ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2014 р.
Справа № 914/4580/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

Кордюк
Г.Т.

суддів
Юрченка Я.О.

розглянувши апеляційну скаргу
комунального підприємства
«Соснівкажитлокомунсервіс» м.
Соснівка Львівської області

на ухвалу
господарського суду Львівської
області

від 08.07.2014р.

у справі №
914/4580/13

за позовом
приватного підприємства «Арт-Регіон»

м. Старокостянтинів Хмельницької
області

до відповідача
комунального підприємства
«Соснівкажитлокомунсервіс» м.
Соснівка Львівської області

про
стягнення заборгованості в розмірі

118 390,80
грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Шмотолоха В.З. - за
довіреністю б/н від 28.06.2014 р.

відповідача: Шостак В.В. - за
довіреністю б/н від 03.01.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 08.07.2014 р. (суддя
Коссак С.М.) в задоволенні заяви
комунального підприємства
«Соснівкажитлокомунсервіс» про
відстрочку виконання рішення
господарського суду Львівської
області від 15.01.2014 р. у справі №914/4580/13
відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що
відповідачем не доведено наявності
виняткового випадку для відстрочення
боргу, а також обставин, що ускладнюють
виконання рішення суду. Крім цього,
відповідачем з моменту виникнення
заборгованості, а саме: з 2010 р., не
здійснювалось погашення боргу взагалі.

Відповідачем подано апеляційну скаргу
на зазначену ухвалу суду, в якій
просить ухвалу місцевого суду
скасувати. В своїй апеляційній скарзі
скаржник загалом вказує, що сума,
заявлена до стягнення рішенням суду, є
великою і сплата всієї суми одразу може
призвести до зупинки діяльності
комунального підприємства та його
неплатоспроможності взагалі. Крім
цього, заявник зазначає, що
відстрочення виконання рішення суду
жодним чином не вплине на фінансовий
стан позивача. Крім цього, апелянт
зазначає, що договір між сторонами був
укладений та виконаний 2010 року, а КП
«Соснівкажитлокомунсервіс»
одноразово звернувся про оплату
заборгованості в жовтні 2013 р., водночас
позов заявлено в грудні 2013 р., тобто,
позов заявлено до закінчення строку
позовної давності.

Крім цього, скаржником подано
клопотання про приєднання до
матеріалів справи додаткових доказів в
порядку ст.101 ГПК України у зв'язку з
неможливістю їх подання в суд першої
інстанції з підстав, що не залежали від
нього, а саме: рішення Соснівської
міської ради від 07.08.2014 р. №297 «Про
виконання міського бюджету м.Соснівки
за 1 півріччя 2014 року та внесення змін
до міського бюджету 2014 року», а також
довідку про стан заборгованості із
виплати заробітної плати працівникам
КП «Соснівкажитлокомунсервіс» від
13.08.2014 р.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 07.08.2014 р. (у
складі колегії суддів: головуючого
судді Матущака О.І., суддів Скрипчук
О.С., Юрченка Я.О.) апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
справу до розгляду на 14.08.2014р.

Розпорядженням в.о голови Львівського
апеляційного господарського суду від
13.08.2014р. у зв'язку із відпусткою судді
Скрипчук О.С. у склад колегії суддів для
розгляду даної справи введено замість
судді Скрипчук О.С. - суддю Кордюк Г.Т.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу
не подано, однак в судовому засіданні
представник позивача заперечив щодо її
задоволення, з підстав викладених в
ухвалі суду першої інстанції. Скаржник
в судовому засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги, просив ухвалу суду
скасувати, прийняти нову, якою
задовольнити заяву відповідача.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
колегія суддів апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з огляду на
наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом та перевірено апеляційним
господарським судом, рішення
господарського суду Львівської
області від 15.01.2014р. у справі №914/4580/13
позов ПП «АРТ Регіон» до КП
«Соснівкажитлокомунсервіс»
задоволено частково та стягнуто 118 222,90
грн. основного боргу та 2 363,80 грн.
витрат по сплаті судового збору.
Вказане рішення суду залишено без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 29.05.2014р.

01.04.2014р. господарським судом Львівської
області видано наказ №0041942 про
примусове виконання рішення
господарського суду Львівської
області від 15.01.2014р. у справі № 914/4580/13.

У зв'язку з вищевикладеним, боржник
звернувся в суд першої інстанції про
відстрочення виконання рішення у даній
справі строком на 12 місяців у зв'язку із
несприятливою фінансовою ситуацією та
скрутним матеріальним становищем
підприємства боржника.

При прийнятті постанови колегія суддів
виходила з наступного.

