ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року Справа № 5028/12/106/2011

Вищий господарський суд України у
складі колегії:

головуючого:Кузьменка
М.В.,суддів:Васищака І.М., Студенця В.І.
(доповідач),за участю представників
сторін позивача - Лірніченко О.А.;
відповідача 1 - Помаз А.П.; відповідача 2 -
Рожков О.Є.; відповідача 3 - не з'явився;
третьої особи на стороні відповідачів -
не з'явився; третьої особи на стороні
відповідача-1 - Безсмертна Н.В.;
прокурора - Томчук М.О.;розглянувши
касаційну скаргу Заступника прокурора
міста Києвана постановуКиївського
апеляційного господарського суду
від03.06.2014у справі № 5028/12/106/2011за
позовомЗаступника прокурора
Чернігівської області в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
України доФедерації профспілкових
організацій Чернігівської області
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Гарантія"
Виконавчого комітету Чернігівської
міської радитретя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів Комунальне
підприємство "Чернігівське міжміське
бюро технічної інвентаризації"
Чернігівської обласної радитретя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача-1 Федерація професійних
спілок Українипровизнання незаконним
рішення, недійсним свідоцтва про право
власності, визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на нерухоме майно та
витребування його з чужого незаконного
володіння

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Чернігівської
області в інтересах держави в особі
Фонду державного майна України
звернувся до Господарського суду
Чернігівської області з позовом до
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області, Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Гарантія" (далі - ПАТ "СК
"Гарантія"), Виконавчого комітету
Чернігівської міської ради про
визнання незаконним рішення, недійсним
свідоцтва про право власності,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на нерухоме майно та
витребування його з чужого незаконного
володіння.

Ухвалою Господарського суду
Чернігівської області від 17.10.2011
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів Комунальне
підприємство "Чернігівське міжміське
бюро технічної інвентаризації"

Ухвалою Господарського суду
Чернігівської області від 08.11.2011
залучено в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
Федерацію професійних спілок України.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області (колегія суддів
у складі: головуючий суддя Лавриненко
Л.М., судді Фесюра М.В., Скорик Н.О.) від
20.12.2011 позов Заступника прокурора
Чернігівської області в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
України задоволено частково.

Позовні вимоги до Виконавчого комітету
Чернігівської міської Ради в частині
визнання незаконним рішення
Виконавчого комітету Чернігівської
міської Ради міської Ради № 173 від
20.07.2001 задоволено частково.

Визнано незаконним рішення
Виконавчого комітету Чернігівської
міської Ради № 173 від 20.07.2001 в частині
надання дозволу на оформлення
свідоцтва про право власності Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області на будівлю
літера А-4, загальною площею 4110,2 кв.м.,
гаражі літерою Б-1, Б2-1, Б3, площею 402,5
кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5,
у м. Чернігові.

Провадження у справі в частині
позовних вимог до Виконавчого комітету
Чернігівської міської Ради та
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області щодо визнання
недійсним свідоцтва про право
власності від 21.08.2001, видане Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області на будівлю
літера А-4, загальною площею 4 110, 2 кв.м.,
гаражі літерою Б-1, Б1-1, Б2-1, Б3, площею 442, 2
кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5, у м.
Чернігові припинено.

В решті позовних вимог до Виконавчого
комітету Чернігівської міської Ради
щодо визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Чернігівської
міської Ради № 173 від 20.07.2001 в частині
надання дозволу на оформлення
свідоцтва про право власності Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області на гаражі літера
Б1-1, площею 39,7 кв.м. за адресою: вул.
Шевченка, 5, у м. Чернігові відмовлено.

Позовні вимоги до Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області та Приватного
акціонерного товариства "Страхове
товариство "Гарантія" щодо визнання
права власності та витребування майна
з чужого незаконного володіння
задоволено частково.

Визнано за державою Україна в особі
Фонду державного майна України право
власності на будівлю літера А-4,
загальною площею 4 110, 2 кв.м., гаражі
літерою Б-1, Б2-1, Б3, площею 402, 5 кв.м. за
адресою: вул. Шевченка, 5, у м. Чернігові.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 09.10.2001, укладений
між Федерацією профспілкових
організацій Чернігівської області та
Відкритим акціонерним товариством
Страховим товариством "Гарантія" про
продаж частини нежитлового приміщення
нежитлової будівлі за адресою: м.
Чернігів, вул. Шевченка, 5, яка
складається з частини підвалу
загальною площею 143, 9 кв.м. (з літ. 1-3 по
літ. 1-8), частини першого поверху
загальною площею 304, 4 кв.м. (з літ.1 по
літ.20), сходів площею 17, 9 кв.м. (літ.1-1),
будівельний об'єм - 2 263 кв.м.

Витребувано з чужого незаконного
володіння Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області та
передано Фонду державного майна
України будівлю літера А-4, загальною
площею 3 644 кв.м., гаражі літерою Б-1, Б2-1,
Б3, площею 402, 5 кв.м. за адресою: вул.
Шевченка, 5, у м. Чернігові.

