РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р.
Справа № 902/658/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуюча суддя
Сініцина Л.М.

судді
Гулова А.Г.

Маціщук А.В.

при секретарі судового засідання
Лукащик Г.В.

розглянувши відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача -
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" від 07.07.2014 р. на
рішення господарського суду
Вінницької області від 25.06.14 р. у справі
№ 902/658/14

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до відповідача Комунального
підприємства "Будтеплосервіс"
Козятинської міської ради

про стягнення 207 918,90 грн.
заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Ткаченко Р.Ю. - головний
юрисконсульт, довіреність в справі;

від відповідача: не з'явився.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 25.06.2014 р. у
справі № 902/658/14 (суддя Говор Н.Д.)
частково, в сумі 198 059,59 грн., задоволено
позов Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до Комунального
підприємства "Будтеплосервіс"
Козятинської міської ради; стягнуто з
відповідача на користь позивача 163 684,11
грн. - інфляційних втрат, 34 375,48 грн. - 3%
річних та 3 961,78 грн. - судового збору; в
частині стягнення інфляційних втрат в
сумі 9 730,40 грн., та 3% річних в сумі 128,91
грн. відмовлено. При прийнятті рішення
суд виходив з того, що позовні вимоги
щодо стягнення інфляційних втрат та 3%
річних стверджуються рішенням суду у
справі № 902/1435/13 від 20.11.2013 р.,
розрахунком, іншими матеріалами
справи, підлягають задоволенню в
частині 163 684,11 грн. інфляційних втрат та
34 375,48 грн. 3% річних відповідно до
розрахунку здійсненого судом; оскільки
рішення по справі № 902/1435/13 набрало
законної сили 03.12.2013 р, прострочення
виконання зобов'язання почалося 04.12.2013
р.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулася з
апеляційною скаргою від 07.07.2014 р., в якій
просила скасувати рішення
господарського суду Вінницької
області від 25.06.2014 р. у справі № 902/658/14 в
частині відмови у стягненні 9 730,40 грн.
інфляційних збитків; прийняти в цій
частині нове рішення, яким нараховані
інфляційні збитки задоволити повністю
посилаючись на те, що оскаржуване
рішення (в частині відмови у стягненні 9
730,40 грн. інфляційних втрат) прийнято з
порушенням норм матеріального права
статті 625 ЦК України та норм
процесуального права статті 4-7, 43, 55, 82, 84
ГПК України, що є підставою для його
скасування в цій частині. Відповідні
індекси розраховуються, починаючи з
серпня 1991 року щомісячно і
публікуються, зокрема, у газеті
"Урядовий кур'єр". Повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на Державний
комітет статистики України ці
показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 ЗУ
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватись для визначення
розміру завданих збитків. Порядок
нарахування інфляції передбачений
листом Верховного суду України від
03.04.97 р. № 62-97 "Про рекомендації відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ".
Оскільки індекс інфляції є змінною
величиною, позивач, який бажає стягнути
заборгованість з урахуванням цього
індексу, повинен у кожному конкретному
випадку подати господарському суду
обґрунтований розрахунок відповідної
суми. Оцінюючи поданий позивачем
розрахунок господарський суд повинен
виходити з розміру заборгованості,
обрахованого за цінами і тарифами, що
діють в умовах інфляції. У листі ВСУ від
03.04.97 № 62-97 чітко зазначено, що
прострочивши суму грошового
зобов'язання, наприклад, в лютому 2011
року відповідач зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням індексу
інфляції за даний місяць. При
нарахуванні індексу інфляції треба
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць; тому умовно треба рахувати,
що сума внесена за період з 1 по 15 число
відповідного місяця, наприклад лютого,
індексується за період з урахуванням
лютого, а якщо з 16 по 31 число, то
розрахунок починається з наступного
місяця - березня. Оскільки рішення у
справі № 902/1435/13 набрало законної сили
03.12.2013 р., тобто до 15 числа місяця
грудень, розрахунок інфляційних втрат
необхідно розраховувати з урахуванням
індексу за даний місяць. Розрахунок
інфляційних втрат здійснено починаючи
з грудня 2013 року, тобто з урахуванням
рекомендацій ВСУ. Методика розрахунку
інфляційних втрат ДК "Газ України"
співпадає не тільки з рекомендаціями
ВСУ, але і з методикою розрахунку
багатьох інших систем та програм.

Відповідач - Комунальне підприємство
"Будтеплосервіс" Козятинської міської
ради не скористався правом подачі
відзиву на апеляційну скаргу та явку
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча був належним чином
повідомлений про день і час розгляду
апеляційної скарги, що стверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (ухвали апеляційного
суду) (а.с.62).

