ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.
Справа № 917/654/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Колесніковій С.В.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 - дов. б/н від 28.08.2013р.,

відповідача - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №2070П/1-9)
на рішення господарського суду
Полтавської області від 08.07.2014 р. у
справі № 917/654/14,

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, с. Сагайдак, Шишацький район,
Полтавська обл.,

до Відділу Держземагенства у
Шишацькому районі Полтавської області,
смт. Шишаки, Полтавська обл.,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Фермерське господарство
"Сагайдацький світанок", с. Сагайдак,
Шишацький район, Полтавська обл.,

про стягнення 47 918,75 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП ОСОБА_2, звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою до Відділу
Держземагенства у Шишацькому районі
Полтавської області, в якій з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог просить суд стягнути 47
918,75 грн., з яких 1 114,35 грн. витрат на
обробіток землі восени 2012 року, 5 054,35
грн. витрат на посівний матеріал, 41 750,00
грн. упущеної вигоди.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 08.07.2014 р. (суддя
Кульбако М.М.) в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 08.07.2014р. та
задовольнити позовні вимоги повністю,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм чинного законодавства.

Відповідач, Відділ Держземагенства у
Шишацькому районі Полтавської області,
в судове засідання не з'явився, у
відзиві на апеляційну скаргу просить
апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення, а рішення
господарського суду Полтавської
області від 08.07.2014р. - без змін. Вважає,
що доводи, викладені в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню, а рішення
суду першої інстанції законним та
таким, що прийняте у відповідності з
нормами чинного законодавства. Також,
відповідач надав клопотання про
розгляд справи без участі його
представника.

Третя особа, ФГ "Сагайдацький світанок",
відзиву на апеляційну скаргу не надала,
в судове засідання не з'явилась та про
причини неявки Харківський
апеляційний господарський суд не
сповістила, хоча належним чином була
повідомлена про дату, час та місце
судового засідання.

Враховуючи те, що судом апеляційної
інстанції створено всі необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, вжито заходи для
належного повідомлення сторін про час
та місце розгляду справи, проте
відповідач та третя особа не
скористалися своїми правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України та
виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов'язковою судом
апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статтею 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторін, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу без участі вищевказаних осіб за
наявними у ній матеріалами у
відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача та відзиву на неї, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
04.01.2004 р. між ОСОБА_3 (орендодавець) та
СПДФО ОСОБА_2 (орендар) було укладено
договір №37 оренди земельної ділянки
площею 3,91га, що розташована на
території Сагайдацької сільської ради
Шишацького району, яка належить
орендодавцю на праві приватної
власності згідно державного акту на
право приватної власності на землю
№514157, виданого Сагайдацькою сільською
радою 14.03.2001 р.

В даному договорі сторони узгодили
строк дії договору (10 років з дати
державної реєстрації договору), розмір
орендної плати та порядок її сплати та
перегляду, права та обов'язки сторін, а
також інші умови. На останньому аркуші
цього ж договору міститься відмітка,
згідно з якою він посвідчений у
Сагайдацькій сільській раді 25.06.2004 р. та
зареєстрований у Шишацькому районному
відділі земельних ресурсів, про що у
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі вчинено запис
від 30.06.2004 р. за №41.

05.04.2012 р. між ОСОБА_3 (орендодавець) та ФГ
"Сагайдацький світанок" (орендар) було
укладено договір оренди земельної
ділянки НОМЕР_1, за умовами якого
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове, платне володіння і
користування земельну ділянку площею
3,91га, що розташована на території
Сагайдацької сільської ради
Шишацького району, яка належить
орендодавцю на праві приватної
власності згідно державного акту на
право приватної власності на землю №
016564, виданого Сагайдацькою сільською
радою 20.10.2003 р.

В зазначеному договорі сторони
узгодили строк дії договору (10 років з
дати державної реєстрації договору),
розмір орендної плати та порядок її
сплати та перегляду, права та обов'язки
сторін, а також інші умови. На
останньому аркуші цього ж договору
міститься відмітка, згідно з якою він
зареєстрований у Відділі Держкомзему у
Шишацькому районі, про що у Державному
реєстрі земель 07.11.2012р. вчинено
відповідний запис.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про оренду землі" від 06.10.1998 №161-XIV (в
редакції, чинній на момент укладення
договору №37 від 04.01.2004 року), договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.
Укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації.
Державна реєстрація договорів оренди
землі проводиться у порядку,
встановленому законом (стаття 16, 18
Закону України "Про оренду землі" в
редакції, чинній на момент укладення
договору оренди від 04.01.2004р.).

