ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року Справа № 910/22889/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В.
(доповідач)суддівГоголь Т.Г., Костенко
Т.Ф.розглянувши матеріали касаційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арма"на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.14у
справі№910/22889/13 Господарського суду
міста Києваза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Арма"доФонду державного майна
Українитретя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Закрите акціонерне
товариство "Туристично-оздоровчий
комплекс "Польот"провідшкодування
збитків в сумі 9 662 151,72
грн.Розпорядженням Заступника
секретаря другої судової палати Вищого
господарського суду України від 18.08.14
для розгляду даної справи, сформовано
колегію суддів у складі: головуючий -
Добролюбова Т.В. , судді - Гоголь Т.Г.,
Костенко Т.Ф.

В судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача: Поддимай А.Б. - за дов. від
15.10.13;

від відповідача: не з'явилися, проте
належно повідомлені про час і місце
розгляду касаційної скарги;

від третьої особи: Поддимай А.Б. - за дов.
від 15.10.13;

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Арма" у листопаді 2013
року заявлений позов до Фонду
державного майна України про
відшкодування збитків в сумі 9 662 151,72
грн., з яких 3 621 000,00 грн. - матеріальні
збитки та 6 041 151,72 грн. - індекс інфляції.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
вказував на те, що згідно з наказом від
10.10.02 №1791 Фонд державного майна України
разом із Товариством з обмеженою
відповідальністю "Арма" виступив
засновником Закритого акціонерного
товариства "ТОК "Польот", однак 15.04.10
ФДМУ видав наказ №496 "Про скасування
наказу ФДМУ від 10.10.02 №1791 внаслідок
якого з активів ЗАТ "ТОК "Польот"
виведено основні засоби, що передані
відповідачем як внесок до статутного
фонду третьої особи, чим завдано
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Арма" збитків у
розмірі його внеску до статутного
фонду, а саме 3 621 000,00 грн., на які позивач
у зв'язку із знеціненням коштів
нарахував інфляційні у розмірі 6 041 151,72
грн.
Рішенням
Господарського суду міста Києва від
17.03.14, ухваленим колегією суддів у
складі: Васильченко Т.В. - головуючого,
Босий В.П., Марченко О.В., у задоволені
позивних вимог відмовлено. Суд першої
інстанції виходив з відсутності усіх
складових цивільного правопорушення, а
саме спричинення шкоди позивачеві
неправомірними діями відповідача,
наявність причинно-наслідкового
зв'язку між шкодою та протиправною
поведінкою відповідача, як і визнав
недоведеним факт понесення позивачем
шкоди. Водночас, суд врахував, що наказ
Фонду державного майна України №496 від
15.04.10 є чинним, а наказ Фонду
державного майна України від 10.10.02 №1791
"Про участь Фонду державного майна
України у Закритому акціонерному
товаристві "ТОК "Польот" визнаний
недійсним у судовому порядку, як такий,
що суперечить вимогам чинного
законодавства. Окрім цього, суд першої
інстанції установив, що спірне майно
перебувало у власності третьої особи,
на захист прав якої позивач не
уповноважений, оскільки відповідно до
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.10.08 №13 "Про практику
розгляду судами корпоративних спорів"
акціонери (учасники) господарського
товариства не вправі звертатися до
суду за захистом прав та інтересів
інших акціонерів (учасників)
господарського товариства та самого
товариства поза відносинами
представництва. Судове рішення
обґрунтовано приписами статей 22, 1166, 1173,
1174 Цивільного кодексу України.

Київський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів: Тарасенко К.В. -
головуючого, Авдеєва П.В., Суліма В.В.,
постановою від 27.05.14, перевірене
рішення у справі залишив без змін, а
апеляційну скаргу позивача залишив без
задоволення.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Арма" звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
судові рішення у справі скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог. Обґрунтовуючи свої
вимоги скаржник вказує на порушення
судами приписів статті 41 Конституції
України, статей 116, 321, 1166 Цивільного
кодексу України, статті 7 Закону
України "Про акціонерні товариства" та
неврахування судами того, що учасник
може вийти з господарського товариства
шляхом відчуження належних йому акцій
в порядку статті 7 Закону України "Про
акціонерні товариства".
Від Фонду державного майна
України, Закритого акціонерного
товариства "Туристично-оздоровчий
комплекс "Польот" відзивів на касаційну
скаргу судом не отримано.

