м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
проектно-будівельне об'єднання
до Управління з освіти Дніпровської
районної в місті Києві державної
про стягнення 115 048, 72 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Положенцева Т.В.
від відповідача: Шуман С.І.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
проектно-будівельне об'єднання
«Укртеплобуд» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Управління з освіти
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації про стягнення
заборгованості за договором № 134 від
18.10.2012 р. про закупівлю послуг за
державні кошти код 45.34.3 за ДК 016-97 (інші
монтажні роботи) виконання поточного
ремонту сантехнічного обладнання та
устаткування в закладах освіти
Дніпровського району міста Києва у
розмір 99 966, 00 грн., а також 4 486, 07 грн. - 3 %
річних та 10 596, 65 грн. -інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошових зобов'язань перед позивачем
за вищевказаним договором.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.06.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 14.07.2014
р. за участю повноважних представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
У процесі провадження у справі позивач
подав заяву про уточнення позовних
вимог та збільшення розміру позовних
вимог, в якій просить суд стягнути з
відповідача 99 966, 00 грн. - заборгованості
за договором № 134 від 18.10.2012 р., а також 4
486, 07 грн. - 3 % річних та 11 596, 31 грн. -
Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.
Відповідно до п.п. 3.10., 3.11. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
передбачені частиною ч. 4 ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. У разі прийняття
судом зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір, з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. Статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України не передбачено права позивача
на подання заяв (клопотань) про
"доповнення" або "уточнення" позовних
вимог, або заявлення "додаткових"
позовних вимог і т.п. Тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.
В той же час, приймаючи до уваги, що
вищевказана заява не суперечить
вимогам ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає за необхідне прийняти її до
розгляду та задовольнити, у зв'язку з
чим спір у даній справі вирішується
виходячи з нової ціни позову.
Управління з освіти Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації подало відзив на позовну
заяву, у якому проти позову заперечило,
мотивуючи свої заперечення тим що
позивачем заявлено до стягнення
вартість послуг, надання яких не
передбачено умовами договору № 134 від
Крім того, відповідач відзначає, що
Управління з освіти Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації є структурним
підрозділом Дніпровської районної в
місті Києві державної адміністрації з
правом юридичної особи та утримується
за рахунок коштів бюджету міста Києва
та, при цьому, не є господарюючим
суб'єктом, вступає в договірні
відносини на підставі норм
Господарського кодексу України,
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей щодо
зобов'язань місцевого бюджету,
визначеного Бюджетним кодексом
України, а відтак - порушення
договірних зобов'язань внаслідок
відсутності бюджетного фінансування
виключає вину відповідача та звільняє
від відповідальності, встановленої
нормами чинного законодавства України.
У даному судовому засіданні
представник позивача подав
заперечення на відзив, у яких зазначає,
що виконання будівельних робіт у
дошкільному навчальному закладі № 619
по вул. Сосницькій, 8-а у місті Києві
передбачено календарним графіком, який
є додатком № 1 до договору № 134 від
18.10.2012 р. та такі роботи прийняті
відповідачем за актом виконання
будівельних робіт № ІМП-1 за жовтень 2012
Також позивач стверджує, що
підписанням спірних актів сторони
фактично внесли зміни до договору № 134
від 18.10.2012 р. у спрощений спосіб
відповідно до ст.ст. 181, 188
Господарського кодексу України та ст.
651 Цивільного кодексу України.
Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, викладених у
раніше поданому відзиві на позов.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 20.08.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
проектно-будівельне об'єднання
«Укртеплобуд» та Управлінням з освіти
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації укладено
договір № 134 від 18.10.2012 р. про закупівлю
послуг за державні кошти код 45.34.3 за ДК
016-97 (інші монтажні роботи) виконання
поточного ремонту сантехнічного
обладнання та устаткування в закладах
освіти Дніпровського району міста
Києва, за умовами якого позивач
зобов'язався виконати а відповідач -
оплати поточний ремонт сантехнічного
обладнання та устаткування в закладах
освіти.