У відповідності до пунктів 3, 4 Порядку
державної реєстрації договорів оренди
землі, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25
грудня 1998 року №2073 (в редакції, чинній
на момент укладення договору оренди
від 04.01.2004 року), державна реєстрація
договорів оренди проводиться
виконавчим комітетом сільської,
селищної та міської ради, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями за місцем
розташування земельної ділянки.
Забезпечення реєстрації договорів
оренди покладається на відповідні
державні органи земельних ресурсів:
районні відділи земельних ресурсів;
управління (відділи) земельних
ресурсів у містах обласного і
районного підпорядкування; Київське і
Севастопольське міське управління
земельних ресурсів.

Згідно з пунктом 4 Тимчасового порядку
ведення державного реєстру земель,
затвердженого наказом Держкомзему
України від 02.07.2003 № 174, чинного на час
укладення договору, державна
реєстрація державного акта на право
власності на земельну ділянку,
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою,
договору оренди землі здійснюється
шляхом внесення записів реєстрації до
книги реєстрації.

Судом першої інстанції правомірно
прийнято до уваги те, що постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.11.2013 р. по
справі №816/5111/13-а встановлено, що за
наявності відмітки про державну
реєстрацію на самому договорі, у Книзі
записів державної реєстрації
договорів оренди землі за 2004 рік
відсутній запис №41 про державну
реєстрацію договору оренди №37 від
04.01.2004 року, що дає підстави для
висновку про протиправність дій
посадових осіб органу земельних
ресурсів.

Звертаючись з позовом про стягнення з
відповідача збитків на суму 47 918,75 грн.
позивач посилається на те, що не
внесення посадовими особами
відповідача запису про державну
реєстрацію договору №37 призвело до
укладення між орендодавцем та третьою
особою договору №6, чим йому було
завдано збитків.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначені ст.1166
ЦК України. Відповідно до її положень
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі. На вимогу особи, якій завдано
шкоди, та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана
майну, може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Згідно статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до статті 623 Цивільного
кодексу України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.
При визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом
(частина 1 статті 614 Цивільного кодексу
України).

З огляду на положення статті 22
Цивільного кодексу України та статті 224
Господарського кодексу України для
застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення упущеної вигоди,

в розмірі 41 750,00 грн. судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
правомірно не задовольнив ці вимоги,
оскільки Цивільним кодексом України
передбачені певні додаткові умови
відшкодування збитків у вигляді
упущеної вигоди, або фактори, які
впливають на розмір упущеної вигоди,
які повинні враховуватися і учасниками
господарських відносин.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України
при визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто, ця норма зобов'язує кредитора
своєчасно отримувати докази щодо
здійснення конкретних заходів для
забезпечення отримання доходів. Це
положення орієнтує потерпілу сторону
на необхідність доведення фактів, які б
підтверджували, що потерпілий кредитор
дійсно планував отримати відповідні
доходи, все зробив для їх отримання, мав
для цього всі можливості і неодмінно
отримав би такий доход, якби договір
був виконаний належним чином.

При визначенні розміру упущеної вигоди
повинні враховуватися тільки точні
дані, які безспірно і достовірно
підтверджують існування реальної
можливості отримання грошових сум або
іншого майна, в тому випадку, якби
зобов'язання було виконане боржником
належним чином, її розмір повинен бути
підтверджений обґрунтованим
розрахунком, а також відповідними
доказами.

Тягар доведення наявності і
обґрунтування розміру упущеної вигоди
покладається на позивача, який повинен
довести, що він міг і повинен був
отримати визначені доходи і тільки
неправомірні дії відповідача стали
єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
прибуток.

Таким чином, незважаючи на те що
неодержаний прибуток - це результат,
який не наступив, вимоги про
відшкодування збитків у вигляді
упущеної вигоди повинні бути належним
чином обґрунтовані, підтверджені
конкретними підрахунками і доказами на
підкріплення реальної можливості
отримання потерпілою стороною
відповідних доходів у разі, якби друга
сторона виконала свої зобов'язання
належним чином.