Оскільки явка представників сторін в
судове засідання обов'язковою не
визнавалася, сторони належним чином
були повідомлені про день, час і місце
розгляду апеляційної скарги, клопотань
про відкладення розгляду апеляційної
скарги від відповідача до суду не
надходило, колегія суддів прийшла до
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги без участі
представника відповідача.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Представник позивача (апелянта) в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав в повному обсязі з підстав
зазначених в ній, вважає рішення
господарського суду незаконним та
необґрунтованим; пояснив, що суд першої
інстанції невірно здійснив розрахунок
інфляційних втрат та не обґрунтував в
рішенні, чому саме з січня 2014 р.
здійснено такий розрахунок; рішення
господарського суду від 20.11.2013 р. у
справі № 902/1435/13 не оскаржувалося, а
тому набрало законної сили 03.12.2013 р.;
відповідно до вимог законодавства
здійснювати розрахунок інфляційних
втрат необхідно з грудня 2013 р.; вважає
вірним розрахунок інфляційних втрат в
сумі 173 414,51 грн., наведений в позовній
заяві; просив рішення господарського
суду скасувати в частині відмови в
стягненні інфляційних втрат, а
апеляційну скаргу - задоволити.

Заслухавши пояснення представника
позивача (апелянта); розглянувши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги; перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 20.11.2013 р. у
справі № 902/1435/13 задоволено позов
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до Комунального
підприємства "Будтеплосервіс"
Козятинської міської ради; стягнуто з
відповідача на користь позивача борг в
сумі 2 015 018,81 грн., пеню в сумі 227 961,52 грн.,
інфляційні нарахування в сумі 89 691,92
грн., 3% річних в сумі 167 536,92 грн. та
витрати по сплаті судового збору в сумі
50 004,18 грн. (а.с. 17-20).

Даним рішенням встановлено що, "20.12.2010 р.
Дочірньою компанією "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" та Комунальним
підприємством "Будтеплосервіс"
Козятинської міської ради було
укладено договір про закупівлю
природного газу за державні кошти №
06/10-2417БО-1, згідно пункту 1.1 якого
постачальник зобов'язувався поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язувався прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у пункті 1.2 цього договору.
Згідно актів передачі-приймання
природного газу ДК "Газ України" в
січні, лютому, березні, квітні 2011 року
поставило КП "Будтеплосервіс" газ, який
відповідачем не оплачений в сумі 2 015
018,81 грн., на яку було нараховано пеню в
сумі 227 961,52 грн. за період з 11.02.2011 р. по
11.11.2011 р., інфляційні нарахування в сумі
89 691,92 за період з лютого 2011 року по
травень 2013 року, 3 % річних за період з
11.02.2011 р. по 10.10.2013 р. - в сумі 167 536,92 грн.".

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено представником
апелянта в судовому засіданні, в
апеляційній інстанції дане рішення не
оскаржувалося та набрало законної сили
03.12.2013 р. Відповідач - Комунальне
підприємство "Будтеплосервіс" після
прийняття рішення вказаний вище борг
не сплатив.

Відповідно до статті 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" із подальшими
змінами та доповненнями, передбачено,
що не потребують доказування
преюдиціальні факти, тобто встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори) у процесі розгляду іншої справи,
в якій беруть участь ті самі сторони, в
тому числі і в тих випадках, коли в
іншому спорі сторони мали інший
процесуальний статус (наприклад,
позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).

Отже, факт порушення відповідачем умов
договору поставки природного газу для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання № 06/10-2417БО-1 від 20.12.2010 р.
встановлений рішенням господарського
суду Вінницької області від 20.11.2013 р. у
справі № 902/1435/13.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України)
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175
Господарського кодексу України (далі
ГК України) передбачено, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 193 ГК України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно статті 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (статті 599 ЦК
України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Оскільки, чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника по договору та не
виключає його відповідальності за
порушення строків розрахунків по
ньому, враховуючи невиконання
відповідачем своїх грошових
зобов'язань згідно договору № 06/10-2417БО-1
від 20.12.2010 р. щодо сплати суми основного
боргу після набрання рішенням
господарського суду Вінницької
області від 20.11.2013 р. у справі № 902/1435/13
законної сили 03.12.2013 р., позивач Дочірня
компанія "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на підставі 625 ЦК України з
урахуванням строків оплати згідно
вказаного договору нарахував та просив
у даній справі стягнути на його користь
173 414,51 грн. інфляційних втрат за період
з грудня 2013 р. по квітень 2014 р. та 34 504,39
грн. 3 % річних за період з 02.12.2013 р. по
16.05.2014 р. із терміном прострочення 165
днів (а.с. 3-5).

Здійснивши перерахунок колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо відмови в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення 3 %
річних в сумі 128,91 грн., оскільки
позивачем при здійснені розрахунку
щодо нарахування 3 % річних за період з
02.12.2014 р. по 16.05.2014 р. в розмірі 34 504,39 грн.
не вірно визначено початок періоду
нарахування, та відповідно кількість
днів прострочення. Так як рішення
господарського суду Вінницької
області від 20.11.2013 р. у справі № 902/1435/13
набрало законної сили 03.12.2013 р.,
прострочення виконання зобов'язання
почалося 04.12.2013 р., а тому розрахунок 3 %
річних слід починати здійснювати з
04.12.2013 р., а не з 02.12.2013 р.

