ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р.
Справа № 907/414/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Кузя В.Л.

суддів
Данко Л.С.

Костів Т.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Павлічко О.О. -
представник;

від відповідача - не з'явився;

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю ВТП "Гофротара -
Закарпаття", с.Павлин, Закарпатська
область

на рішення Господарського суду
Закарпатської області від 20.06.14

у справі № 907/414/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Лізингова компанія
„Універсальна", м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-торгівельного підприємства
„Гофротара-Закарпаття", с. Павшино,
Мукачівський район

про стягнення суми 35 418,93 грн.

Автоматизованою системою
документообігу суду, справу № 907/414/14
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Кузю В.Л.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
14.07.14 у склад колегії для розгляду
справи № 907/414/14 господарського суду
Закарпатської області введено суддів -
Желіка М.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.07.14
апеляційну скаргу у даній справі
прийнято до провадження, справу
призначено до розгляду на 07.08.14.

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 20.06.14 у даній
справі (суддя Васьковський О.В.) позов
задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ
виробничо-торгівельного підприємства
„Гофротара-Закарпаття" на користь ТОВ
„Лізингова компанія „Універсальна":
суму 32853,29 грн. прострочених лізингових
платежів, суму 473,49 грн. пені, суму 2092,15
грн. 20% річних, суму 1827,00 грн. судового
збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
місцевого господарського суду
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
Господарського суду Закарпатської
області від 20.06.14 у даній справі та
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

При цьому, скаржник посилається на те,
що судом першої інстанції не враховано,
що частину заборгованості, що стала
предметом позову погашено
відповідачем.

Крім того, на думку апелянта, судом
безпідставно відмовлено у задоволенні
клопотання про розстрочення виконання
рішення суду.

5 серпня 2014 року на адресу суду надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
позивач зазначає про правомірність та
законність рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача 33 826,93 грн. проте,
погоджується з позицією апелянта
стосовно часткової оплати ним пені та
20 % річних на суму 1592,00 грн. та просить
провадження в цій частині припинити, а
в решті рішення залишити без змін.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
07.08.14 до складу судової колегії внесено
зміни - замість судді Желіка М.Б.
введено суддю Данко Л.С. з підстав,
викладених у розпорядженні.

Відповідач у часті свого
уповноваженого представника у
судовому засіданні не забезпечив,
причини неявки суду не повідомив, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце судового розгляду, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Судова колегія зазначає, що статтею 77
Господарського кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 ГПК України
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для реалізації якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 14.07.14
участь представників у судовому
засіданні обов'язковою не визнавалась,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу за
відсутності представника відповідача,
оскільки наявних матеріалів справи є
достатньо для правильного вирішення
даної справи.

До відома представника позивача на
початку судового засідання доведено
обставину, щодо зміни складу судової
колегії. Відводу такому складу судової
колегії заявлено не було.

У судовому засіданні представник навів
свої доводи та заперечення, викладені у
відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК
України у судовому засіданні 07.08.14
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови Львівського
апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представника позивача у справі,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що рішення Господарського суду
Закарпатської області підлягає
частковому скасуванню, з огляду на
наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом 20.08.12 між ТОВ «Лізингова компанія
«Універсальна» (лізингодавець) та ТОВ
Виробничо - торгівельне підприємство
«Гофротара - Закарпаття»
(лізингоодержувач) укладено договір
фінансового лізингу №317/081/ВО (а.с.10-13).

Відповідно до умов укладеного
договору лізингодавець зобов'язується
придбати на замовлення
лізингоодержувача майно: паровий котел
Е-1.6-0.9 ГМН (паливо-газ) в комплектації та
пальник газовий МG20.2 М-L-N-LN c KEV 412/ 11/2 з
системою хімводоочистки (п.1.1.).
Вартість предмета лізингу на дату
укладення договору складає 250 020,00 грн. в
т.ч. ПДВ 41670,00 грн. (п.1.2 договору).

