ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року Справа № 910/25700/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Воліка І.М.
(доповідача), Євсікова О.О., Мележик
Н.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "ПриватБанк"на рішеннявід
28.01.2014господарського суду міста Києва
та на постанову від
15.05.2014Київського апеляційного
господарського судуу справі№ 910/25700/13
господарського суду міста Києва за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 доПублічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"ПриватБанк" в особі Печерської філії
ПАТ КБ "ПриватБанк"простягнення 11 985,57
грн.В судове засідання прибули
представники сторін:позивачаОСОБА_4 -
паспорт НОМЕР_1 від
05.11.1996;відповідачаСаповський О.В. (дов.
від 02.02.2010 № 276-0);Відповідно до
Розпорядження секретаря першої
судової палати Вищого господарського
суду України від 22.07.2014 для розгляду
касаційної скарги у цій справі
призначено колегією суддів у
наступному складі: головуючий-суддя -
Волік І.М. (доповідач), судді - Євсікова
О.О., Мележик Н.І.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач - Фізична
соба-підприємець ОСОБА_4 (надалі - ФОП
ОСОБА_4) звернувся до господарського
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "ПриватБанк" в особі Печерської
філії ПАТ КБ "ПриватБанк" (надалі - ПАТ
КБ "ПриватБанк" в особі Печерської
філії ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідач)
про стягнення 11 985,57 грн., які були
списані з рахунку позивача внаслідок
порушення банківською установою своїх
зобов'язань за Договором банківського
рахунку на комплексне обслуговування.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 у справі №
910/25700/13 (суддя Мандриченко О.В.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 15.05.2014 (колегія
суддів: Мальченко А.О. - головуючий,
судді - Буравльов С.І., Жук Г.А.), позов
задоволено повністю; стягнуто з ПАТ КБ
"Приватбанк" в особі Печерської філії
ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ФОП
ОСОБА_4 11 985,57 грн. безпідставно списаних
коштів, 1 720,50 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Не погоджуючись з постановленими
судовими актами судів попередніх
інстанцій, відповідач - ПАТ КБ
"Приватбанк" звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 15.05.2014
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції. В
обґрунтування своїх вимог скаржник
посилається на те, що судами попередніх
інстанцій порушенно норми
матеріального та процесуального права,
оскільки невірно застосовано приписи
ст. 1073 Цивільного кодексу України, без
надання належної юридичної оцінки
правовідносинам сторін, що є підставою
для скасування оскаржуваних судових
актів.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу
заперечив проти її доводів та просив
залишити оскаржувані судові акти без
змін, а касаційну скаргу без
задоволення.

Перевіряючи юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин
справи та їх повноту, Вищий
господарський суд України, заслухавши
суддю-доповідача та перевіривши
матеріали справи, дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, що 06.04.2010 між ПАТ КБ
"ПриватБанк" (Банк) та ФОП ОСОБА_4
(Клієнт) укладений Договір
банківського рахунку на комплексне
обслуговування (Договір), згідно якого
Клієнту (позивачеві) у Печерській філії
ПАТ КБ "ПриватБанк" був відкритий
поточний банківський рахунок у
національній валюті № НОМЕР_2.

За умовами цього Договору, Банк приймає
і зараховує на рахунок, відкритий
Клієнту, грошові кошти, що йому
надходять, виконує розпорядження
клієнта про перерахування і видачу
відповідних сум з рахунку та здійснює
інші операції за рахунком (рахунками) у
порядку та на умовах, передбачених цим
Договором та згідно з умовами
регламенту/правилами на комплексне
банківське обслуговування. З допомогою
дистанційного керування рахунком банк
здійснює розрахунково-касове
обслуговування клієнта за всіма
відкритими у нього рахунками на основі
розрахункових документів в
електронному вигляді. Сторони визнають
юридичну силу платежів та виписок,
здійснених через систему
дистанційного обслуговування клієнта,
як еквівалента паперових носіїв.
Засобами мобільного зв'язку Банк
повідомляє клієнта про стан його
рахунку (рахунків) у банку за допомогою
коротких текстових повідомлень (sms) (п.
1.1. Договору).

Згідно із пунктами 2.1.2., 2.1.4. Договору
Банк зобов'язується здійснювати для
Клієнта операції, які передбачені для
рахунків цього виду законами України
та регламентом/правилами на комплексне
банківське обслуговування, та виключно
в межах залишку грошових коштів на
рахунку Клієнта; списувати грошові
кошти з рахунків клієнта на підставі
його розпорядження та/або здійснювати
договірне списання та здійснювати
списання у випадках, встановлених
чинним законодавством.

Відповідно до пунктів 3.2.5., 3.2.6. Договору
Клієнт зобов'язаний здійснювати оплату
за виконання Банком операцій і надання
послуг за цим Договором згідно з
чинними тарифами банку; не
перевищувати платіжних лімітів,
встановлених на КПК клієнта. У разі
виникнення перевитрати платіжного
ліміту за будь-якою з карток
відшкодувати зазначені перевитрати та
комісію Банку.