Таким чином, правомірним та
обґрунтованим є розрахунок 3 % річних за
період з 04.12.2013 р. по 16.05.2014 р. в сумі 34 375,48
грн., яка підлягає до стягнення. В
стягненні 3 % річних в сумі 128,91 грн. (34
504,39 - 34 375,48 = 128,91 грн.) слід відмовити.

В цій частині судом першої інстанції
правомірно прийнято рішення.

Щодо вимоги позивача про стягнення
інфляційних втрат, то колегія суддів не
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про необхідність
їх нарахування за період з 01.01.2014 р. по
30.04.2014 р. та про відмову в частині
стягнення інфляційних втрат в сумі 9
730,40 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до листа Верховного суду
України "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 р. №
62-97 індекс інфляції розраховується не
на кожну дату місяця, а в середньому на
місяць і здійснюється шляхом множення
суми заборгованості на момент її
виникнення на сукупний індекс інфляції
за період прострочення платежу. При
цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по
15 день відповідного місяця,
індексується з врахуванням цього
місяця, а якщо сума боргу сплачується з
16 по 31 день місяця, розрахунок
починається з наступного місяця.

Отже, врахування індексу інфляції
можливе лише на суму простроченої
заборгованості не менше як на один
місяць та у порядку відповідальності
боржника за порушення грошового
зобов'язання.

Згідно абзацу 3 пункту 3.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р.
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Державною службою
статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто, мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок втрат від
інфляції, який поданий позивачем (а.с.4),
колегія суддів встановила, що даний
розрахунок є арифметично вірним,
нарахування здійсненні згідно
вищевказаних рекомендацій та порядку
застосування індексу інфляції.
Позивачем при нарахуванні інфляційних
втрат правильно визначений період
нарахування з грудня 2013 року, оскільки
рішення у справі № 902/1435/13 набрало
законної сили 03.12.2013 р., розрахунок
інфляційних втрат необхідно
здійснювати з урахуванням індексу за
даний поточний місяць, а не з
наступного - січня 2014 р.

Отже, розрахунок інфляційних втрат в
сумі 173 414,51 грн., поданий позивачем є
правомірним та обґрунтованим, а сума 173
414,51 грн. такою, що підлягає до
стягнення.

Наведені обставини, місцевим
господарським судом не були
дослідженні та враховані, що призвело
до прийняття ним неправильного рішення
щодо відмови у задоволенні позовних
вимог в частині стягнення інфляційних
втрат в сумі 9 730,40 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, в
порушення норм чинного законодавства,
прийшов до передчасного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог позивача в
частині інфляційних втрат в сумі 9 730,40
грн.

Рішення господарського суду
Вінницької області підлягає зміні.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд встановлює
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення,
а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу;
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
103 ГПК України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право змінити рішення.

Підставою для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права (пункт 4 частини 1
статті 104 ГПК України).

Отже, апеляційна скарга Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" від 07.07.2014 р. підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду Вінницької області від 25.06.2014 р. у
справі № 902/658/14 підлягає зміні в
частині стягнутої та відмовленої сум
інфляційних втрат та витрат по сплаті
судового збору.

Згідно частини 3 статті 49 ГПК України
стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Оскільки, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, необхідно
розподілити пропорційно розміру
задоволених вимог судовий збір та
стягнути з відповідача на користь
позивача витрати по сплаті судового
збіру за розгляд справи в суді першої
інстанції в сумі 4 156,50 грн. та судовий
збір за розгляд апеляційної скарги в
сумі 913,50 грн.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача - Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" від 07.07.2014 р. задоволити.

Рішення господарського суду
Вінницької області від 25.06.2014 р. у
справі № 902/658/14 змінити в частині
стягнення та відмови в стягненні
інфляційних втрат та судового збору.

Прийняти в цій частині ішне рішення,
виклавши його в наступній редакції:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"Будтеплосервіс" Козятинської міської
ради (вул. Довженка, буд. 2 А, м. Козятин,
22100, ідентифікаційний код 35814734) на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (вул.
Шолуденка, 1, м. Київ, 04116,
ідентифікаційний код 31301827) 173 414 грн. 51
коп. інфляційних втрат, 34 375 грн. 48 коп. 3 %
річних та 4 156 грн. 50 коп. витрат по
сплаті судового збору.

В частині стягнення 3 % річних в сумі 128,91
грн. в позові відмовити".

Стягнути з Комунального підприємства
"Будтеплосервіс" Козятинської міської
ради (вул. Довженка, буд. 2 А, м. Козятин,
22100, ідентифікаційний код 35814734) на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (вул.
Шолуденка, 1, м. Київ, 04116,
ідентифікаційний код 31301827) 913 грн. 50 коп.
судового збору за подачу апеляційної
скарги.

Господарському суду Вінницької
області на виконання постанови видати
накази.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Л.М. Сініцина

Судді
А.Г.Гулова

А.В. Маціщук