ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2014 р.
Справа №
911/2995/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний Альянс
«Максимум» в особі Броварської філії
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний Альянс
«Максимум»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Трейд»

про стягнення 44 431,82грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Буличов Г.О. (довіреність
б/н від 27.06.2014);

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговельний Альянс
«Максимум» (далі - ТОВ «ТА «Максимум») в
особі Броварської філії ТОВ «ТА
«Максимум» звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Трейд» (далі
-ТОВ «Еліт Трейд») про стягнення
44431,82грн, у тому числі:

- 39 095,88грн основного боргу;

- 3 244,04грн інфляційних втрат за
період з 20.03.2014 по 08.07.2014;

- 2091,90грн пені за період з 20.03.2014 по
08.07.2014.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на порушення
відповідачем зобов'язань за договором
поставки № 6/11 від 06.11.2013 в частині
оплати поставленого позивачем товару у
встановлений договором строк.

Відповідач у справі - ТОВ «Еліт Трейд»
відзиву по суті заявлених вимог не
надав.

До прийняття рішення по суті заявлених
вимог, позивачем подано заяву про
вжиття заходів до забезпечення позову
шляхом накладення арешту у межах суми 46
258,82грн на грошові кошти ТОВ «Еліт
Трейд», які наявні на всіх рахунках та
рахунках філій відповідача.

Подане клопотання мотивовано тим, що
невжиття таких заходів може у
подальшому утруднити виконання
рішення суду у разі задоволення
заявлених вимог, оскільки відповідач
може вивести грошові активи, наявні на
його рахунках.

У задоволені поданої заяви судом
відмовлено з наступних підстав.

Відповідно до ст. 66 ГПК України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи
має право вжити, передбачених ст. 67
ГПК України, заходів до забезпечення
позову.

Згідно до ст. 67 ГПК України позов
забезпечується, зокрема, накладанням
арешту на майно або грошові суми, що
належать відповідачеві.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову;

забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
предметом позовної вимоги, зокрема, чи
спроможний такий захід забезпечити
фактичне виконання судового рішення у
разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або
невиконання рішення господарського
суду у разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

При вирішенні питання щодо
застосування заходів забезпечення
позову, суд має, з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у
тому, чи існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання у
разі задоволення позову.

Однак, в порушення вимог ст.33 ГПК
України, позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що виконання
рішення у даній справі, у разі
задоволення позову, у випадку невжиття
таких заходів, буде утруднено або
унеможливлено.

Розгляд справи здійснювався без
повноважного представника
відповідача, за відсутності його
відзиву на позовну заяву, за наявними у
справі документами відповідно до ст. 75
ГПК України з наступних пістав:

- копія ухвали від 21.07.2014 про
порушення провадження у даній справі,
направлена відповідачу рекомендованим
поштовим відправленням за адресою, яка
вказана у спеціальному витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 22.07.2014 (а.с.30-31), повернута з
довідкою відділення зв'язку, у якій
причиною повернення вказано: «за
закінченням терміну зберігання»;

- копія ухвали від 06.08.2014 про
відкладення розгляду справи
направлена відповідачу 08.08.2014, за
вказаною вище адресою, що
підтверджується списком згрупованих
поштових відправлень (а.с.45), та вручена
відповідачу 12.08.2014, як свідчить
інформація з офіційного сайту УДППЗ
«Укрпошта» станом на 18.08.2014 (а.с.46);

- клопотань про відкладення
розгляду справи від відповідача не
надходило;

- матеріалів справи достатньо для
вирішення спору по суті.

Представники позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

06.11.2013 між ТОВ «ТА «Максимум», від імені
якого діяв заступник директора
Броварської філії ТОВ «ТА «Максимум»
Бондар В.М. (далі - постачальник), та ТОВ
«Еліт Трейд» (далі - покупець) укладено
договір поставки № 6/11 (а.с.17-18, далі -
договір).

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань в
силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору постачальник
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених у договорі, згідно
заявок-замовлень покупця передати у
власність покупцеві товар, визначений
у п. 1.2 цього договору (далі - товар), а
покупець зобов'язується у порядку та на
умовах, визначених договором, прийняти
та оплатити його (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору під товаром
по даному договору сторони розуміють
товари народного споживання, зазначені
постачальником у специфікації до
договору (прайс-листі); найменування,
асортимент, одиниця виміру та ціна
товару, що є предметом поставки за цим
договором, визначаються специфікацією
(прайс-лист), що надається
постачальником.