Витребувано з чужого незаконного
володіння Приватного акціонерного
товариства "Страхове товариство
"Гарантія" та передано Фонду державного
майна України частину нежитлового
приміщення нежитлової будівлі
загальною площею 466, 2 кв.м. за адресою:
вул. Шевченка, 5, м. Чернігів, яка
складається з частини підвалу
загальною площею 143,9 кв.м. (з літ. 1-3
по літ. 1-8), частини першого поверху
загальною площею 304, 4 кв.м. (з літ. 1 по
літ. 20), сходів площею 17, 9 кв.м. (літ. 1-1),
будівельний об'єм - 2 263 кв.м.

У задоволенні позовних вимог щодо
визнання права власності за державою
Україна в особі Фонду державного майна
України на гараж площею 39,7 кв. метрів,
за адресою: вул. Шевченка, 5, м.
Чернігів та витребування його із
чужого незаконного володіння
відмовлено.

У задоволенні позовних вимог щодо
витребування із чужого незаконного
володіння Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області
частини будівлі літера А-4 площею 466, 2
кв. метри відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду (колегія судів у
складі: головуючий суддя Михальська
Ю.Б., судді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) від
03.06.2014 рішення Господарського суду
Чернігівської області від 20.12.2011
скасовано. Прийнято нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014,
Заступник прокурора міста Києва подав
касаційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та, згідно
уточнень до касаційної скарги,
залишити в силі рішення Господарського
суду Чернігівської області від 20.12.2011.

Касаційна скарга мотивована тим, що при
прийнятті рішення апеляційний суд
порушив вимоги ст.ст. 42, 43, 47, 43 ГПК
України, не надав належної оцінки
доказам у справі та не взяв до уваги
обґрунтовані доводи прокуратури, що
спірне майно у передбачений
законодавством спосіб з державної
власності не вибувало

Зокрема прокурор посилається на те, що
судом апеляційної інстанції помилково
не враховано обґрунтовані доводи
прокуратури, що профспілки діяли за
загальним статутом профспілок СРСР та
були єдиною системою загальносоюзної
громадської організації з єдиною
власністю. Поза увагою суду залишилось
те, що Чернігівська обласна рада
профспілок підпорядковувалась
Українській республіканській раді
профспілок, яка у свою чергу
підпорядковувалась ВЦРПС. Також суд не
врахував, що будівництво спірного
майна здійснювалось на замовлення
ВЦРПС, що додатково свідчить про
віднесення його до майнового комплексу
загальносоюзної громадської
організації.

У касаційній скарзі зазначено також
про те, що суд апеляційної інстанції
невірно застосував вимоги Постанов
Верховної Ради України від 10.04.1992 "Про
майнові комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташовані на території
України" та від 04.02.1994 "Про майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР".

Заступник прокурора міста Києва вказує
також на те, що невірно застосовуючи
вимоги Постанов Верховної Ради
України, суд не врахував, що вихід у 1990
році Федерації професійних спілок
України зі складу загальносоюзної
громадської організації не позбавляє
спірну нерухомість статусу майна такої
організації, а спірне майно є державною
власністю в силу закону незалежно від
приналежності його за радянських часів
до соціалістичної чи іншої форми
власності, а також джерел фінансування
будівництва.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 25.07.2014 касаційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
на 13.08.2014.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 13.08.2014 розгляд касаційної
скарги відкладено на 20.08.2014.

Федерацією профспілкових організацій
Чернігівської області подано відзив на
касаційну скаргу, в якому відповідач
просив постанову Київського
апеляційного господарського суду від
03.06.2014 залишити без змін, а касаційну
скаргу Заступника прокурора міста
Києва без задоволення.

ПАТ "СК "Гарантія" також подало відзив
на касаційну скаргу, в якій просило
оскаржувану постанову Київського
апеляційного господарського суду від
03.06.2014 залишити без змін.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, третьої особи та
прокурора, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами у
жовтні 1990 року відбувся XV з'їзд
профспілок України, який за рішенням
делегатів був перетворений в І
Установчий з'їзд незалежних профспілок
України та на якому було прийнято
Декларацію про утворення Федерації
незалежних профспілок України і
проголошено незалежність профспілок
України від державних і господарських
органів республіки та СРСР, відмову від
діяльності відповідно до Статуту
профспілок СРСР. На з'їзді також було
прийнято Положення про Федерацію
незалежних профспілок України,
затверджене рішенням З'їзду від 06.10.1990,
яким було визначено її правовий статус,
організаційну структуру, права та
обов'язки, у тому числі і майнові, та,
зокрема, передбачено, що Рада Федерації
незалежних профспілок України є
правонаступником Укрпрофради, а
основні фонди, майно, які належали
Укрпрофраді і необхідні для виконання
цілей та завдань Федерації незалежних
профспілок України, становлять її
власність і охороняються законом
(пункт 26 Положення про Федерацію
незалежних професійних спілок
України).

Крім майна, що належало профспілкам та
їх об'єднанням, на території України
знаходилось майно, що було у власності
Всесоюзної центральної ради
професійних спілок.