Відповідно до п. 2.1. договору ціна є
твердою, розрахована відповідно до
Державних будівельних норм України і
становить 99 998, 00 грн.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.5. договору
позивач за погодженням із відповідачем
визначає вартість та обсяги виконаних
робіт, що підлягають оплаті та готує
відповідні документи і подає їх для
затвердження (підписання) відповідачу.
Відповідач зобов'язаний підписати
подані позивачем документи, що
підтверджують виконання робіт, або
обґрунтувати причини відмови від їх
підписання протягом 5-ти робочих днів з
дня їх одержання. Кінцева оплата
виконаних робіт здійснюється не
пізніше закінчення строку дії договору
з урахуванням фінансування видатків
замовника. Розрахунки за виконані
роботи здійснюються відповідачем на
підставі акут виконаних робіт ст. 48
Бюджетного кодексу України.

Згідно з п. 4.1. договору роботи мають
бути виконані до 30.12.2012 р.

У відповідності до п. 8.3. договору
передача виконаних робіт позивачем і
приймання їх відповідачем
оформлюється актом про виконані
роботи.

Договір, відповідно до п. 11.1., набуває
чинності з моменту його укладення -
підписання уповноваженими особами
сторін та скріплення відтиском печатки
сторони та діє до 31.12.2012 р.

У додатку № 2 до договору № 134 від 18.10.2012
р. міститься перелік закладів освіти
Дніпровського району міста Києва, в
яких здійснюються роботи за вказаним
договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами підписано та скріплено їх
печатками акти приймання виконаних
будівельних робіт на загальну суму 99 966,
00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що відповідачем порушено
умови договору № 134 від 18.10.2012 р. щодо
розрахунків за виконані підрядні
роботи, у зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 99 966, 00 грн.,
яку позивач просить стягнути в
судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 843 Цивільного
кодексу України у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення. Ціна роботи у договорі
підряду включає відшкодування витрат
підрядника та плату за виконану ним
роботу.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 844
Цивільного кодексу України ціна у
договорі підряду може бути визначена у
кошторисі. Кошторис на виконання робіт
може бути приблизним або твердим.
Кошторис є твердим, якщо інше не
встановлено договором.

Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу
України визначено, що строки виконання
роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу
України якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 509
Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають, зокрема, з
договорів та інших правочинів.

Договором, відповідно до ст. 626
Цивільного кодексу України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в
Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Обґрунтовуючи свої заперечення,
відповідач зазначає про відсутність з
боку Управління з освіти Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації прострочення виконання
грошових зобов'язань, у зв'язку з
відсутністю бюджетного фінансування
відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу
України.

З приводу наведеного суд відзначає
наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 48 Бюджетного
кодексу України розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання та здійснюють платежі
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами, враховуючи
необхідність виконання бюджетних
зобов'язань минулих років, узятих на
облік органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів; щодо завдань (проектів)
Національної програми інформатизації -
після їх погодження з Генеральним
державним замовником Національної
програми інформатизації. Зобов'язання,
взяті учасником бюджетного процесу без
відповідних бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет), не вважаються
бюджетними зобов'язаннями (крім витрат,
що здійснюються відповідно до частини
шостої цієї статті) і не підлягають
оплаті за рахунок бюджетних коштів.
Взяття таких зобов'язань є порушенням
бюджетного законодавства. Витрати
бюджету на покриття таких зобов'язань
не здійснюються. Порядок здійснення
реєстрації та обліку бюджетних
зобов'язань розпорядників бюджетних
коштів визначається центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
бюджетної політики.

В той же час, суд відзначає, Управління
з освіти Дніпровської районної в місті
Києві державної адміністрації є
юридичною особою, має самостійний
баланс, рахунки в банківських
установах, печатку із зображенням
Державного Герба України і своїм
найменуванням, штампи, а згідно з 1 ст. 96
Цивільного кодексу України юридична
особа самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями.