В пункті 4.1. Договору сторони визначили,
що Договір укладений на невизначений
термін, набуває чинності з дня його
підписання обома сторонами та
скріплення печатками і припиняє свою
дію відповідно до умов
регламенту/правил на комплексне
банківське обслуговування та чинного
законодавства України.

Крім цього, 06.04.2010 сторонами був
підписаний Регламент/правила на
комплексне банківське обслуговування
(надалі - регламент), який є додатком до
Договору банківського рахунку на
комплексне обслуговування).

Згідно з пунктом 2.11 Регламенту
доручення платників про списання
коштів зі своїх рахунків банки
приймають до виконання виключно в
межах залишку коштів на рахунках.
Платіжні вимоги на примусове списання
коштів з рахунків платників банки
приймають незалежно від наявності на
них достатнього залишку коштів та
виконують їх у межах залишку коштів (п.
2.12 Регламенту).

Пунктом 2.13 Регламенту передбачено, що у
разі, якщо немає/недостатньо коштів на
рахунку платника, то банк не здійснює
облік заборгованості платника,
несплаченої в строк, та не веде реєстр
розрахункових документів, неоплачених
у строк у зв'язку з відсутністю коштів
на рахунку платника.

Під час здійснення розрахунків можуть
застосовуватись розрахункові
документи на паперових носіях та в
електронному вигляді. Здійснення
розрахункових операцій можливе із
застосуванням таких видів платіжних
інструментів: меморіального ордера,
платіжного доручення, платіжної
вимоги-доручення, платіжної вимоги,
розрахункового чека, акредитива (п. п.
2.14., 2.15 регламенту).

Відповідно до п. 3.1 Регламенту клієнт,
виходячи з технічних можливостей своїх
та обслуговуючого банку, може подавати
до банку розрахункові документи як на
паперових носіях, так і у вигляді
електронних розрахункових документів,
використовуючи системи дистанційного
обслуговування. Спосіб подання
клієнтом документів до банку
передбачається в цьому
договорі/регламенті/правилах.

Під час використання систем
дистанційного обслуговування рахунку
клієнт має дотримуватися всіх вимог, що
встановлює банк з питань безпеки
оброблення електронних розрахункових
документів. Дистанційне розпорядження
вважається таким, що передане клієнтом
та прийняте банком до виконання, якщо
клієнт: для доступу до системи ввів
правильне значення засобу
ідентифікації, увів код операції та всі
параметри, які запитуються системою,
підтвердив це розпорядження. Якщо
клієнт не підтвердив розпорядження на
здійснення операції, то банк операцію
не виконує. Під час оброблення
електронних документів банк у тому
числі здійснює перевірку електронного
підпису кожного електронного
розрахункового документа та пакета в
цілому (п. п. 3.14, 3.15, 3.17 Регламенту).

Позивач звертаючись до суду з позовною
вимогою про стягнення з відповідача 11
985,57 грн. посилається на те, що 19.06.2013 з
його банківського рахунку відкритого в
Печерській філії ПАТ КБ "ПриватБанк"
без його відома та згоди, в порушення
вимог ст. 1073 Цивільного кодексу
України, пункту 2.1.2. Договору, пункту 2.11.
Регламенту/правил на комплексне
обслуговування, згідно яких доручення
платників про списання коштів зі своїх
рахунків банки приймають до виконання
виключно в межах залишку коштів на
рахунках, були списані грошові кошти в
сумі 24 668,00 грн., не зважаючи на те, що
залишок на цю дату складав 9
129,15 грн., що підтверджується
банківськими виписками по його
рахунку.

Судами встановлено, що 19.06.2013 позивачем
за допомогою засобів мобільного
зв'язку отримане текстове повідомлення
про списання з його банківського
рахунку грошових коштів у розмірі 24 668,00
грн. Водночас, станом на 18.06.2013 та 19.06.2013
(дата списання коштів), вхідний залишок
на його рахунку № НОМЕР_2 складав 9
129,15 грн., і за відсутності кредитного
ліміту який відповідав нульовому
значенню, Банк не зобов'язаний був
проводити такий платіж.

З огляду на те, що позивач не надавав
розпорядження на списання зазначених
коштів, тому 20.06.2013 він звернувся до
Печерської філії ПАТ "КБ "ПриватБанк" з
письмовою заявою про проведення
розслідування факту несанкціонованого
втручання до системи дистанційного
управління рахунком "Приват-24" та
повернення грошей на його банківський
рахунок. У відповідь отримав листа за
вих. № 20.1.0.0.0/7 від 18.07.2013, в якому Банк
просив зачекати на отримання
інформації та результатів перевірки по
спірному списанню грошових коштів.