Між Загальною Конфедерацією
Профспілок СРСР та Федерацією
незалежних профспілок України 18.11.1990
було укладено Договір про закріплення
прав володіння, користування і
розпорядження профспілковим майном,
який був затверджений постановою
Президії Ради Загальної Конфедерації
Професійних Спілок СРСР, про що
ухвалена постанова № 2-1а від 18.11.1990 "Про
затвердження Договору про закріплення
прав володіння, користування і
розпорядження профспілковим майном",
згідно з яким Федерації незалежних
профспілок України були передані права
по володінню, користуванню і
розпорядженню майном, що належало
Всесоюзній центральній раді
професійних спілок і її
правонаступнику - Загальній
конфедерації праці на території
України.

Згідно додатку до вищевказаного
Договору за Федерацією незалежних
профспілок України закріплено на праві
власності майно, зокрема, і спірне
майно Будинку спілок за адресою: м.
Чернігів, вул. Т. Шевченко, 5.

Одним із засновників та членів
Федерації незалежних професійних
спілок України була Чернігівська
обласна рада профспілок.

Після утворення Федерації незалежних
професійних спілок України, яка згідно
постанови ІІ Позачергового з'їзду
Федерації незалежних професійних
спілок України від 21.11.1992 була
перейменована у Федерацію професійних
спілок України, її членські
організації змінили назви.

Відповідно до рішення установчої ради
представників галузевих обласних і
первинних профспілкових організацій
Чернігівської області від 11 грудня 1990
року була створена Федерація
профспілкових організацій
Чернігівської області.

У той же день установчою радою
представників галузевих обласних і
первинних профспілкових організацій
Чернігівської області затверджено
Статут Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області,
зміни та доповнення до якого внесені
радою Федерації профспілкових
організацій області 15.12.1999 та
зареєстровано Управлінням юстиції в
Чернігівській області 17.03.2000, свідоцтво
№ 84.

Відповідно до статті 1 Статуту
Федерація профспілкових організацій
Чернігівської області є добровільною
неприбутковою організацією, утвореною
галузевими, первинними профспілковими
організаціями, їх об'єднаннями для
спільних дій і координації своїх
зусиль з метою вираження,
представництва та захисту трудових,
соціально-економічних, правових і
духовних інтересів членів профспілок.
Федерація має статус обласної і діє в
межах Чернігівської області.

Згідно статті 34 Статуту Федерація є
власником коштів та майна, отриманого в
порядку правонаступництва, переданого
державою на підставах не заборонених
законом, за рахунок членських внесків,
пожертвувань підприємств, установ,
організацій, окремих громадян.

Федерація профспілкових організацій
Чернігівської області відповідно до
пункту 1.2. Статуту від 11.12.1990 є
правонаступником обласної Ради
профспілок, в тому числі на власність
та майно, що також підтверджується
Статутом Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області з
внесеними змінами від 16.12.2010,
зареєстрованими наказом Головного
управління юстиції у Чернігівській
області від 17.02.2011 № 89/1.

Отже, як встановлено судом апеляційної
інстанції, Федерація профспілкових
організацій Чернігівської області
стала правонаступником Чернігівської
обласної ради профспілок.

Згідно з листом № 135 від 05.06.2001 Рада
федерацій профспілкових організацій
Чернігівської області звернулась до
міського голови з проханням видати
свідоцтво про право власності на
будівлю по вул. Шевченка, 5 у м.
Чернігові. В якості додатків до
вказаного листа долучені свідоцтво про
власність № 000013 та акт на право
користування землею.

Відповідно до Свідоцтва про власність
№ 000013 від 19.02.2001, Федерація професійних
спілок України підтверджує, що будинок
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області у м. Чернігові по
вул. Шевченка, 5 є власністю Ради
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області, яка володіє,
користується і розпоряджається цим
майном на підставі постанови Конгресу
ФП України від 29.01.1993 № К-1-11.

Рішенням виконавчого комітету
Чернігівської міської ради № 173 від
20.07.2001 доручено Чернігівському
міжміському бюро технічної
інвентаризації оформити свідоцтво про
право власності на підставі проведеної
технічної інвентаризації Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області, зокрема, на
об'єкти нерухомості по вул.
Шевченка, 5.

Виконавчим комітетом Чернігівської
міської ради 21.08.2001 на підставі рішення
виконкому Чернігівської міської ради
від 20.07.2001 № 173, Раді Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області видано
свідоцтво про право власності на об'єкт
нерухомості, яким посвідчено, що
об'єкти нерухомості, розташовані в м.
Чернігові по вул. Шевченка, 5 (в
цілому складається: адмінбудівля літ.
А-4, площею 4 110, 2 кв.м., гаражі літ. Б-1, Б1-1,
Б2-1, Б3, площею 442, 2 кв.м.) належать Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області.

Відповідно до даних Інвентаризаційної
справи № 10893 на будинок № 5 по
вул. Шевченка у м. Чернігові, площа
адмінбудівлі літ. А-4, складає 4 110, 2 кв.м.,
площа гаражів літ. Б-1, Б1-1, Б2-1, Б3,
складає 442, 2 кв.м.

