РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р.
Справа №902/523/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Демидюк О.О.

судді
Грязнов В.В. ,

судді
Павлюк І. Ю.

при секретарі Головченко Д.М.

За участю представників:

позивача - Бонтлаб В.В. (довіреність
від09.03.2014 року)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
Приватного підприємства "Антарис-Агро"
на рішення господарського суду
Вінницької області від 03.06.2014 року у
справі №902/523/14

Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро"

Відповідач: Приватне підприємство
"Антарис-Агро"

про стягнення заборгованості 79 509,44 грн.
згідно договору поставки №УМ-18/13 від
25.03.2013 року

За клопотанням позивача приватного
підприємства "Адлєр" судове засідання
проводиться в режимі відеоконференції.
Представник позивача Бонтлаб В.В.
знаходиться у приміщенні Київського
апеляційного господарського суду і
його повноваження перевірені
секретарем судового засідання Царук
І.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області №902/523/14 від 03.06.2014
року (суддя Грабик В.В.) позов
задоволено частково, припинено
провадження в частині стягнення
основного боргу в сумі 35 036,00 грн.,
стягнуто з приватного підприємства
"Антарис - Агро" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Імперія-Агро" 15 415,84грн. - дооцінки
вартості неоплаченого товару, 13 764,64грн.
- 36% річних, 7007,2 грн. штрафу, 1 158,26
інфляційних нарахувань, 5 025,34 грн. пені,
1827 грн. судового збору. Відмовлено в
задоволенні позову в частині стягнення
2 102,16грн. дооцінки вартості
неоплаченого товару.

Рішення господарського суду
Вінницької області мотивоване тим, що
як вбачається із наданих позивачем
розрахунків при визначенні розміру
дооцінки ним використовується
мінімальний показник продажу дол. США
на міжбанку. З урахуванням розміру
цього показника станом на 12.05.2014 року
(11,83 грн. за 1 дол США) та 30.05.2014 року (11,88
грн. за 1 дол. США) (дати сплати основної
суми боргу) розмір дооцінки
поставленого відповідачу товару
становить 15 415,84 грн. (1. 11,83:8,2=1,44 * 35000 = 50400
- 35000 = 15 400 грн., 2. 11,88:8,2=1,44* 36=51,84 - 36 = 15,84
грн., 3. 15400+15,84=15 415,84 грн.). У відзиві на
позов відповідач визнав вимогу про
стягнення інфляційних нарахувань в
сумі 1 158,26грн. за період з 16.07.2013р. по
15.04.2014р., відповідно до наданого
позивачем розрахунку. Що стосується
вимоги про стягнення 36% річних в сумі 13
764,64грн. за період з 16.07.2013 року по 15.04.2014
року, то вона підлягає задоволенню у
повному обсязі відповідно до наданого
позивачем розрахунку, який не
спростований відповідачем. Що
стосується вимог про стягнення з
відповідача пені за період з 16.07.2013 року
по 15.04.2014 року в сумі 5 025,34грн. та штрафу
в сумі 7007,2грн., то вони також підлягають
задоволенню в повному обсязі, з
урахуванням того, що боржник
прострочив виконання грошового
зобов'язання, яке мав виконати в строк
до 15.07.2013 року. Відсутні правові
підстави для зменшення розміру
неустойки у формі штрафу та пені на
підставі ст.83 ч.1п.3 ГПК, оскільки їх
розмір 12 032,54 (5025,34 + 7007,2 = 12032,54) не
перевищує розміру збитків кредитора (15
415,84 грн.), боржник не надав у
визначеному ГПК порядку доказів на
підтвердження винятковості даного
випадку чи підтвердження свого
незадовільного майнового стану.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Приватне підприємство "Антарис - Агро"
оскаржило його в апеляційному порядку.
У своїй апеляційній скарзі, відповідач
просить суд змінити рішення місцевого
господарського суду та зменшити
санкції передбачені розділом 7
Договору - пені в розмірі 5025,64 грн.,
штрафу в розмірі 7007,20 грн. та 36% річних в
розмірі 13 764,64 грн. (разом 25 797,18 грн.) на 90%
(на 23 217,46 грн.) та стягнути с ПП
"Антарис-Агро" пені, штрафу, 36% річних
сукупно в розмірі 2579,72 грн. В іншій
частині рішення залишити без змін.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду №902/523/14 від 11.07.2014
року поновлено строк апеляційного
оскарження та прийнято до розгляду
апеляційну скаргу відповідача
Приватного підприємства "Антарис -
Агро" на рішення господарського суду
Вінницької області від 03.06.2014 року у
справі №902/523/14.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду
№902/523/14 від 04.08.2014 року у зв'язку із
перебуванням у відпустці судді
Бригинець Л.М. та відповідно до
затверджених складів колегій, внесено
зміни до складу колегії суддів, окрім
заміни головуючого судді та визначено
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Демидюк О.О., суддя Грязнов В.В.,
суддя Огороднік К.М.

