м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомУправління Державної служби
охорони при ГУМВС України в
Харківській областідо1) Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк»; 2) Фонду гарантування
вкладів фізичних осібпрозобов'язання
СуддяСташків Р.Б.
Представники: від позивача
-Крашенінніков В.В. (представник за
довіреністю);від відповідача-1 -Суворов
Д.О. (представник за довіреністю);від
відповідача-2 -Костюченко І.В.
(представник за довіреністю).
У липні 2014 року Управління Державної
служби охорони при ГУМВС України в
Харківській області (далі - позивач або
Управління) звернулося до
г?осподарського суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» (далі - відповідач-1
або Банк) та Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб (далі - відповідач-2 або
Фонд) про визнання припиненими
обтяження рухомого майна (повний
перелік цього майна, а саме
автомобілів, наведений на 7-8 сторінках
позовної заяви) та зобов'язання
відповідачів у встановленому Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
порядку подати до держателя або
реєстратора Державного реєстру
обтяжень рухомого майна заяву про
припинення обтяження рухомого майна
(повний перелік цього майна, а саме
автомобілів, наведений на 8-9 сторінках
Позивач 07.08.2014 подав через канцелярію
суду заяву про зміну (доповнення)
позовних вимог № 48/9-2339/Мз від 04.08.2014,
відповідно до якої просив суд:
- визнати припиненими (припинити)
правовідносини між Управлінням та
Банком за договором застави від 05.12.2011
№ 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 в редакції
додаткових угод від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012
№ 2 до цього договору;
- визнати припиненими (припинити)
правовідносини між Управлінням та
Банком за договором застави від 12.02.2013
№ 55/НКЛ-980/2-041111/400-2;
- визнати припиненими (припинити)
обтяження рухомого майна перед Банком
(повний перелік цього майна, а саме
автомобілів, наведений на 2 сторінці
вказаної заяви №48/9-2339/Мз від 04.08.2014);
- зобов'язати Банк та Фонд у
встановленому Законом України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» порядку подати до
держателя або реєстратора Державного
реєстру обтяжень рухомого майна заяву
про припинення обтяження рухомого
майна (повний перелік цього майна, а
саме автомобілів, наведений на 2-3
сторінках позовної заяви №48/9-2339/Мз від
04.08.2014) перед Банком і подальше
вилучення відповідного запису з
Зазначена заява за своїм змістом є
заявою про зміну предмету позову, яка
подана до початку розгляду даної
справи по суті, а тому прийнята судом до
Свої позовні вимоги Управління
мотивувало тим, що у нього у Банку була
наявна заборгованість за кредитним
договором, який був забезпечений
вищевказаним майном (автомобілями у
кількості 25 шт.), а також відкритий
банківський рахунок, на якому
знаходились кошти в достатній
кількості для погашення
заборгованості за цим кредитом.
Оскільки станом до 10.06.2014 у Банку була
призначена тимчасова адміністрація,
під час якої Банк не виконував платіжні
доручення позивача направлені на
погашення кредитної заборгованості за
рахунок коштів наявних у позивача на
відкритому у Банку рахунку, та була
заборона на проведення зарахування, то
Управління 18.06.2014, після закінчення дії
тимчасової адміністрації у Банку,
надіслало на адресу останнього заяву
про зарахування зустрічних однорідних
вимог за кредитним договором та
договором банківського рахунку. Таким
чином, позивач вважає, що його
заборгованість за кредитним договором
була погашення шляхом взаємозаліку. У
зв'язку із погашенням заборгованості
за кредитним договором, дія договорів
застави, які забезпечували
зобов'язання за цим кредитним
договором, на думку позивача,
припинилася. Однак Банк не вжив жодних
заходів з припинення обтяжень
вищевказаних автомобілів Управління,
чим порушив встановлений частиною 3
статті 44 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» строк виконання
зобов'язання щодо зняття обтяження.