При цьому, суд відзначає, що на підставі
договору № 134 від 18.10.2012 р. між сторонами
виникли господарські відносини, що
регулюються нормами Цивільного
кодексу України та Господарського
кодексу України.

Так, статтею 1 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників. До майнових відносин,
заснованих на адміністративному або
іншому владному підпорядкуванні
однієї сторони другій стороні, а також
до податкових, бюджетних відносин
цивільне законодавство не
застосовується, якщо інше не
встановлено законом.

Між тим, ані приписи Господарського
кодексу України, ані норми Цивільного
кодексу України не допускають
привілейованого становища суб'єктів
господарювання, які фінансуються за
рахунок бюджету, щодо
відповідальності за порушення
зобов'язань.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, затримка бюджетного
фінансування, не може розглядатись як
встановлення терміну виконання
обов'язку замовника з оплати виконаних
робіт, з огляду на те, що поняття
"термін" передбачає вказівку на подію,
яка має неминуче настати, тоді як умова
про надходження бюджетного
фінансування такої вказівки не
містить.

У відповідності до положень ст. 617
Цивільного кодексу України та ст. 218
Господарського кодексу України особа,
яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили. Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Вищенаведена норма на практиці знайшла
своє застосування у постанові
Верховного Суду України № 11/446 від
15.05.2012 р., у якій викладені аналогічні
висновки стосовно того, що відсутність
бюджетних коштів не виправдовує
бездіяльність боржника та не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

При цьому, за приписами ст. 111-28
Господарського процесуального кодексу
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Тотожні висновки викладені також і
постановах Вищого господарського суду
України № 905/6033/13 від 03.02.2014 р. та №
922/4826/13 від 07.07.2014 р.

Таким чином, вищенаведеним у повній
мірі спростовуються доводи
відповідача стосовно відсутності
прострочення зобов'язання за договором
№ 134 від 18.10.2012 р.

В той же час суд відзначає, що договором
№ 134 від 18.10.2012 р. чітко визначено
заклади освіти, в яких Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче
проектно-будівельне об'єднання
«Укртеплобуд» зобов'язалось
здійснювати ремонт сантехнічного
обладнання на умовах, в порядку та за
ціною, вказаною у договорі № 134 від
18.10.2012 р.

Однак, стверджуючи про виконання
підрядних робіт за договором № 134 від
18.10.2012 р., позивачем, серед інших, надано
акти виконаних робіт № ІМР-1 за жовтень
2012 року, акт № 701 за листопад 2012 року та
акт № 134-14/д за грудень 2012 року, у яких
зазначається, що роботи здійснювались
в дошкільному навчальному закладі № 619
по вул. Сосницькій, 8-а, у місті Києві, в
дошкільному навчальному закладі № 701
по вул. Марганецькій, 26-А, а також в
дошкільних навчальних закладах № 184 по
вул. Попудренка, 24, № 261 по вул. Бажова,
6-а та № 633 по вул. Краківській, 4-а у
місті Києві, що не входять до переліку
закладів, виконання ремонтних робіт у
яких врегульовано договором № 134 від
18.10.2012 р.

При цьому, суд не приймає доводи
позивача про те, що виконання
будівельних робіт у дошкільному
навчальному закладі № 619 по вул.
Сосницькій, 8-а у місті Києві
передбачено календарним графіком, який
є додатком № 1 до договору № 134 від
18.10.2012 р. та, відповідно, є погодженими
сторонами, оскільки підставою
виникнення взаємних прав та обов'язків
між сторонами є безпосередньо договір
№ 134 від 18.10.2012 р., яким визначено, що
перелік закладів освіти ремонтні
роботи в яких здійснюються в рамках
вказаного договору, міститься у
додатку № 2 до договору № 134 від 18.10.2012 р.