Розпорядженням в.о. голови
Рівненського апеляційного
господарського суду №902/523/14 від 11.08.2014
року у зв'язку із перебуванням у
відпустці судді Огородніка К.М. та
відповідно до затверджених складів
колегій, внесено зміни до складу
колегії суддів, окрім заміни
головуючого судді та визначено колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Демидюк О.О., суддя Грязнов В.В., суддя
Павлюк І. Ю.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро" подано
суду відзив на апеляційну скаргу, в
якому позивач просить суд апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення місцевого господарського суду
залишити без змін.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
заслухала представника позивача,
вивчила та дослідила матеріали справи
та наявні в ній докази, розглянула
матеріали апеляційної скарги та додані
до неї документи, відзив на апеляційну
скаргу, перевірила правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, та прийшла до
висновку, що рішення господарського
суду Вінницької області від 03.06.2014 року
у справі №902/523/14 підлягає зміні в
частині стягнення штрафних санкцій,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.03.2013 року ТОВ "Імперія-Агро"
(постачальник) уклало з ПП
"Антарис-Агро" (покупець) договір
поставки №УМ-18/13. Договором
передбачено наступне: в терміни,
визначені договором, постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця продукцію
виробничо-технічного призначення, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього грошову суму,
визначену договором (п.1.1); ціна
продукції, що поставляється за
договором, вказується у додатках в
національній валюті та визначається в
залежності від виду товару (засоби
захисту рослин (ЗЗР), насіння, насіння
вітчизняного виробництва, міндобрива
та мікродобрива). Для товару (засоби
захисту рослин (ЗЗР), насіння,
мікродобрива) сторони встановлюють
ціну та його вартість у гривнях, а також
визначають їх еквівалент у доларах США
(п.2.2); видаткова накладна є невід'ємною
частиною договору та підписується з
боку покупця особою, уповноваженою
довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей
(товару) (п.2.3); у разі зміни курсу гривні
до долара США, постачальник проводить
перерахунок (дооцінку) вартості
поставленого, але не оплаченого
покупцем товару (п.2.4); сторони
погоджуються застосовувати при
проведенні розрахунків за цим
договором курс долара США до гривні, що
встановлений на міжбанківській
валютній біржі на день підписання
договору (п.3.2); сторони для визначення
суми належної до оплати погодили
використання формули, яка
застосовується в тому випадку, коли
курс на міжбанківській валютній біржі
щодо продажу дол. США до гривні на день
проведення розрахунків (перерахування
коштів) є вищим за курс відповідної
іноземної валюти на день укладення
додатку. При проведенні розрахунків,
сума в гривнях, яку покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику як
належну оплату повної вартості товару
визначається шляхом множення
грошового еквівалента вартості
неоплаченого товару в доларах США на
курс на міжбанківській валютній біржі
щодо продажу дол. США до гривні на день
проведення оплати (п.3.3); покупець за
несвоєчасну оплату продукції сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми боргу за кожний
день прострочення, а також додатково
штраф 20% від суми несплаченого боргу
(п.7.1.1); в разі невиконання покупцем
зобов"язань щодо оплати отриманого
товару та не виконання зобов'язань
передбачених розділом 3 цього договору,
покупець відповідно до ст.625 ЦК України
сплачує на користь постачальника 36%
річних, якщо інший розмір річних не
встановлено відповідним додатком до
договору, річні нараховуються на
загальну суму простроченої оплати
(п.7.7); сторони домовились про те, що
стягнення штрафних санкцій (пені,
штрафу, процентів) за даним договором
відповідно до п.6 ст.232 ГПК України, не
обмежується строком нарахування та
припиняється в день виконання стороною
зобов'язання, а строк позовної давності
щодо стягнення штрафних санкцій, у
відповідності до ст.259 ЦК України,
продовжується до 3 (трьох) років (п.7.8);
договір на буває чинності з дня його
підписання представниками обох сторін
і діє до повних розрахунків (п.11.2) (а. с.
14-17).