Відповідно до пункту 6 Додатку № 1 до
Інструкції про порядок державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, що перебувають у
власності юридичних та фізичних осіб,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України 09.06.1998 № 121
свідоцтва про право власності на
об'єкти нерухомого майна, видані
органами державної виконавчої влади чи
місцевого самоврядування, є
правовстановлювальними документами,
на підставі яких провадиться державна
реєстрація права власності на об'єкти
нерухомого майна.

Між Федерацією профспілкових
організацій Чернігівської області
(продавець) та Відкритим акціонерним
товариством страхове товариство
"Гарантія", правонаступником якого є
Приватне акціонерне товариство
"Страхове товариство "Гарантія" 09.10.2001
було укладено договір купівлі-продажу
частини нежитлового приміщення.

Об'єктом купівлі-продажу за цим
договором згідно п. 1.2. є частина
нежитлового приміщення
адміністративної будівлі, що належить
продавцю на праві власності (згідно
свідоцтва про право власності,
виданого на підставі рішення виконкому
Чернігівської міської ради від 20.07.2001 №
173), зареєстрованого в Чернігівському
МБТІ (реєстраційний напис записаний у
реєстрову книгу № 8, за реєстровим
номером - 561 від 22.08.2001) і знаходиться за
адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, 5.

Відповідно до п. 1.2.1. договору
відчужується частина підвалу
загальною площею 143, 9 кв.м. (з літ. 1-3 по
літ. 1-8), частина першого поверху
загальною площею 304, 4 кв.м. (з літ. 1 по
літ. 20), загального користування по
підвалу сходи площею 17, 9 кв.м. (літю. 1-1);
будівельний об'єм - 2 263 кв.м.

Згідно з п. 1.4. договору продавець
гарантує, що нерухоме майно, яке
передається покупцю у відповідності до
цього договору є виключно його
власністю, не передане під заставу і
відносно нього до покупця не
пред'явлено ніяких майнових претензій.

Предметом позову у даній справі є
матеріально-правова вимога Фонду
державного майна України до Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області, ПАТ "СК
"Гарантія", Виконавчого комітету
Чернігівської міської ради про
визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Чернігівської
міської ради № 173 від 20.07.2001 в частині
надання дозволу на оформлення
свідоцтва про право власності Раді
федерації профспілкових організацій
Чернігівської області, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності від 21.08.2001, визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
09.01.2001, визнання за державою Україна в
особі Фонду державного майна України
права власності на нерухоме майно та
витребування його з чужого незаконного
володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
спірне майно є державною власністю, а
рішенням виконкому № 173 від 20.07.2001
фактично позбавлено права власності на
спірне майно Фонд державного майна
України, як орган, уповноважений на
управління об'єктами державної
власності.

При цьому, прокурор посилається на
положення Постанови Верховної Ради
Української РСР "Про захист суверенних
прав власності Української РСР" від
29.11.1990 № 506, Постанови Верховної Ради
УРСР "Про проголошення незалежності
України" від 24.08.1991 № 1427-ХІІ, Указу
Президії Верховної Ради України "Про
передачу підприємств, установ та
організацій союзного підпорядкування,
розташованих на території України, у
власність держави" від 30.08.1991 № 1452-ХІІ,
Закону України "Про підприємства,
установи та організації союзного
підпорядкування, розташовані на
території України" від 10.09.1991 №1540-XI,
Постанови Верховної Ради України "Про
майнові комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташовані на території
України" від 10.04.1992 № 2268-ХІІ, Постанови
Верховної Ради України "Про майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР" від
04.02.1994 № 3943-ХІІ, Закону України "Про
власність" та Закону України "Про
об'єднання громадян".

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, місцевий
господарський суд виходив із того, що
зазначені прокурором нормативні акти
стосовно права власності держави
Україна після розпаду СРСР
підтверджують, що з проголошенням
незалежності України від 24.08.1991 право
власності на спірні об'єкти набула
держава Україна в особі Фонду
державного майна України, а тому
оскаржуване прокурором рішення № 173
від 20.07.2001 не відповідає вимогам
діючого законодавства, а видане на його
підставі свідоцтво про право власності
на об'єкти нерухомості від 21.08.2001 є
нікчемним.

При цьому, місцевий господарський суд у
своєму рішенні вказав, що відсутні
будь-які правові підстави вважати, що
спірне майно відноситься до іншої, ніж
державна, форми власності в розумінні
ст. 41 Конституції України 1996 року.

Також, у рішенні суду першої інстанції
зазначено, що спірне майно не було
об'єктом права власності профспілок
УРСР; профспілки України не є
правонаступником профспілок СРСР,
відповідно федерація профспілкових
організацій Чернігівської області не є
правонаступником обласної ради
профспілок.

