2013р. між ТзОВ «Рай» ЛТД (ринок,
позивач у справі) та ФОП ОСОБА_1
(підприємець, відповідач у справі)
укладено угоду №6-7 про надання послуг
ринку, відповідно до п.1.1 якої ринок
зобов'язується надати послуги по
обслуговуванню і утриманню
прилягаючої території до кіоску, що є у
приватній власності підприємця площею
22 кв.м. за №6-7. За надані послуги
підприємець сплачує ринку винагороду в
розмірі згідно калькуляції, яка є
невід'ємною частиною цього договору
(п.1.2 договору). Договір діє від дня його
підписання до 31.12.2013р. включно.

20.01.2014р. позивач звернувся до
відповідача з листом у якому повідомив
останнього про необхідність укладення
договору на утримання торгового місця
та послуг ринку у строк 10 днів. У
випадку не укладення договору
адміністрація ринку повідомить про
дане правопорушення відділ внутрішніх
справ, прокуратуру, державну податкову
службу та буде ставити питання про
звільнення даного торгового місця.

Позивач надіслав відповідачу два
повідомлення про необхідність сплати у
строк до 03.05.2014р. заборгованості у сумі
226,00 грн. та 226,00 грн.

У позовній заяві та усних поясненнях
представники позивача зазначають, що
на підставі укладеної між сторонами
угоди про надання послуг ринку
відповідачу в користування були надані
торгові місця НОМЕР_1 на ринку, які
останній після закінчення терміну дії
угоди не повернув та ухилився від
укладення нової угоди про надання
послуг ринку. Позивач вважає, що
фактичні орендні відносини
закінчилися, нового договору не
укладено, а тому відповідач
зобов'язаний повернути отримані в
користування торгові місця.

Заперечуючи проти позову, відповідач
зазначає, що йому на праві власності
належить нерухоме майно - кіоски НОМЕР_1
і він не займає жодних торгівельних
місць, які б могли належати позивачу на
будь-якому титулі володіння. Крім того,
звертає увагу, що укладена між
позивачем та відповідачем угода не
може бути договором оренди, а є угодою
про надання послуг.

При прийнятті рішення суд виходив
з наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк (ст.759 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ст.901 ЦК
України).

Аналіз укладеної між позивачем та
відповідачем угоди дозволяє зробити
висновок, що це є договір про надання
саме послуг, а не договір оренди, адже
предметом угоди згідно п.1 є надання
послуг по обслуговуванню і утриманню
прилягаючої території до кіоску, а не
надання в оренду торгових місць.
Свідченням того, що між сторонами не
укладався договір оренди є також те, що
акт приймання передачі торгових місць
від ТзОВ «Рай» до ФОП ОСОБА_1 не
підписувався, що підтвердили і сторони
у судовому засіданні.

Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу (п.3.12 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р.). У
даному випадку позивач свої вимоги
обґрунтовує тим, що у зв'язку із
закінченням дії угоди, яка, на його
думку, фактично була договором оренди
торгових місць, відповідач
зобов'язаний звільнити торгові місця.
Поряд з цим, така позиція ТзОВ «Рай» ЛТД
не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» №18
від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Виходячи зі змісту всього наведеного
вище, враховуючи, що позивачем не
надано доказів ні укладення договору
оренди, ні передачі спірних торгових
місць в оренду відповідачу, підстави
для задоволення позову про
зобов'язання звільнити торгові місця у
зв'язку із закінченням договору оренди
відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК судовий збір
залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись
ст.283 ГК України, ст.ст.11, 509, 759, 901
Цивільного кодексу України та ст.ст.
3,12,33,34,44,49,82,82-1,84,85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 13.08.2014р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення, повний текст
складений та підписаний 18.08.2014р.

Суддя
Яворський Б.І.