16.05.2013 року між ТОВ "Імперія-Агро" та ПП
"Антарис-Агро" укладено додаток №2 до
договору №УМ-18/13 від 25.03.2013 року, яким
сторони, окрім іншого, визначили
асортимент кількість та вартість
товару на загальну суму 71 401 грн., який
має бути оплачений покупцем в строк до
15.07.2013 року. Сторони в додатку погодили,
що на час його підписання на
міжбанківській валютній біржі 1 дол.
США коштує 8,2 грн. (а.с.18).

Згідно видаткової накладної №1768 від
16.05.2013 року, підписаної представниками
сторін та скріпленої їх печатками, ТОВ
"Імперія-Агро" поставило, а ТОВ
"Антарис-Агро" прийняло (придбало) товар
засоби захисту рослин на загальну суму
71 401грн. з ПДВ (а.с. 19).

Згідно змісту банківських
виписок, наданих ТОВ "Імперія-Агро", за
період з 30.10.2013 року по 26.02.2014 року від
ТОВ "Антарис-Агро" в рахунок оплати за
отримані гербіциди надійшли кошти в
загальній сумі 36 365 грн., а саме 30.10.2013
року - 10 000 грн., 01.11.2013 року - 21 365 грн.,
26.02.2014 року - 5 000 грн. (а.с.20-22).

Згідно платіжного доручення від 12.05.2014
року ПП "Антарис-Агро" перерахувало ТОВ
"Імперія-Агро" на погашення основного
боргу 35 000 грн. (а.с.56).

Згідно платіжного доручення №100 від
30.05.2014 року ПП "Антарис-Агро"
перерахувало ТОВ "Імперія-Агро" на
погашення основного боргу 40 грн. (а.с.64)

Статтею 193 ГК України визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Також кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Як випливає з матеріалів справи, між
сторонами виникли правовідносини, які
випливають з договору поставки та
купівлі-продажу.

Відповідно до ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст.712 ЦК України передбачено,
що до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України одна сторона
- продавець передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.232 ч.1, ч.2 ГК якщо за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язання встановлено штрафні
санкції, то збитки відшкодовуються в
частині, не покритій цими санкціями.
Законом або договором можуть бути
передбачені випадки коли збитки можуть
бути стягнуті у повній мірі понад
штрафні санкції.

При винесенні оскаржуваного рішення,
місцевим господарським судом
враховано наступне.

Після звернення позивача до суду з
позовом, відповідачем сплачено
основний борг в сумі 35 036 грн., а саме
12.05.2014 року - 35 000 грн., 30.05.2014 року - 40 грн.,
що підтверджується відповідними
платіжними дорученнями.

А тому, господарським судом Вінницької
області було правомірно провадження у
справі в цій частині у відповідності до
вимог ст.80 ч.1 п.1-1 ГПК.

Що стосується вимоги про стягнення
дооцінки вартості неоплаченого товару
в сумі 17 518 грн., яка по своїй суті є
збитками позивача в результаті
знецінення національної валюти, то
вона була правомірно задоволена
частково на суму 15 415,84 грн. з огляду на
наступне.

Договором від 25.03.2013 року сторони
передбачили (п.3.2,п.3.3), що дооцінка
проводиться на момент фактичної оплати
суми заборгованості, а не на момент
звернення до суду з позовом, як
зазначив позивач.

Як вбачається із наданих позивачем
розрахунків при визначенні розміру
дооцінки ним використовується
мінімальний показник продажу дол. США
на міжбанку. З урахуванням розміру
цього показника станом на 12.05.2014 року
(11,83 грн. за 1 дол США) та 30.05.2014 року (11,88
грн. за 1 дол. США) (дати сплати основної
суми боргу) розмір дооцінки
поставленого відповідачу товару
становить 15 415,84 грн. (1. 11,83:8,2=1,44 * 35000 = 50400
- 35000 = 15400грн., 2. 11,88:8,2=1,44* 36=51,84 - 36 = 15,84грн.,
3. 15400+15,84=15 415,84грн.).