Як свідчать надані позивачем
розрахунки суми упущеної вигоди не є
належними доказами, так як позивач не
надав підтверджень про те, що саме на
земельній ділянці, яка перебувала в
його користуванні на умовах договору
оренди, він міг отримати відповідний
урожай соняшника. Позивач не надав
відповідні бухгалтерські та
економічні обґрунтування, агрономічні
підтвердження дотримання сівозмін на
орендованій ділянці на протязі всього
періоду користування земельною
ділянкою, внесення добрив, проведення
всього комплексу робіт, які б стали
гарантією для отримання безумовного і
реального доходу.

Судом першої інстанції правомірно не
враховано роздруківку з Інтернету,
надану позивачем в обґрунтування
упущеної вигоди у 2012 році та 2013 році,
оскільки це є неналежним доказом.

Таким чином, позивачем не надано суду
доказів для задоволення позову про
стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди та не доведено за допомогою
документів бухгалтерського та
податкового обліку розмір завданих
збитків (упущеної вигоди), причинний
зв'язок між порушенням зобов'язання та
неотриманими доходами (прибутком), не
доведено заходів, вжитих ним щодо
одержання доходів, не обґрунтовано
розрахунку розміру упущеної вигоди.

Враховуючи вищевикладене, судом першої
інстанції обґрунтовано зроблено
висновок про те, що позивачем в
обґрунтування своїх вимог в частині
упущеної вигоди надано докази, які
містять припущення та орієнтовні
показники (відсутні докази укладення
договорів з ТОВ "Кернер-Трейд", докази
на понесення витрат на посів та
понесення витрат на закупівлю насіння,
обробіток землі та ін. у 2013 році,
виходячи з яких можливо визначити
розмір упущеної вигоди), тому
правомірно не задовольнив позов в цій
частині в зв'язку з недоведеністю
позивачем належними і допустимими
доказами розміру понесених збитків.

Що стосується вимог про стягнення з
відповідача понесених позивачем
витрат на обробіток землі восени 2012
року в розмірі 1 114,35грн. та витрат на
закуплю насіння сої посівної в розмірі
5 054,40 грн., то суд першої інстанції також
правомірно не задовольнив дані вимоги.

Так, в обґрунтування понесених витрат
на обробіток землі восени 2012 року
позивачем надано копію договору №29 від
20.08.2012 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2
(замовником) та ТОВ "Медунка"
(виконавцем) та копію акту надання
послуг від 15.11.2012 р. В обґрунтування
вимог про відшкодування збитків,
понесених на закупівлю насіння сої
посівної позивач зазначив, що посів сої
частково здійснювався на земельній
ділянці, належній ОСОБА_3 В розрахунку ж
зазначено, що позивачем планувалось
використати земельну ділянку у 2013 року
під посів сої у розмірі 3,51 га, для чого
закуплено насіння на суму 5 054,40 грн.
(виходячи з ваги насіння, необхідної
для засіву вказаної площі та вартості
насіння). Також, позивачем надано копію
видаткової накладної №П-0000583 від 18.05.2013
р., згідно якої ТОВ "Біопрепарат"
(постачальник) передало, а ТОВ "Павола
Агро" в особі ОСОБА_2 отримало сою
посівну в кількості 7.0т. та копію
накладної №14 від 20.05.2013 р., згідно якої
ТОВ "Павола Агро" через ОСОБА_2 передало,
а ФОП ОСОБА_2 прийняв сою посівну в
кількості 1,336 т.

Проте, зазначені документи не можуть
бути прийняті судом до уваги та
правомірно не були взяті судом першої
інстанції до уваги, оскільки в наданих
документах відсутні будь-які
посилання, що можуть свідчити про
виконання робіт за договором №29 на
осінній обробіток землі саме на
орендованій позивачем земельній
ділянці, власником якої є ОСОБА_3, а
також відсутні докази проведення
розрахунків за договором №29 та за
накладною №14 від 20.05.2013 р., що є
необхідною умовою для відшкодування
понесених збитків, тому суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про недоведеність позивачем
понесення ним збитків в цій частині
також.

На підставі викладеного, доводи
апеляційної скарги не знайшли
підтвердження в матеріалах справи,
оскільки матеріали справи не містять
доказів протиправності дій Відділу
Держземагенства у Шишацькому районі
Полтавської області, вини, наявності та
розміру збитків та наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною поведінкою та
спричиненням збитків.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
повністю погоджується із висновками
суду першої інстанції та вважає, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
місцевий господарський суд дав належну
правову оцінку наявним у матеріалах
справи доказам, через що рішення
господарського суду Полтавської
області від 08.07.2014 р. у справі № 917/654/14
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 08.07.2014 р. у
справі № 917/654/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
20.08.2014р.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.