ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 серпня 2014 року Справа № 910/442/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Черкащенка
М.М.,суддів:Грека Б.М., Коробенка Г.П.,
Селіваненка В.П., Стратієнко Л.В.,

розглянувши заяву комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"про
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 24.06.2014у
справі№ 910/442/14за позовом комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"донавчальн
ого закладу комунальної форми
власності "Навчально-виробничий центр
"Професіонал" простягнення 120 234,67 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 05.03.2014 у справі № 910/442/14 позов
комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" про
стягнення з навчального закладу
комунальної форми власності
"Навчально-виробничий центр
"Професіонал" про стягнення 120 234,67 грн.
задоволено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014,
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду України від 24.06.2014,
змінено рішення господарського суду
міста Києва від 05.03.2014, викладено його
резолютивну частину в наступній
редакції:

"1) Позовні вимоги комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"
задовольнити частково.

2) Стягнути з навчального закладу
комунальної форми власності
"Навчально-виробничий центр
"Професіонал" на користь комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"
заборгованість в сумі 56 285,22 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити."

Комунальним підприємством
"Київжитлоспецексплуатація" подано
заяву про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 24.06.2014
у справі № 910/442/14, в якій заявник
просить скасувати зазначену постанову,
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014, рішення
господарського суду міста Києва від
05.03.2014 залишити в силі.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 22.07.2010
у справі № 35/599, від 30.01.2013 у справі №
23/059-12, від 12.06.2013 у справі № 5011-3/7874-2012
мотивовано неоднаковим застосуванням
судом касаційної інстанції положень
частини другої статті 19 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", внаслідок чого ухвалено різні
за змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає, що справа № 910/442/14 не підлягає
допуску до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Встановлений статтею 11116 ГПК України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд судових рішень є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.
Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за подібних предмета і
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

З постанови від 24.06.2014 у справі № 910/442/14,
про перегляд якої просить заявник,
вбачається, що Вищий господарський суд
України погодився з висновками суду
апеляційної інстанції щодо часткового
задоволення позову про стягнення з
відповідача (орендаря) заборгованості
з орендної плати за фактичне
користування орендованими
приміщеннями після закінчення строку
дії договору оренди. Відповідного
висновку суд касаційної інстанції
дійшов з огляду на встановлені судом
апеляційної інстанції обставини
справи стосовно того, що за умовами
договору оренди сторони погодили
розмір та порядок нарахування орендної
плати за нежилі приміщення; після
закінчення строку дії договору оренди
відповідач продовжував користуватись
орендованими приміщеннями, повертаючи
їх позивачу частинами за актами
приймання-передачі у період з 29.04.2009 по
14.05.2012, з урахуванням чого судом
апеляційної інстанції було здійснено
перерахунок заявленої у позові
заборгованості; зобов'язання щодо
сплати зазначених коштів відповідач
виконав лише частково.

Водночас, у постанові від 22.07.2010 у
справі № 35/599, на яку заявник
посилається, суд касаційної інстанції
погодився з висновками апеляційного
суду щодо задоволення в повному обсязі
позову про стягнення з відповідача
(орендаря) заборгованості за фактичне
користування нежилим приміщенням з
огляду на встановлення судами
попередніх інстанцій того, що
відповідач в порушення умов укладеного
сторонами договору оренди продовжував
фактично користуватись орендованим
нежилим приміщенням після закінчення
строку дії договору, при цьому, доказів
здійснення орендних платежів суду не
надав.

З постанови від 12.06.2013 у справі №
5011-3/7874-2012 вбачається, що Вищий
господарський суд України погодився з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо задоволення позову про стягнення
з орендаря заборгованості з орендної
плати, оскільки судами попередніх
інстанцій було встановлено, що після
закінчення терміну дії договору оренди
орендар не звільнив орендоване
приміщення та продовжував ним
користуватись; внаслідок невиконання
відповідачем умов договору щодо
повернення об'єкта оренди після
закінчення терміну дії договору та
подальшого використання ним
приміщення у відповідача виникла
заборгованість за фактичне
користування орендованим приміщенням.

Також в постанові від 30.01.2013 у справі №
23/059-12 суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів першої та
апеляційної інстанцій щодо стягнення з
відповідача (орендаря) заборгованості
з орендної плати з огляду на
встановлені судами попередніх
інстанцій обставин справи про те, що
відповідач свого зобов'язання щодо
сплати у повному обсязі орендних
платежів за спірний період не виконав,
наявність у нього боргу у зазначеному
розмірі не спростував, доказів його
погашення не надав.

Тобто, відповідних правових висновків,
покладених в основу згаданих постанов
суду касаційної інстанції, Вищий
господарський суд України дійшов з
огляду на фактичні встановлені
попередніми судовими інстанціями
обставини справи щодо періоду
нарахування заборгованості, площі
орендованого приміщення та фактичної
часткової оплати заборгованості.

При цьому, Вищий господарський суд
України зазначає, що всупереч
твердженням заявника в тексті заяви, в
постановах від 24.06.2014 у справі № 910/442/14,
від 22.07.2010 у справі № 35/599, від 30.01.2013 у
справі № 23/059-12, від 12.06.2013 у справі № 5011
3/7874 2012, судом касаційної інстанції не
здійснювалось посилань на положення
частини другої статті 19 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" щодо неоднакового застосування
якої стверджує заявник.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 11116, 11121 ГПК України,
Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити комунальному підприємству
"Київжитлоспецексплуатація" у допуску
справи № 910/442/14 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддя:М. Черкащенко Судді:Б.
Грек Г. Коробенко В.Селіваненко Л.
Стратієнко