В задоволенні решти частини цієї
вимоги в сумі 2102,16 грн. (17518-15415,84=2102,16)
судом було правомірно відмовлено.

Крім того, відповідач у відзиві визнав
позов в цій частині саме на суму 15 415,84
грн.

Також у відзиві на позов відповідач
визнав вимогу про стягнення
інфляційних нарахувань в сумі 1 158,26 грн.
за період з 16.07.2013 року по 15.04.2014 року,
відповідно до наданого позивачем
розрахунку.

Що стосується вимоги про стягнення 36%
річних в сумі 13 764,64 грн. за період з
16.07.2013 року по 15.04.2014 року, ця сума була
правомірно задоволена судом у повному
обсязі відповідно до наданого
позивачем розрахунку, який не
спростований відповідачем.

Вказана вимога ґрунтується на приписах
ст.625 ч.2 та п.7.7. договору та інший розмір
річних не встановлений додатком №2 від
16.05.2013 року до договору від 25.03.2013 року,
п.3.1.,п.4.1.,п.4.2. постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань". Відсотки річні
по своїй правовій природі не є
неустойкою (штрафом, пенею), а тому суд
не наділений повноваженнями на їх
зменшення відповідно до ст.83 ч.1 п.3 ГПК.

Що стосується вимог про стягнення з
відповідача пені за період з 16.07.2013 року
по 15.04.2014 року в сумі 5 025,34 грн. та штрафу
в сумі 7007,2 грн., то вони на переконання
суду також підлягають задоволенню в
повному обсязі, з урахуванням того, що
боржник прострочив виконання
грошового зобов'язання, яке мав
виконати в строк до 15.07.2013 року.
Відповідальність за таке порушення
цивільних обов'язків передбачена
сторонами у п.7.1.1 договору від 25.03.2013
року та узгоджується з приписами 232 ч.2
ГК, а також п.3.17.4. та п.2.1 роз'яснень
пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 року та №14 від
17.12.2013 року, відповідно.

Водночас судова колегія апеляційного
господарського суду не може погодитись
з рішенням місцевого господарського
суду про безпідставність зменшення
розміру неустойки у формі штрафу та
пені.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
83 ГПК України господарський суд,
приймаючи рішення має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до частини третьої статті 551
Цивільного кодексу України Розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Апеляційним господарським судом
враховується ступінь виконання
зобов'язання відповідачем, часткове
визнання позову та добровільне
погашення заборгованості та
незначність прострочення виконання
зобов'язання, в звя'зку з чим, судова
колегія вважає за можливе зменшити
розмір штрафних санкцій на 50%.

А тому, штрафні санкції підлягають до
стягнення в сумі 3503,60 грн. - штрафу та
2512,67 грн. - пені.

Судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки. Окрім того, судом
враховується, що спір доведено до суду
саме з вини відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 83, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача
Приватного підприємства "Антарис-Агро"
задовольнити частково.

2. Пункт 3 рішення господарського суду
Вінницької області від 03.06.2014 року у
справі №902/523/14 змінити, виклавши його в
такій редакції:

"3. Стягнути з приватного підприємства
"Антарис-Агро" (23851,Вінницька обл.,
Теплицький район, с. Кожухівка, вул.
Леніна,б.28, код ЄДРЮОФОП 34519537) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро" (адреса
для листування 03038, м.Київ, вул.Ямська,
28А, юридична адреса 54000, м.Миколаїв,
Центральний р-н, вул. Велика Морська,
б.143, код ЄДРЮОФОП 35472893) 15 415,84 грн. -
дооцінки вартості неоплаченого товару,
13 764,64 грн. - 36% річних, 3503,60 грн. штрафу, 1
158,26 інфляційних нарахувань, 2512,67 грн.
пені, 1827 грн. судового збору."

3. Видачу наказу доручити
господарському суду Вінницької
області.

4. Справу №902/523/14 повернути до
господарського суду Вінницької
області.

5. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
XII-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Головуючий суддя
Демидюк О.О.

Суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Павлюк І. Ю.