Відповідно до ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

З аналізу зазначеної норми випливає, що
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в обґрунтування свого
клопотання посилається на складне
фінансове становище, недостатністю
обігових коштів, зростання
кредиторської заборгованості, що
підтверджується бухгалтерськими
документами, а саме: фінансовим звітом
(баланс) комунального підприємництва
та довідкою про кредиторську
заборгованість. Окрім того, боржник
вказує на те, що у зв'язку із
несприятливою економічною ситуацією
на підприємстві склалось скрутне
матеріальне становище. Боржник у своїй
заяві вказує на те, що сума, присуджена
до стягнення є досить великою і сплата
всієї суми одразу може призвести до
зупинки діяльності боржника та його
неплатоспроможності.

Судова колегія погоджується з позицією
суду першої інстанції, що самі по собі
фінансові труднощі боржника не
свідчать про те, що він не може вчасно
виконати рішення суду з підстав
відсутності грошових коштів, оскільки
така відсутність не може спричиняти
неможливість виконання рішення суду з
огляду на існування інших способів
виконання рішення суду, крім звернення
стягнення на грошові кошти у
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Тому, враховуючи зазначену норму,
надання відстрочки на підставі тяжкого
фінансового стану боржника не може
вважатися підставою для застосування
положень статті 121 ГПК України, адже, із
врахуванням положення ч.1 ст. 625 ЦК
України, боржник, у випадку порушення
грошового зобов'язання, не може
посилатися на неможливість його
виконання.

Окрім цього, суд при вирішенні питання
про відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення повинен враховувати
матеріальні інтереси обох сторін,
оскільки невиконання рішення суду
порушує також і матеріальні інтереси
позивача (стягувача). Відтак,
правомірним є також висновок суду
першої інстанції, що відстрочка може
позбавити позивача від того, на що він
очікував при укладенні із відповідачем
договору, а саме: вчасної та у повному
обсязі оплати виконаних за договорами
робіт.

Що стосується тверджень апелянта про
те, що договір між сторонами був
укладений та виконаний 2010 року, а КП
«Соснівкажитлокомунсервіс»
одноразово звернувся про оплату
заборгованості в жовтні 2013 р., а позов
заявлено в грудні 2013 р., тобто, позов
заявлено до закінчення строку позовної
давності, необхідно зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, сума
заборгованості, стягнення якої просить
відстрочити відповідач, є вартістю
неоплаченої вартості виконаних
позивачем будівельних робіт згідно
договору № 7 від 28.09.2010р. і яка виникла у
2010 році. Доказів звернення відповідача
до позивача в період 2010 - 2013р.р. із
пропозицією про погашення вказаної
заборгованості у добровільному
порядку чи здійснення будь-яких інших
заходів, спрямованих на врегулювання
спору між сторонами до суду не подано.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. А за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно ст. 837 ЦК України, за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Виходячи з вказаних законодавчих
правових норм, замовник роботи
зобов'язаний оплатити виконані роботи
у відповідності до умов договору. А
тому, посилання скаржника на те, що
позивач більше 2 років не звертався
щодо оплати робіт не позбавляє
боржника обов'язку здійснити оплату за
договором.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
зазначає, що посилання скаржника на
звернення позивача до суду до
закінчення строку позовної давності
оцінюються критично. Оскільки,
враховуючи правила застосування
строків позовної давності за заявою
сторони у спорі, у випадку пропущення
такої, позивач не зміг би захистити
своє порушене право.

Щодо клопотання апелянта про долучення
до матеріалів справи додаткових
доказів в порядку ст.101 ГПК України, суд
зазначає таке.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційним
господарським судом додаткові докази
приймаються, якщо заявник обґрунтував
неможливість їх подання суду першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього.

Разом з тим, як вбачається з доданих
скаржником документів, а саме: рішення
Соснівської міської ради від 07.08.2014 р.
№297 «Про виконання міського бюджету
м.Соснівки за 1 півріччя 2014 року та
внесення змін до міського бюджету 2014
року» та довідки про стан
заборгованості із виплати заробітної
плати працівникам КП
«Соснівкажитлокомунсервіс» від 13.08.2014
р., такі були прийняті після винесення
оскаржуваної ухвали. А відтак, оскільки
ці документи на момент винесення
оскаржуваної ухвали суду не існували,
вони не можуть вважатися додатковими
доказами в розумінні ст.101 ГПК України.

Судова колегія звертає увагу також на
наступне.

Відстрочення виконання рішення суду є
правом суду, а не обов'язком суду, а
обставини застосування даних норм є
суб'єктивними і оціночними та,
водночас, потребують відповідного
доведення заінтересованою стороною з
урахуванням приписів ст.ст. 32-34 ГПК
України.

З огляду на недоведеність заявником
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, а також неподання доказів
того, що позивач з 2010 року намагався
погасити заборгованість по договору,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення заяви про відстрочення
виконання рішення суду.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що ухвала прийнята із дотриманням норм
чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для її зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105,106 ГПК
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду
Львівської області від 08.07.2014 р. у
справі

№ 914/4580/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Судді
Кордюк Г.Т.

Юрченко Я.О.