Оскільки місцевий господарський суд
дійшов висновку, що Федерація
профспілкових організацій
Чернігівської області не була
власником спірного майна, а тому вона
не мала права відчужувати (передавати)
його за плату у володіння і
користування іншим особам, то вимоги
прокурора про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 09.10.2001
також були визнані судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом також
було визнано незаконним рішення
виконавчого комітету Чернігівської
міської ради № 173 від 20.07.2001 в частині
надання дозволу на оформлення
свідоцтва про право власності Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області на будівлю
літера А-4 загальною площею 4 100, 2 кв.м.,
гаражі літерою Б-1, Б2-1, Б3, площею 402, 5
кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5 у м.
Чернігові та визнано право власності
за державою Україна в особі Фонду
державного майна України на вказані
об'єкти, витребувано їх з чужого
незаконного володіння відповідача-1 і
передано Фонду державного майна
України.

Витребувано з чужого незаконного
володіння Приватного акціонерного
товариства "Страхове товариство
"Гарантія" та передано Фонду державного
майна України частину нежитлового
приміщення нежитлової будівлі
загальною площею 466, 2 кв.м. з адресою:
вул. Шевченка, 5 м. Чернігів, яка
складається з частини підвалу
загальною площею 143, 9 кв.м. (з
літ.1-3 по літ. 1-8), частини першого
поверху загальною площею 304,4 кв.м. (з
літ. 1 по літ. 20), сходів площею 17,9 кв.м.
(літ. 1-1), будівельний об'єм - 2 263 кв.м.

Водночас, місцевим господарським судом
відмовлено у задоволенні позовної
вимоги прокурора про визнання
незаконним рішення виконавчого
комітету Чернігівської міської ради №
173 від 20.07.2001 в частині надання дозволу
на оформлення свідоцтва про право
власності Раді Федерації
профспілкових організацій
Чернігівської області на гаражі літера
Б1-1, площею 39,7 кв.м. за адресою: вул.
Шевченка, 5 у м. Чернігові та визнання за
державою права власності і
витребування у відповідача-1 гаража,
позначеного літерою Б1-1 площею 39,7 кв.м.
з огляду на те, що будівництво
вказаного гаража здійснювалось
відповідачем-1 у 2000 році, а тому,
відповідно до статті 34 Закону України
"Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності" його власником є
Федерація профспілкових організацій
Чернігівської області. Також, судом
відмовлено у задоволенні вимог
прокурора щодо витребування від
відповідача-1 частини будівлі літера
А-4, загальною площею 466, 2 кв.м. за
адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка,5,
оскільки ця частина приміщення була
відчужена відповідачем-1 відповідачу-2.

Також, судом першої інстанції
припинено провадження у справі в
частині визнання недійсним свідоцтва
про право власності від 21.08.2001, виданого
Раді Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області на
будівлю літера А-4 загальною площею 4
100, 2 кв.м., гаражі літерою Б-1, Б1-1, Б2-1, Б3,
площею 442, 2 кв.м. за адресою:
вул. Шевченка, 5 у м. Чернігові з огляду
на те, що вказане свідоцтво не може
виступати предметом спору, оскільки не
містить ознак акту органу місцевого
самоврядування у розумінні статті 12
Господарського процесуального кодексу
України, а тому спір про визнання його
недійсним не підлягає розгляду в
господарських судах.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого господарського суду
та приймаючи нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог повністю,
виходив з того що, 18.11.1990 між Загальною
Конфедерацією Профспілок СРСР та
Федерацією незалежних профспілок
України було укладено Договір про
закріплення прав володіння,
користування і розпорядження
профспілковим майном, який був
затверджений постановою Президії Ради
Загальної Конфедерації Професійних
Спілок СРСР, про що ухвалена постанова
№ 2-1а від 18.11.1990 "Про затвердження
Договору про закріплення прав
володіння, користування і
розпорядження профспілковим майном",
згідно з яким Федерації незалежних
профспілок України були передані права
по володінню, користуванню і
розпорядженню майном, що належало
Всесоюзній центральній раді
професійних спілок і її
правонаступнику - Загальній
конфедерації праці на території
України.

Відповідно до вищевказаного Договору
за Федерацією незалежних профспілок
України було закріплене на праві
власності майно, зокрема, і спірне
майно Будинку спілок за адресою: м.
Чернігів, вул. Т. Шевченко, 5.

У п. 6 рішення Конституційного Суду
України від 11.11.2004 № 16-рп/2004 зазначено,
що Конституція (Основний Закон)
Української РСР 1978 року за
політико-економічною природою та
соціальною спрямованістю власність на
засоби виробництва за суб'єктами права
власності поділяла на державну
(загальнонародну), власність колгоспів
та інших кооперативних організацій, їх
об'єднань, а також майно профспілкових
та інших громадських організацій
(статті 10, 11, частина перша статті 12,
статті 14, 15). При цьому кооперативні
організації були суб'єктами права
власності на засоби виробництва та
інше майно і мали право на власність,
відокремлену від державної. Аналіз
чинного у 1987 році законодавства
(Цивільного кодексу Української РСР,
Постанови Ради Міністрів Української
РСР "Про порядок передачі підприємств,
об'єднань, організацій, установ,
будинків і споруд" від 28 квітня 1980 року
№ 285, прийнятої на виконання Постанови
Ради Міністрів СРСР від 16 жовтня 1979
року № 940, якою було затверджено
однойменне положення) свідчить про те,
що держава та її повноважні органи мали
право передавати державне майно у
власність недержавним (кооперативним і
громадським) організаціям як за плату,
так і безоплатно. Передача державного
майна організаціям споживчої
кооперації мала здійснюватися на той
час на підставі та в порядку,
визначеному чинним законодавством.

