ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.Справа № 922/2900/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю підприємство з
іноземною інвестицією "ЕЛСІ", м. Київ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Харків про стягнення
заборгованості в розмірі 52 192,76 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Богомаз А.П. за довіреністю
від 06.08.2014р.,

відповідача - ОСОБА_3 за довіреністю від
13.08.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю підприємство з
іноземною інвестицією "ЕЛСІ", м. Київ
(позивач) звернулось до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача - Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Харків про
стягнення заборгованості в розмірі 52
192,76 грн. В обґрунтування позовних
вимог, позивач посилається на
неналежне виконання покладених на
відповідача обов`язків за Договором №
10/8 про надання послуг з технічного
обслуговування і ремонту а/м від 29.08.2012
року, що спричинило втрату вантажного
фургону марки ГАЗ-2752, білого кольору, 2006
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, який належить позивачу на праві
приватної власності.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17.07.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 29.07.2014
року о 11:30 годині.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29.07.2014 року
розгляд справи було відкладено на
18.08.2014 року о 11:00 годині.

До господарського суду Харківської
області 13.08.2014 року від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву з
додатками (вх. № 28207), відповідно до якої
просить суд у задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю підприємства з
іноземними інвестиціями « ЕЛСІ»
відмовити в повному обсязі.

До господарського суду Харківської
області 18.08.2014 року від представника
позивача надійшло клопотання (вх. №
28606), відповідно до якого просить суд
долучити до матеріалів справи: копію
нової довіреності на представника ТОВ
«ЕЛСІ», завірену належним чином
виписку з ЄДР щодо ТОВ «ЕЛСІ» та ФО-П
ОСОБА_1, довідку про розрахункові
рахунки ТОВ «ЕЛСІ», гр. ОСОБА_4 та гр.
ОСОБА_5

Надані документи були прийняті судом
до розгляду, досліджені та долучені до
матеріалів справи.

Представник позивача в призначене
судове засідання з`явився, позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив суд їх задовольнити. Надав
пояснення по суті справи.

Представник відповідача в призначене
судове засідання з`явився, проти
задоволення позову заперечує, просить
суд відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі. Зазначила, що
твердження позивача щодо передання
26.05.2014 року службового автомобіля
ТОВ підприємство з іноземною
інвестицією "ЕЛСІ" відповідачу для
проведення ремонтних робіт за умовами
договору № 10/8 про надання послуг з
технічного обслуговування і ремонту
а/м від 29.08.2012 року не відповідає
дійсності та не має жодного
документального підтвердження.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення присутніх
представників сторін, повністю,
всесторонньо, за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, оцінивши надані
сторонами докази та надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам
справи з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог
учасників судового процесу,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд,
виходить з наступного.

Товариство з обмеженою
відповідальністю підприємство з
іноземною інвестицією "ЕЛСІ" є
власником вантажного фургону марки
ГАЗ-2752, білого кольору, 2006 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
належить позивачу на праві приватної
власності, що підтверджується
свідоцтвом реєстрації транспортного
засобу ААС 525870.

Вказаний автомобіль марки ГАЗ-2752,
білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 на
підставі укладеного між позивачем та
відповідачем договору № 10/8 про надання
послуг з технічного обслуговування і
ремонту а/м від 29.08.2012 року проходив
технічне обслуговування і ремонт у
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(відповідач), за період з 29.08.2012р. по
31.12.2013р. (п.7.1 договору)

Так, як стверджує позивач у своїй
позовній заяві 26.05.2014 року між
позивачем та відповідачем було
укладено договір-заявку № ТАН-444 на
обслуговування та ремонт автомобіля
(двигуна), відповідно до умов, якого
Виконавець повинен був надати
Замовнику послуги з ремонту
автомобіля, відповідно до умов раніше
укладеного договору № 10/8 про надання
послуг з технічного обслуговування і
ремонту а/м від 29.08.2012 року. Проте,
внаслідок недбалого виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором, без належних
на те підстав та письмових
домовленостей, після виконання робіт,
передав службовий автомобіль ТОВ
підприємство з іноземною інвестицією
"ЕЛСІ" на автомийку, який в подальшому
було викрадено, що підтверджується
твердженням позивача щодо розпочатого
досудового розслідування за фактом
незаконного заволодіння автомобілем,
яке внесено до Єдиного реєстру
досудового розслідування під номером
0001897.