Банк позов не визнав. Свої заперечення
мотивував тим, що залік, на який
посилається позивач, суперечить
вимогам статті 602 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) та статтям 49,
52 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб», а
тому заборгованість за кредитним
договором не була погашена, і отже
відсутні підстави для знаття спірних
Фонд також позов не визнав з тих
підстав, що під час ліквідації банку
неможливо проводити зарахування
зустрічних однорідних вимог, оскільки
це порушує порядок черговості
задоволення вимог кредиторів. Таким
чином, оскільки зобов'язання між
позивачем та Банком не припинені,
вимога про припинення обтяжень є
передчасною та такою, що не підлягає
задоволенню. Вимога про зобов'язання
Фонду подати заявки є безпідставною,
оскільки Фонд не наділений такими
Позивачем були заявлені клопотання про
колегіальний розгляд справи та про
вихід за межі позовних вимог з метою
захисту порушених відповідачами
майнових прав позивача в інший
Судом відмовлено у призначенні
колегіального складу суду, оскільки
позивачем у супереч положенням статей
4-6 та 33 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України) не
доведено особливості та складності
даної категорії спору, і необхідності
розгляду спору у колегіальному складі.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд
4 листопада 2011 року між Управлінням
(Позичальник) та Банком (Кредитодавець)
було укладено договір № 55/НКЛ-980/2-041111/400
про закупівлю послуг за державні кошти
(далі - Кредитний договір), відповідно
до якого Банк зобов'язувався надати
позивачу кредит у вигляді відкличної
непоновлювальної кредитної лінії з
лімітом заборгованості у розмірі 1329110
грн., терміном користування по 04.11.2016, зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 16,8% річних для
придбання автомобілів, а Управління
зобов'язувалось здійснювати погашення
кредиту, сплачувати проценти та
У забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором між Управлінням
та Банком були укладені договір
застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 з
додатковими угодами до нього від 27.12.2011
№ 1, від 29.03.2012 № 2 та договір застави від
12.02.2013 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-2 (далі разом -
Договори застави), згідно з якими
Управління передало в заставу Банку
належні Управлінню (придбані у
власність за рахунок отриманих по
Кредитному договору коштів) автомобілі
З матеріалів справи також вбачається,
що банківське обслуговування
Управління проводилося Банком на
підставі договору №550-439/10 про
відкриття банківського рахунку та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування від 12.05.2010 (далі -
Договір банківського рахунку), за яким
Банк відкрив для Управління поточні
себе зобов'язання перед Управлінням
відповідно до чинного законодавства та
нормативних актів Національного банку
України своєчасно (в день надходження
документів) здійснювати усі
розрахункові операції (пункт 2.3).
Даний Договір банківського рахунку є
чинним, у встановленому законом
порядку недійсним не визнавався.
Зворотного матеріали справи не
На підставі постанови Правління
Національного банку України від 28.02.2014
№107 «Про віднесення Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до категорії
неплатоспроможних» виконавчою
дирекцією Фонду 28.02.2014 прийнято рішення
№ 9 щодо запровадження тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду на тимчасову
адміністрацію в Банку. Тимчасову
адміністрацію в Банку запроваджено
строком на три місяця з 03.03.2014 по 02.06.2014.
Відповідно до постанови Правління
Національного банку України від 10.06.2014
№339 «Про відкликання банківської
ліцензії та ліквідацію Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією
Фонду прийнято рішення від 11.06.2014 № 45
про початок здійснення процедури
ліквідації Банку та призначення
уповноваженої особи Фонду на
За твердженням позивача, станом на
03.03.2014 (на момент введення процедури
тимчасової адміністрації в Банку)
сумарний баланс (залишок) коштів
Управління на всіх рахунках у Банку
становив 407402,34 грн. Однак, починаючи з
28.02.2014 встановлена Банком в Управлінні
система «Клієнт-Банк» щодо
дистанційного розпорядження
Управлінням своїми коштами на
відкритих у Банку рахунках належним
чином не працює, а підготовлені
позивачем платіжні доручення про
здійснення платежів Банком та його
Харківським регіональним відділенням
до виконання не приймалися і,
відповідно, не виконувалися.
Листом від 05.03.2014 № 48/9-729/Мз на адресу
тимчасової адміністрації Банку
(отриманий по пошті 06.03.2014) та на адресу
Харківського регіонального відділення
Банку (вручений в канцелярію 05.03.2014)
Управлінням були направлені платіжні
доручення від 05.03.2014 № 2036 про сплату
кредиту в сумі 112000 грн., від 05.03.2014 №2037
про сплату комісії в сумі 1456,51 грн. та
від 05.03.2014 № 2038 про сплату процентів в
сумі 4516,28 грн. (всьго на суму 117972,79 грн.)