Асортимент, кількість та строк
поставки визначається
заявкою-замовленням покупця, яка
узгоджується з постачальником і
відповідає накладним; замовлення
передається постачальнику по
електронній пошті, факсу або через
повноважного представника
постачальника; на підтвердження
отримання замовлення постачальник
виписує накладну на товар для покупця
(п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору загальна
вартість товару за цим договором
визначається сумою всіх заявок
покупця, специфікаціями (прайс-листами)
до договору та відповідає загальній
сумі всіх накладних.

Розрахунок за товар, що поставляється,
здійснюється не пізніше 90 днів з
моменту поставки товару покупцю шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок постачальника або внесення
грошових коштів в прибуткову касу
постачальника (п. 5.1 договору).

В силу п. 5.5 договору зобов'язання
покупця по оплаті товару є виконаним у
день зарахування коштів на банківський
рахунок постачальника.

Як визначено договором, право
власності, а також ризик випадкової
загибелі або пошкодження товару
переходить від постачальника до
покупця з моменту передачі товару, що
підтверджується товарною накладною,
яку підписали представники сторін;
якщо товар передається на склад (в
магазин) покупця, а представник
останнього не має печатки або
довіреності, то такий представник
підписує накладну, а його повноваження
підтверджуються обстановкою, в якій
він діє (п. 6.3 договору).

Як вбачається з п.10.1 договору сторонами
не визначено до якої дати відповідний
договір діє.

Як встановлено під час розгляду даної
справи, на виконання умов відповідного
договору, позивачем передано
відповідачу товар на суму 244 235,88грн, що
підтверджується видатковою накладною
№ 639 від 19.12.2013 (а.с.21).

Частина поставленого товару оплачена
відповідачем на суму 205 140,00грн, що
підтверджується виписками з рахунку
позивача (а.с.22-23).

Як зазначає позивач, заборгованість
відповідача за поставлений товар
становить 39 095,88грн.

Предметом спору у даній справі є
виконання відповідачем обов'язку щодо
оплати переданого товару за
вищевказаною накладною, а також
застосування до відповідача
відповідальності, встановленої чинним
законодавством за порушення
зазначених зобов'язань.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює
порядок оплати товару за договором
купівлі-продажу, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідач не здійснив оплату товару,
поставленого йому за накладною №639 від
19.12.2013 у строк, встановлений п. 5.1
договору, що ним під час розгляду спору
у даній справі не спростовано шляхом
надання доказів оплати

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Оскільки відповідачем не виконані
взяті на себе зобов'язання, суд вважає
заявлені вимоги в частині стягнення
основного боргу обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню у
розмірі 39 095,88грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги
щодо стягнення з відповідача 3 244,04грн
втрат від інфляції за період з 20.03.2014 по
08.07.2014 на суму боргу у розмірі 39 095,88грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Стосовно вимог позивача про стягнення
з відповідача 3 244,04грн втрат від
інфляції за період з 20.03.2014 по 08.07.2014 на
суму боргу у розмірі 39 095,88грн, суд
вважає їх обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі, зважаючи на те, що їх розмір за
розрахунком суду за відповідні періоди
становить більшу суму, між тим у суду
відсутні підстави для виходу за межі
позовних вимог у відповідній частині.

Також позивачем заявлені вимоги про
стягнення з відповідача 2 091,90грн пені
за період з 20.03.2014 по 08.07.2014 на суму боргу
у розмірі 39 095,88грн.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі
прострочення покупцем оплати товару
відповідно до п. 5.1 цього договору,
покупець сплачує постачальнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення, що діяла у
період, за який нараховується пеня;
нарахування пені припиняється в день
погашення основної заборгованості.

Визначений договором розмір пені не
перевищує максимального розміру пені,
встановленого ст.3 Законом України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань».

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача 2 091,90грн пені за період з
20.03.2014 по 08.07.2014 на суму боргу у розмірі 39
095,88грн., суд вважає обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі, зважаючи на те, що їх
розмір обрахований правильно.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з оплатою позову судовим
збором, підлягають відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача, у
розмірі 1 827,00грн.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення; повне
рішення складено 22.08.2014.

Керуючись ст. ст. 49 ,66 ,67, 82-84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1У задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельний Альянс «Максимум» в
особі Броварської філії про вжиття
заходів до забезпечення позову
відмовити.

2.Позов задовольнити.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Трейд» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний Альянс
«Максимум» в особі Броварської філії
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний Альянс
«Максимум» 39 095,88грн основного боргу, 3
244,04грн втрат від інфляції, 2 091,90грн
пені, а також 1 827,00грн в рахунок
відшкодування витрат, понесених на
оплату позову судовим збором.

4.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Ейвазова А.Р.