Як зазначалось вище, додаток № 2
договору № 134 від 18.10.2012 р. не містить
серед об'єктів ремонтних робіт
дошкільного навчального закладу № 619
по вул. Сосницькій, 8-а у місті Києві.

Доказів щодо внесення змін та/або
доповнень до договору № 134 від 18.10.2012 р.
у порядку ст. 188 Господарського кодексу
України та ст. 651 Цивільного кодексу
України позивачем суду не надано.

Суд враховує, що підрядні роботи
зазначені в актах № ІМР-1 за жовтень 2012
року, № 701 за листопад 2012 року та № 134-14/д
за грудень 2012 року фактично прийняті
відповідачем, про що свідчить підпис
уповноваженої особи Управління з
освіти Дніпровської районної в місті
Києві державної адміністрації та
печатка останнього, що може
кваліфікуватись як укладення у
договору у спрощений спосіб за
правилами ст. 181 Господарського кодексу
України.

Проте у даному випадку відповідач
обґрунтовує заявлений позов
порушенням відповідачем саме умов
договору № 134 від 18.10.2012 р. та заявляє
вимоги про стягнення заборгованості за
даним договором, у зв'язку з чим суд в
межах даної справи досліджує обставини
належності виконання сторонами
зобов'язань безпосередньо за вказаним
договором.

Крім того, суд приймає до уваги що
Управління з освіти Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації фінансується за рахунок
коштів державного бюджету, а відтак - на
нього безпосередньо поширюється
законодавство про закупівлю товарів
робіт та послуг за державні кошти, яке
містить імперативні норми стосовно
здійснення будь-якої господарської
операції з використанням державних
коштів лише на підставі укладеного
договору за результатами проведення
відповідного тендеру.

За таких обставин, акти № ІМР-1 за
жовтень 2012 року, акт № 701 за листопад 2012
року та акт № 134-14/д за грудень 2012 року
суд не приймає як належні та допустимі
докази виконання робіт за договором №
134 від 18.10.2012 р.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
відзначає, що наявними у справі
первинними документами
підтверджується виконання
відповідачем підрядних робіт за
договором № 134 від 18.10.2012 р. на суму 69 366,
00 грн.

При цьому, суд звертає увагу позивача,
що порушення відповідачем зобов'язань
щодо оплати фактично виконаних робіт
може бути підставою для судового
захисту прав Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
проектно-будівельне об'єднання
«Укртеплобуд» шляхом подання
відповідного позову.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 4 486, 07 грн. - 3 % річних та 11 596,
31 грн. - інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Тож, приймаючи до уваги, що
відповідачем порушено умови договору
№ 134 від 18.10.2012 р., суд дійшов висновку,
що вимога позивача про притягнення
Управління з освіти Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації до відповідальності за
прострочення грошового зобов'язання є
обґрунтованою.

Здійснивши розрахунок за весь час
прострочення з 01.01.2013 р. до 01.07.2014 р.
судом встановлено, що 3 % річних
становить 3 118, 62 грн. та 8 407, 53 грн. -
інфляційних втрат.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
проектно-будівельне об'єднання
«Укртеплобуд» задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління з освіти
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації (02105, м. Київ,
пр. Миру, 6-а, ), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче
проектно-будівельне об'єднання
«Укртеплобуд» (02154, м. Київ, вул.
Ентузіастів, 7/4, )
заборгованість у розмірі 69 366, 00
(шістдесят дев'ять тисяч триста
шістдесят шість грн. 00 коп.) грн., 3 %
річних у розмірі 3 118, 62 (три тисячі сто
вісімнадцять грн. 62 коп.) грн., 8 407, 53
(вісім тисяч чотириста сім грн. 53 коп. )
грн. - інфляційних втрат та 1 617, 84 (одна
тисяча шістсот сімнадцять грн. 84 коп.)
грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 22.08.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.