Відповідно до положень ст. 10
Конституції УРСР 1978 року основу
економічної системи України становили
соціалістична власність на засоби
виробництва у формі державної
(загальнонародної) і
колгоспно-кооперативної власності.
Соціалістичною власністю було також
майно профспілкових та інших
громадських організацій, необхідне їм
для здійснення статутних завдань.

Отже, державна та соціалістична
власність не є тотожними формами
власності, мають розцінюватися як
видове та родове поняття, а до складу
соціалістичної власності було
віднесено і майно профспілкових та
інших громадських організацій.

Відповідно до статті 11 Конституції
УРСР державна власність - спільне
надбання всього радянського народу,
основна форма соціалістичної
власності.

Згідно зі статтею 87 Цивільного кодексу
УРСР соціалістичною власністю були:
державна (загальнодержавна) власність;
колгоспно-кооперативна власність;
власність профспілкових та інших
громадських організацій.

Відповідно до статті 97 Цивільного
кодексу УРСР профспілкові та інші
громадські організації володіють,
користуються і розпоряджаються майном,
що належить їм на праві власності,
відповідно до їх статутів (положень).
Право розпорядження майном, що є
власністю профспілкових та інших
громадських організацій, належить
виключно профспілковим та іншим
громадським організаціям.

Статтею 98 Цивільного кодексу УРСР
встановлено, що власністю
профспілкових та інших громадських
організацій є майно, необхідне їм для
здійснення статутних завдань.

Відповідно до статті 10 Конституції
УРСР держава охороняє соціалістичну
власність і створює умови для її
примноження.

Таким чином, віднесення майна
профспілкових організацій до
соціалістичної власності не означало,
що це майно ставало державною
власністю, оскільки соціалістична
власність є поняттям збірним та
відповідно до статті 87 Цивільного
кодексу УРСР мало свої різновиди, серед
яких також була і власність інших
кооперативних організацій, їх
об'єднань, власність громадських
організацій.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону
СРСР "Про професійні спілки, права та
гарантії їхньої діяльності" від 10.12.1990
№ 1818-1, профспілки та їхні органи
відповідно до законодавства є
юридичними особами.

Стаття 3 Закону СРСР "Про професійні
спілки, права та гарантії їхньої
діяльності" встановлювала, що
профспілки є незалежними у своїй
діяльності від органів державного
управління, господарських органів,
політичних та інших громадських
організацій, вони їм не підзвітні і не
підконтрольні. Забороняється будь-яке
втручання, спроможне обмежити права
профспілок або перешкодити їх
здійсненню, якщо інше не передбачено
законом.

Відповідно до статті 20 Закону УРСР "Про
власність" професійні спілки були
визнані суб'єктами права колективної
власності.

Статтею 28 Закону УРСР "Про власність"
визначалося, що об'єктами права
власності громадських об'єднань, у тому
числі професійних спілок, благодійних
та інших громадських фондів, є майно
культурно-освітнього та оздоровчого
призначення, грошові кошти, акції, інші
цінні папери, жилі будинки, споруди
виробничого і невиробничого
призначення, обладнання, устаткування,
транспортні засоби та інше майно,
необхідне для забезпечення діяльності,
передбаченої їх статутами
(положеннями) на праві колективної
власності.

Також, законодавець зазначав, що
громадські об'єднання можуть мати у
власності підприємства відповідно до
цілей, зазначених в їх статутах, і в
порядку, передбаченому законодавчими
актами України.

Згідно із статтею 30 Закону УРСР "Про
власність" колективний власник
самостійно володіє, користується і
розпоряджається об'єктами власності,
які йому належать.

Відповідно до статті 325 Цивільного
кодексу України, власність всіх
юридичних осіб приватного права (в тому
числі профспілок) вважається
приватною.

Враховуючи положення вищевикладених
нормативних актів та беручи до уваги
правомірність набуття Федерацією
профспілок України майна в порядку
правонаступництва від колишньої Ради
профспілок України та Загальної
Конфедерації Профспілок СРСР, в тому
числі майна, набутого за рахунок
власних коштів, відрахувань внесків
членськими організаціями,
пожертвувань громадян та на інших не
заборонених законом підставах, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що спірний майновий комплекс належав
до профспілкового майна, яке до
державної власності не відносилось.