Втім, станом на 25.10.2013 Банк не надав
відповіді на запит, а тому позивач
надіслав на адресу ПАТ КБ "ПриватБанк"
та його Печерської філії претензію з
вимогою протягом 5 днів з дня її
отримання перерахувати залишок
грошових коштів у сумі 7 680,10 грн.
Відповідь на претензію відповідачем не
надано, однак, листом за вих. №
30.1.0.0/2-130620/3353 від 19.10.2013, надісланим на
адресу позивача 08.11.2013, повідомив
останнього про результати розгляду
заяви та відмову у поверненні коштів,
що і зумовило позивача звернутися до
суду з вимогою про стягнення з ПАТ КБ
"ПриватБанк" в особі його
відокремленого підрозділу Печерської
філії ПАТ КБ "ПриватБанк" 11 985,57 грн., яка
складається з 9 129,15 грн. списаних
19.06.2013 відповідачем та зарахованих на
рахунок 21.06.2013 коштів у розмірі 1 711,42
грн., 02.12.2013 у розмірі 4 097,00 грн., за
вирахуванням витрачених ним коштів у
сумі 2 952,00 грн. (01.07.2013), що
підтверджується виписками по рахунку
позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що між сторонами склалися зобов'язання,
які мають ознаки договору банківського
рахунка, за яким, згідно частини 1 ст. 1066
Цивільного кодексу України, банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

При цьому, банк не має права визначати
та контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд (ч. 3 ст. 1066 ЦК
України).

Частиною 1 ст. 1068 Цивільного кодексу
України передбачено, що банк
зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором банківського рахунка. Банк
зобов'язаний за розпорядженням клієнта
видати або перерахувати з його рахунка
грошові кошти в день надходження до
банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом (ч. 3 ст. 1068 ЦК
України).

Списання грошових коштів з рахунку
клієнта Банком можливе лише на
підставі його розпорядження (ч. 1 ст. 1071
ЦК України).

Відповідно до пункту 2.10. Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22
(надалі - Інструкція), клієнт, виходячи з
технічних можливостей своїх та
обслуговуючого банку, може подавати до
банку розрахункові документи як на
паперових носіях, так і у вигляді
електронних розрахункових документів,
використовуючи системи дистанційного
обслуговування. Спосіб подання
клієнтом документів до банку
передбачається в договорі
банківського рахунку.

Електронне платіжне доручення № 379 від
19.06.2013, на підставі якого Банком було
здійнено перерахування грошових
коштів у сумі 24666,00 грн., оформлено
відповідно до вимог Інструкції від
21.01.2004 № 22, оскільки в ньому зазначені
всі обов'язкові реквізит.

Разом з тим, відповідно до пункту 2.25
Інструкції, платежі з рахунків
клієнтів Банк здійснює в межах
залишків коштів на цих рахунках на
початок операційного дня. Аналогічні
положення містяться і пункті 2.1.2.
Договору банківського рахунку на
комплексне обслуговування від 06.04.2010.

В статті 1073 Цивільного кодексу України
визначено, що у разі несвоєчасного
зарахування на рахунок грошових
коштів, що надійшли клієнтові, їх
безпідставного списання банком з
рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

За таких обставин та враховуючи
вищенаведені законодавчі приписи, суд
дійшов висновку, що грошові кошти, які
перевищували вхідний залишок позивача
списані відповідачем без його відома
та згоди (розпорядження), оскільки
кредитування банківського рахунку
клієнта в порядку овердрафту не
здійснювалося, з огляду цього вимога
позивача про стягнення з Банку
грошових коштів безпідставно списаних
з рахунка Клієнта є обгрунтованоми та
правомірними, а тому задоволені у
повному обсязі.

При цьому, судом апеляційної інстанції
правомірно відхилено заперечення
Банку щодо встановлення та доведення
кредитного ліміту до позивача,
оскільки із виписки банку по рахунку
позивача за період з 17.06.2013 по 20.06.2013 по
системі "Приват-24" вбачається, що
кредитний ліміт відповідає нульовому
значенню.

З огляду на викладене та враховуючи, що
скаржник в силу ст. 33 ГПК України не
довів в установленому законом порядку
тих обставин, на які він посилається як
на підставу своїх заперечень та,
оскільки в силу вимог ст. 1117 ГПК України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти їх, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Щодо інших доводів касаційної скарги,
то вони пов'язані з переоцінкою
доказів, що виходить за межі
повноважень касаційної інстанції. Крім
цього, всі доводи скаржника, викладені
у касаційній скарзі, були предметом
дослідження судами попередніх
інстанцій, їм дана належна оцінка, тому
відхиляються як необґрунтовані та
такі, що не спростовують зроблених
судами висновків.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що підстав для зміни чи
скасування оскаржуваних судових актів
не вбачається.

Судові витрати, пов'язані з розглядом
справи у суді касаційної інстанції,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
покладаються на ПАТ "Комерційний банк
"ПриватБанк".

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "ПриватБанк" залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 15.05.2014 та
рішення господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 у справі № 910/25700/13
залишити без змін.

Головуючий, суддя
І.М. Волік

Судді :
О.О. Євсіков

Н.І. Мележик