Вказані обставини й стали підставою
для звернення позивача з даним позовом
до суду та на підставі чого позивач
просить суд стягнути з відповідача
спричинені ним збитки, а саме вартість
втраченого службового автомобіля у
розмірі 52 192,76 грн.

Надаючи правову оцінку викладеним у
позовній заяві обставинам, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, у тому числі і
відшкодування збитків. Відшкодування
збитків передбачено також ст. 224
Господарського кодексу України, якою
встановлено, що учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

За ст. 614 Цивільного кодексу України
підставою відповідальності за
порушення зобов'язання є вина особи,
яка порушила зобов'язання, якщо інше на
встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 623 Цивільного кодексу
України унормовано, що боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на договір № 10/8 про
надання послуг з технічного
обслуговування і ремонту а/м від 29.08.2012
року, а саме на пункти 2.1 та 5.1
відповідно до яких виконавець надає
замовнику послугу з технічного
обслуговування та ремонту автомобіля,
використовуючи власні засоби
виробництва і своїх найманих
працівників, при цьому всі ризики
Виконавець приймає на себе. За
невиконання або неналежне виконання
своїх обов'язків за даним Договором
винна сторона несе відповідальність у
відповідності до чинного
законодавства України.

Втім, суд зазначає, що Договір № 10/8 про
надання послуг з технічного
обслуговування і ремонту а/м від 29.08.2012
року припинив свою дію, а отже
посилання позивача на даний договір є
безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права має право на їх
відшкодування.

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України, відповідальність у
вигляді відшкодування збитків вимагає
для її застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Відповідно до ч.2 ст.22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), а також доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч.2 ст.224 Господарського
кодексу України під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою порушника та збитками
полягає, передусім, у прямому
(безпосередньому) зв'язку між
протиправною поведінкою та настанням
негативного результату.

Вказані обставини підлягають
доведенню позивачем належними та
допустимими у справі доказами.

Стягнення збитків як вид
цивільно-правової відповідальності
можливе у випадку наявності таких
збитків та обґрунтованості їх розміру.

З аналізу вищевказаних норм
законодавства, вбачаться, що
об'єктивною стороною правопорушення є
наявність збитків в майновій сфері
кредитора, протиправна поведінка, яка
втілилась в невиконанні або
неналежному виконанні боржником
взятого на себе зобов'язання, причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
боржника та збитками.

Відсутність хоч б одного з
вищевказаних елементів, які утворюють
склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання ним взятих на себе
зобов'язань, оскільки в даному випадку
його поведінка не може бути
кваліфікована як правопорушення.

Предметом даного спору є стягнення
збитків позивача заподіяних
відповідачем шляхом неналежного
виконання покладених на відповідача
обов`язків за Договором № 10/8 про
надання послуг з технічного
обслуговування і ремонту а/м від 29.08.2012
року, та не забезпечення відповідного
зберігання переданого майна, що
спричинило втрату вантажного фургону
марки ГАЗ-2752, білого кольору, 2006 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, який належить позивачу на праві
приватної власності.

Проте, позивачем не надано доказів
заподіяння йому збитків в заявленій
сумі 52 192,76 грн. саме внаслідок
неправомірних дій Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, що свідчить про
недоведеність позивачем факту
заподіяння йому збитків внаслідок
протиправних дій відповідача, тобто
наявності всіх елементів складу
цивільного правопорушення
(протиправної поведінки відповідача,
збитків, безпосереднього причинного
зв'язку між протиправною поведінкою і
збитками, вини).

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України
(судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень) суд зазначає, що обов'язок
по доведенню існування в законі
підстав для стягнення з відповідача
нарахованих позивачем збитків
покладений саме на позивача.

Проте, в даному випадку цей тягар
доказування позивачем не витриманий.
Доказів в обґрунтування своєї позиції
у справі не надано.

В силу принципу змагальності судового
процесу (ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України)
ризик ненадання необхідних доказів
несе сторона, котра на них посилається.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що позивачем не
доведено обставин, на які вони
посилаються, як на підставу своїх
позовних вимог, а відтак позовні вимоги
є безпідставними, такими, що не
ґрунтуються на Законі, а отже не
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином судові витрати у даній справі
покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу
України; ч.2 ст. 224 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49,
65, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.08.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/2900/14