На підставі договору позивач
відповідно до актів приймання-передачі
№1 від 30.10.12. та №2 від 08.11.12 передав
відповідачу предмет лізингу.

Предмет лізингу передається
позивачем і приймається в лізинг
відповідачем на умовах плати
лізингових платежів (п.3.1).

Лізингові платежі складаються з
авансового лізингового платежу (100008,00
грн.) та щомісячних лізингових платежів
(6465,00 грн.), які відповідач зобов'язаний
сплачувати в розмірі та строки згідно
Графіку лізингових платежів ( п.3.3.
договору) (додаток №2 до договору).

Відповідно до п.2 ст. 1 Закону
України «Про фінансовий лізинг» за
договором фінансового лізингу
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату ( лізингові
платежі).

Як вбачається з матеріалів
справи, між сторонами виникли
господарські зобов'язання, визначені
договором фінансового лізингу
№317/081/ВО від 20.08.12.

Позивач належним чином виконав узяті
на себе зобов'язання за договором,
натомість доказів виконання
відповідачем умов договору щодо повної
та своєчасної оплати лізингових
платежів в матеріалах справи не
міститься.

У зв'язку з простроченням сплати
лізингових платежів позивачем
надіслано на адресу відповідача
претензію - вимогу за вих.№842 від 20.11.13
(а.с.24), в якій зазначено про наявність
заборгованості та вимогою негайної її
сплати.

Зважаючи на відсутність відповіді на
попередню претензію, 11 квітня 2014 року
позивачем повторно надіслано
відповідачу претензію - вимогу за
вих.№143 (а.с.28) та доведено до відома
відповідача наявність заборгованості
з врахуванням пені та 20% річних.

Доказів виконання умов договору та
сплати заборгованості в матеріалах
справи не міститься.

Дана обставина стала підставою для
звернення ТОВ «Лізингова компанія
«Універсальна» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
виробничо-торгівельного підприємства
„Гофротара-Закарпаття" з позовом про
стягнення 26 385,38 грн.

З матеріалів справи вбачається, що під
час розгляду справи в суді першої
інстанції позивачем подано заяву про
збільшення позовних вимог у зв'язку із
настанням термінів сплати двох
чергових платежів, а відтак сума
заборгованості з врахуванням пені та 20
% річних станом на 02.06.14 становить 35 418,94
грн.

Разом з цим, судова колегія зазначає, що
відповідач не заперечує факт порушення
ним умов укладеного договору
фінансового лізингу, про що зазначено в
поясненнях по суті заявлених вимог
(а.с.53)

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений термін його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

В силу ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Докази які містяться в матеріалах
справи свідчать про обґрунтованість
вимог позивача в частині стягнення 32
853,29 грн. заборгованості за договором
фінансового лізингу, а відтак місцевим
господарським судом підставно
задоволено позов в цій частині.

Крім того, статтею 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися, у
т.ч. неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до змісту ст. 230 ГК
України, штрафними санкціями є
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п.8.3.2 договору
фінансового лізингу за прострочення
терміну сплати лізингового платежу
лізингоодержувач сплачує пеню в
розмірі 0,1 % від суми простроченого
лізингового платежу за кожен день
прострочення за весь час прострочення.
Сплата пені не звільняє від виконання
основного зобов'язання за договором.
Також, згідно з п.8.4 договору за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, в тому числі прострочення
сплати лізингового платежу,
лізингодавець має право нарахувати, а
лізингоодержувач на вимогу
лізингодавця зобов'язаний сплатити 20 %
річних від простроченої суми за весь
час прострочення.

Зважаючи на зазначені положення,
позивачем правомірно заявлено до
стягнення з відповідача суми пені в
розмірі 473,49 грн. та 2092,15 грн. - 20 % річних.