Також судом апеляційної інстанції
встановлено, що у матеріалах справи
міститься лист Загальної конфедерації
профспілок від 09.12.2011 № 01-113, з якого
вбачається, що відповідно до Статуту
Профспілок СРСР, Положення "Про
республіканську, крайову і обласну
раду профспілок" Чернігівська обласна
рада профспілок, правонаступником
якої, як зазначено вище, є Федерація
профспілкових організацій
Чернігівської області (пункт 1.2.
Статуту від 11.12.1990), являлася юридичною
особою, яка входила до складу
Української республіканської ради
профспілок та не мала статусу
загальносоюзної громадської
організації Союзу СРСР. У даному листі
також зазначено, що Чернігівська
обласна рада профспілок мала право
володіти, користуватися та
розпоряджатися об'єктами
профспілкової власності Чернігівської
області.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначив, що положення Постанови
Верховної Ради Української РСР "Про
захист суверенних прав власності" від
29.11.1990 № 506, Закону України "Про
підприємства, установи та організації
союзного підпорядкування, розташовані
на території України" від 10.09.1991 № 1540-ХІ,
Постанови Верховної Ради України "Про
майно загальносоюзних громадських
організацій колишнього союзу РСР" від
04.02.1994 № 3943-ХІІ, Закону України "Про
власність", на підставі яких суд першої
інстанції дійшов висновку, що саме Фонд
державного майна України, який
тимчасово був уповноважений державою
здійснювати функції щодо управління
майном громадських організацій
колишнього Союзу РСР, що розташоване на
території України, мав розпоряджатись
спірним нерухомим майном як
загальнодержавним, не поширювалось на
профспілкові організації Федерації
профспілок України, оскільки вони, як
було зазначено вище, ще у жовтні 1990 року
вийшли зі складу загальносоюзної
громадської організації - Всесоюзної
центральної ради професійних спілок та
не являлись органами державної влади
та управління.

Окрім того, під час розгляду справи у
суді апеляційної інстанції було
з'ясовано, що вирішення питання щодо
визначення часу спорудження
нерухомого майна, а саме адмінбудівлі
літера А-4 площею 4 110, 2 кв.м., гаражів літ.
Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3 площею 442, 2 кв.м., яке
розташоване за адресою: м. Чернігів,
вул. Шевченка, 5, особи, за рахунок якої
відбулося створення цього майна та
джерел фінансування будівництва,
реконструкції та ремонту спірного
майна, є необхідним для правильного
вирішення спору по суті і потребує
спеціальних знань, у зв'язку з чим
ухвалою Київського апеляційного
гсоподраського суду було призначено
судову експертизу, проведення якої
було доручено Чернігівському
відділенню Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз (ЧНДІСЕ).

За результатами проведення у справі
судової будівельно-технічної
експертизи експертами ЧНДІСЕ було
надано висновок № 199-201/13-24 від 22.08.2013,
яким встановлено таке:

1) Будівництво нерухомого майна, а саме:
будівлі літера А-4, загальною площею
4 110,2 кв.м., першої половини
будівництво розпочато 22.05.1960, загальною
площею 1942,0 кв.м. Закінчено
будівництво нерухомого майна в 1962 році.

Будівництво нерухомого майна, а саме:
будівлі літера А-4, загальною площею
4 110,2 кв.м., другої половини
будівництво розпочато 17.04.1978. Закінчено
будівництво нерухомого майна в 1980 році.

Будівництво нерухомого майна, а саме:
будівлі літера А-4, загальною площею
4 110,2 кв.м., яке розташовано за
адресою: вул. Шевченка, 5, м. Чернігів,
будівництво розпочато 22.05.1960, закінчено
будівництво нерухомого майна в 1980 році.

Будівництво нерухомого майна, а саме:
гаражів літери Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3, загальною
площею 442,2 кв.м, будівництво розпочато
26.03.1980, закінчено будівництво
нерухомого майна в 1980 році.

2) Нерухоме майно, а саме: будівлі літера
А-4, загальною площею 4 110,2 кв.м., гаражі
літери Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3, загальною площею
442,2 кв.м, яке розташовано, за адресою:
вул. Шевченка, 5, м. Чернігів, що
побудовані нежитлові будівлі
збудовані без істотних порушень вимог
будівельних норм і правил ДБН 360-92**, ДБН
В.1.1-7-2002, ДБН В.1.2-8-2008 та Державних
санітарних правил планування та
забудови населених пунктів. Київ, 1996
рік, відповідає будівельним,
санітарним, протипожежним нормам та
правилам.

3) Об'єкт нерухомого майна, а саме:
будівлі літера А-4, загальною площею
4 110,2 кв.м., гаражів літери Б-1, Б1-1,
Б2-1, Б-3, загальною площею 442,2 кв.м, який
розташовано, за адресою: вул. Шевченка,
5, м. Чернігів придатний до
експлуатації.

За результатами проведення у справі
судово-економічної експертизи
експертами ЧНДІСЕ було надано висновок
№ 2644-2646/13-24 від 06.02.2014, яким встановлено
таке:

1) Фінансування будівництва Будинку
профспілок та гаражів по вул. Шевченка,
5 у м. Чернігів, а саме: будівлі літера
А-4, загальною площею 4 110,2 кв.м., гаражів
літери Б-1, Б1-1, Б-3, загальною площею 442,2
кв.м. здійснювалось за рахунок коштів
профспілкового бюджету, Української
ради профспілок, дольової участі
обласної ради та галузевих профспілок
Чернігівської області.