Вищий
господарський суд України, заслухавши
доповідь судді Добролюбової Т.В., та
пояснення присутнього у судовому
засіданні представника позивача та
третьої особи, переглянувши матеріали
справи і доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судами приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судами норм
матеріального і процесуального права.
Судами попередніх інстанцій
установлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що предметом
судового розгляду є вимога Товариства
з обмеженою відповідальністю "Арма" про
стягнення з Фонду державного майна
України 9 662 151,72 грн. шкоди, з яких: 3 621
000,00 грн. - збитки та 6 041 151,72 грн. -
інфляційних втрат. Підставою позову
товариством визначено те, дії Фонду
державного майна України щодо
скасування наказу від 10.10.02 №1791 є
незаконними і такими, що спричинили
йому збитків, у розмірі його внеску в
статутний фонд товариства. За
приписами статті 11 Цивільного кодексу
України підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків є дії осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також дії осіб, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, зокрема однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є завдання майнової,
матеріальної, шкоди іншій особі.
Основною формою компенсації
заподіяної шкоди потерпілій особі є
відшкодування збитків. Відповідно до
статті 22 Цивільного кодексу України
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Під збитками розуміють втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного
права. Виходячи з того, що між позивачем
та відповідачем відсутні договірні
відносини, загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду визначаються статтею 1166
Цивільного кодексу України. За
приписами вказаної статті майнова
шкода, завдана неправомірними діями
майну юридичної особи, відшкодовується
у повному обсязі особою, яка її
завдала; особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини. Вказана стаття унормовує
загальні підстави для відшкодування
шкоди в рамках позадоговірних
(деліктних) зобов'язань. Деліктна
відповідальність за загальним
правилом настає за наявності вини
заподіювача шкоди. Фактичною підставою
для застосування такого виду
відповідальності є вчинення особою
правопорушення. При цьому, юридичною
підставою позадоговірної
відповідальності є склад цивільного
правопорушення, елементами якого є
шкода, протиправна поведінка,
причинний зв'язок між шкодою і
протиправною поведінкою, вина, і за
відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає. Шкода це зменшення або
знищення майнових чи немайнових благ,
що охороняються законом. Протиправною
є поведінка, що не відповідає вимогам
закону або договору, тягне за собою
порушення майнових прав та інтересів
іншої особи і спричинила заподіяння
шкоди. Причинний зв'язок як елемент
цивільного правопорушення виражає
зв'язок протиправної поведінки і шкоди,
що настала, при якому протиправність є
причиною, а шкода - наслідком. За
приписами статті 1173 Цивільного кодексу
України шкода завдана юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів. Згідно
зі статтею 1174 Цивільного кодексу
України шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю посадової або
службової особи органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи. Отже,
приписи статей 1173, 1174 Цивільного
кодексу України є спеціальними і
передбачають певні особливості,
характерні для розгляду справ про
деліктну відповідальність органів
державної влади та посадових осіб, які
відмінні від загальних правил
деліктної відповідальності. Зокрема,
вказаними правовими нормами визначено,
що для застосування відповідальності
посадових осіб та органів державної
влади наявність вини не є обов'язковою,
між тим, цими нормами не заперечується
обов'язковість наявності інших
елементів складу цивільного
правопорушення, що є обов'язковою
умовою для покладення на відповідача
відповідальності у вигляді
відшкодування шкоди. Відтак, до
обставин які підлягають доведенню при
вирішенні даного спору відноситься
установлення судами факту
неправомірних дій, бездіяльності,
органу державної влади при прийнятті
відповідного рішення шляхом видання
наказу, виникнення шкоди та причинний
зв'язок між неправомірними діями,
бездіяльністю, органу державної влади
і заподіянням шкоди, розмір шкоди.
Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд, у визначеному
законом порядку, встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. За
приписами статті 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з приписами статті 34 названого
Кодексу господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. За приписами
частини 2 статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні чи постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти їх.
Дослідивши усі обставини справи та
надавши оцінку зібраним у справі
доказам, суди попередніх інстанцій
установили відсутність усіх складових
цивільного правопорушення, зокрема
факту завдання позивачеві шкоди саме
неправомірними діями відповідача, які
полягали у видачі наказу від 15.04.10. Як
установлено судами постановою
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 08.04.11,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.12,
відмовлено у позові про визнання
протиправним та скасування наказу
Фонду державного майна України від
15.04.10 №496 та установлено, що наказ від
15.04.10 прийнятий відповідно до вимог
діючого законодавства. Судами
установлено, що відсутній і
причинно-наслідковий зв'язок між
шкодою та протиправною поведінкою
відповідача, оскільки позивачем не
надано доказів, наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
прийняттям наказу від 15.04.10 та
неможливістю позивача отримувати
прибуток від діяльності товариства або
повернення позивачем свого вкладу. Не
встановлено судами і самого факту
шкоди, оскільки позивач станом на час
розгляду даного спору є акціонером
вказаного товариства та володіє
акціями загальною номінальною
вартістю у визначеному розмірі.
Водночас, судами враховано, що наказ
Фонду державного майна України від
10.10.02 №1791 "Про участь Фонду державного
майна України у Закритому акціонерному
товаристві "ТОК "Польот" був визнаний
недійсним у судовому порядку, як такий,
що суперечить вимогам законодавства.
Щодо посилань скаржника на те, що діями
Фонду порушено право власності ЗАТ
"ТОК "Польот" на майно, що знаходиться в
його статутному фонді, то цей довід був
предметом судового розгляду в судах
попередніх інстанцій, і як вірно
зазначено судом позивач не
уповноважений на захист прав третьої
особи, оскільки акціонери, учасники,
господарського товариства не вправі
звертатися до суду за захистом прав та
інтересів інших акціонерів, учасників,
господарського товариства та самого
товариства поза відносинами
представництва. Виходячи з того, що
суди установили відсутність усіх
елементів складових цивільного
правопорушення, висновок судів
попередніх інстанцій про
необґрунтованість позову про
покладення на відповідача
відповідальності у вигляді
відшкодування шкоди у заявленому
розмірі визнається правомірним.
Доводи, викладені в касаційній скарзі
не можуть бути підставою для
скасування судових рішень у справі,
оскільки вони не спростовують
установлених апеляційним судом
обставин, а за приписами статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України переоцінка доказів у справі
знаходиться поза межами компетенції
суду касаційної інстанції. Отже, з
урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції підстав для
скасування постанови у справі та
задоволення касаційної скарги не
вбачається. Витрати за розгляд
касаційної скарги покладаються на
скаржника.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.14 у справі
№ 910/22889/13 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Арма"
залишити без задоволення.

Головуючий суддя:
Т. Добролюбова

Судді:
Т. Гоголь

Т.Костенко