Однак, судова колегія зазначає, що під
час розгляду справи місцевим
господарським судом відповідач
оплатив позивачу 1 592,00 грн. (а.с.92), що
були зараховані позивачем наступним
чином: 473,49 грн. в погашення
заборгованості по сплаті пені та 1 118,51
грн. в часткове погашення
заборгованості зі сплати 20 % річних.
дана обставина зазначена в заяві
позивача від 16.06.14 №243, яка надійшла в
суд першої інстанції 18.06.14, тобто до
дати прийняття рішення (а.с.90). Таким
чином, неоплаченими залишися 32 853,29 грн.
- основного боргу та 973,64 грн. 20% річних
від сплати простроченої суми.

Даний факт не заперечується сторонами
у справі.

З огляду на вищевикладені обставини,
судова колегія суддів зазначає, що
відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору. Відповідно провадження
у справі в частині стягнення з
відповідача 473,49 грн. пені та 1 118,51 грн. 20%
річних підлягає припиненню. Зазначені
обставини не були враховані місцевим
господарським судом, що призвело до
прийняття неправильного рішення в цій
частині.

Разом з цим, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, щодо відмови у задоволенні
клопотання відповідача про
розстрочення виконання рішення суду з
огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання. З аналізу наведеної норми
вбачається, що розстрочка виконання
рішення суду можлива лише після
набрання ним законної сили. Таким
чином, вимога відповідача про
розстрочку виконання рішення суду є
безпідставною.

Додатково колегія суддів зазначає, що у
постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 9 від
17.10.12 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
зазначено, що застосовуючи заходи,
передбачені статтею 121 ГПК,
господарські суди повинні мати на
увазі, що підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, відстрочка або розстрочка
виконання рішення суду чи зміна
способу його виконання можлива лише у
виняткових випадках, які суд визначає,
виходячи з особливого характеру
обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення.
Визначальним фактором є винятковість
цих випадків та їх об'єктивний вплив на
виконання судового рішення. Крім того,
повинні враховуватись інтереси обох
сторін, зокрема, їх матеріальний стан.

Отже, виходячи із наведеного,
законодавець у будь-якому випадку
пов'язує розстрочення виконання
судового рішення з об'єктивними,
непереборними, виключними обставинами,
що ускладнюють вчасне виконання
судового рішення.

В матеріалах справи відсутні докази,
які б підтверджували зазначені
обставини та могли б бути підставою для
задоволення клопотання відповідача
про розстрочку виконання рішення суду,
а тому місцевим господарським судом
правомірно відмовлено у його
задоволенні.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.105 ГПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги апеляційний господарський суд
приймає постанову у якій має бути
зазначено новий розподіл судових
витрат у разі скасування чи зміни
рішення.

Разом з цим, варто зазначити, що
статтею 7 ЗУ «Про судовий збір»
передбачено підстави повернення
судового збору, перелік яких є
вичерпним. У їх числі не зазначено
такої підстави, як припинення
провадження у справі (стаття 80 ГПК).
Водночас закриття провадження у
справі, про яке йдеться у пункті 5
частини першої цієї статті Закону, є
поняттям цивільного і
адміністративного судочинства,
передбаченим відповідно статтею 205
Цивільного процесуального кодексу
України і статтею 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які господарським судам у
здійсненні судочинства не
застосовуються.

Таким чином, припинення провадження у
справі з підстав, передбачених статтею
80 ГПК, не тягне за собою наслідків у
вигляді повернення сплаченої суми
судового збору.

Зважаючи на наведене, судовий збір
підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України,

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю ВТП
"Гофротара - Закарпаття" задоволити
частково.

2. Рішення Господарського суду
Закарпатської області від 20.06.14 у
справі №907/414/14 в частині задоволення
позову щодо стягнення з відповідача
473,49 грн. пені та 1 118,51 грн. 20 % річних
скасувати. Прийняти в цій частині нове
рішення - провадження у справі
припинити.

3. В решті рішення залишити без
змін.

4. Судовий збір за розгляд справи в
суді першої та апеляційної інстанції
покласти на відповідача.

5. Місцевому господарському суду
видати наказ.

6. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 12.08.14

Головуючий суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Данко Л.С.

Суддя
Костів Т.С.