2) Будівництво нерухомого майна, а саме:
будівлі літера А-4, загальною площею
4 110,2 кв.м., гаражів літери Б-1,Б1-1,Б-3,
загальною площею 442,2 кв.м.,
розташованого за адресою: вул.
Шевченка, 5 м. Чернігів, яке вводилось у
1980 році проводилось як за кошти
Української республіканської ради
профспілок, так і за рахунок коштів
обласної профспілки.

3) Нерухоме майно, а саме: будівля літера
А-4, загальною площею 4 110,2 кв.м., (перша
половина - Будинок спілки
Чернігівської обласної ради
профспілок) введений в експлуатацію у
1962 році. Введення другої половини
Будинку підтверджується у 1980 році.

Введення в експлуатацію гаражів літери
Б-1, Б1-1, Б2-1, Б-3, загальною площею 442, 2
кв.м, які були побудовані у 1966 році та
знесені у зв'язку із непридатністю,
підтверджується у 1980 році.

Враховуючи викладене, а також те, що
Федерація профспілкових організацій
Чернігівської області є
правонаступником Чернігівської
обласної ради профспілок, а
будівництво спірних об'єктів
здійснювалось за рахунок Української
ради профспілок та коштів
Чернігівської обласної профспілки, з
огляду на те, що ані прокурором, ані
позивачем не надано суду жодного
доказу на підтвердження того, що
фінансування будівництва спірної
будівлі було здійснене за рахунок
державних коштів, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що право
власності Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області на
спірне майно виникло на законних
підставах.

Доказів на спростування зазначеного
прокурором та позивачем суду не надано,
як і не надано суду доказів
фінансування робіт щодо будівництва та
реконструкції будівлі за рахунок
коштів держави після проголошення
незалежності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
спростував висновок суду першої
інстанції про незаконність рішення
Виконавчого комітету Чернігівської
міської Ради № 173 від 20.07.2001 в частині
надання дозволу на оформлення
свідоцтва про право власності Раді
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області на будівлю
літера А-4, загальною площею 4 110, 2 кв.м.,
гаражі літерою Б-1, Б2-1, Б3, площею 402, 5
кв.м. за адресою: вул. Шевченка, 5, у
м. Чернігові у зв'язку з належністю
спірного нерухомого майна до власності
держави в особі Фонду державного майна
України, що в свою чергу потягнуло за
собою визнання за державою Україна в
особі Фонду державного майна України
права власності на вказані будівлі та
витребування їх з чужого незаконного
володіння Федерації профспілкових
організацій Чернігівської області

Щодо вимог про визнання недійсним
свідоцтва про право власності, судом
апеляційної інстанції в цій частині
також скасовано рішення місцевого
господарського суду про припинення
провадження з розгляду даної вимоги, з
огляду на те, що свідоцтво про право
власності є правовстановлюючим
документом, а тому може бути предметом
спору у господарських судах. Водночас,
суд апеляційної інстанції зазначив, що
оскільки свідоцтво про право власності
на спірне приміщення було видане
Федерації профспілкових організацій
Чернігівської області на підставі
рішення Виконавчого комітету
Чернігівської міської Ради № 173 від
20.07.2001, підстав для скасування якого
немає, свідоцтво про право власності на
спірний об'єкт нерухомості від 21.08.2001
також не може бути визнано судом
незаконним та скасовано, а тому позовні
вимоги прокурора у цій частині також не
підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги щодо визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
09.10.2001, судом апеляційної інстанції в її
задоволенні відмовлено з огляду на
доведеність Федерацією профспілкових
організацій Чернігівської області
свого права власності на спірне
нерухоме майно, а отже й наявність у неї
повноважень на відчуження частини
такого майна, у зв'язку з чим право
власності ПАТ "Страхове компанія
"Гарантія" виникло на законних
підставах. З врахуванням наведеного,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що у суду першої інстанції
були відсутні підстави для визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
09.10.2001 та, як наслідок, витребування у
ПАТ "Страхове компанія "Гарантія"
спірних об'єктів як безпідставно
набутого майна.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи Заступника прокурора міста
Києва, викладені у касаційній скарзі,
колегія суддів вважає
необґрунтованими та такими, що не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, а також
зводяться до переоцінки доказів, а суд
касаційної інстанції в силу положень ч.
2 ст. 1117 ГПК України не має права
додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
судом апеляційної інстанції на
підставі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів в їх сукупності, висновки суду
відповідають цим обставинам і їм дана
належна юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, а тому відсутні
підстави для зміни чи скасування
оскаржуваної постанови суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Заступника
прокурора міста Києва залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного господарського суду від
03.06.2014 у справі № 5028/12/106/2011 -
без змін.

Головуючий - суддя
Кузьменко М.В.

Судді:
Васищак І.М.

Студенець В.І.