по Кредитному договору за лютий 2014
Листом від 02.04.2014 № 48/9-1045/Мз позивач
відправив на адресу тимчасової
адміністрації Банку та на адресу
Харківського регіонального відділення
Банку платіжні доручення від 02.04.2014 №
3025 про сплату кредиту в сумі 112000 грн.,
від 02.04.201 №3026 про сплату процентів в
сумі 3416,11 грн., від 02.04.2014 № 3027 про сплату
комісії сумі 1456,51 грн. (всього на суму
116872,62 грн.) по Кредитному договору за
Листом від 05.05.2014 № 48/9-1368/Мз позивач
відправив на адресу тимчасової
адміністрації Банку та на адресу
Харківського регіонального відділення
Банку платіжні доручення від 05.05.2014 №
4016 про сплату кредиту в сумі 102434,31 грн.,
від 05.05.2014 №4017 про сплату процентів в
сумі 1728,14 грн., від 05.05.2014 № 4018 про сплату
комісії в сумі 1456,51 грн. (всього на суму
105618,96 грн.) по Кредитному договору за
Проте, усі вище вказані платіжні
доручення Банком не були виконані.
Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України
банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом.
Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження. У разі надходження
розрахункового документа клієнта до
обслуговуючого банку після закінчення
операційного часу банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в цьому розрахунковому
документі, не пізніше наступного
Отже, вказаним невиконанням було
порушене майнове право позивача на
вільне володіння та розпорядження
належним останньому майном, яким, у
розумінні статей 177, 190 ЦК України, є
грошові кошти, у т.ч., враховуючи
положення пункту 3.1 статті 3 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні», які існують
у формі записів на поточному рахунку
позивача, відкритому в Банку.
Пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» передбачено, що переказ
вважається завершеним з моменту
зарахування суми переказу на рахунок
отримувача або її видачі йому в
Відтак, заборгованість за Кредитним
договором вищевказаними платіжними
дорученнями не була погашена, оскільки
кошти не були зараховані на позичковий
рахунок позивача, відкритий у Банку.
Позивач зазначає, що станом на 11.06.2014 (на
момент введення процедури ліквідації у
Банку) сумарний баланс (залишок) коштів
Управління на всіх рахунках у Банку
становив 1842080,40 грн., а станом на 18.06.2014
сумарний баланс (залишок) коштів
складав вже 1848911,46 грн.
Враховуючи те, що Банк не виконав
вищевказані платіжні доручення, та не
погасив заборгованість позивача перед
Банком за Кредитним договором, позивач
заявою від 18.06.2014 № 48/9-1851/Мз повідомив
відповідачів про припинення шляхом
зарахування таких зустрічних
- зобов'язань Управління перед Банком
за Кредитним договором зі сплати
платіжними дорученнями Управління від
05.03.2014 № 2036, від 05.03.2014 № 2037, від 05.03.2014 №
2038, від 02.04.2014 № 3025, від 02.04.2014 № 3026, від
02.04.2014 № 3027, від 05.05.2014 № 4016, від 05.05.2014 №
4017, від 05.05.2014 № 4018 кредиту, процентів і
комісії за лютий-квітень місяці 2014 року
- зобов'язань Банку перед Управлінням
за Договором банківського рахунку з
повернення наявних на банківському
Управлінню грошових коштів в сумі 340464,37
Однак, ці суми грошових коштів не були
списані з банківського рахунку
Позивач вважає, що з моменту проведення
Управлінням вказаного вище
зарахування зустрічних однорідних
вимог, усі грошові зобов'язання
Управління перед Банком за Кредитним
договором були виконані належним чином
та у повному обсязі незалежно від
поведінки відповідачів. І тому,
відповідно до умов Договорів застави
їх дія вважається припиненою, а
відповідачі повинні на підставі Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
звернутися до держателя або
реєстратора Державного реєстру із
заявою про припинення обтяження за
Господарський суд не може погодитися
із даним висновком з наступних підстав.
Відповідно до статті 601 ЦК України та
частини 3 статті 203 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.
Разом з тим, пунктом 5 частини 1 статті 602
ЦК України та частиною 5 статті 203 ГК
України передбачено, що не
допускається зарахування зустрічних
вимог у випадках, встановлених
договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК
України (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із законами України
від 18.05.2010 № 2258-VI, від 04.11.2010 № 2677-VI)
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

У спорах пов'язаних з виконанням
банком, у якому почата процедура його
ліквідації, своїх зобов'язань перед
його кредиторами, норми Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» є спеціальними, а даний
Закон є пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» метою цього Закону є захист прав
і законних інтересів вкладників
банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги.

Таким чином, після початку процедури
ліквідації банку задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом, порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону.

Відтак, спірний залік передбачатиме
індивідуальне задоволення вимог
окремого кредитора банку за рахунок
коштів банку, порушуючи встановлений
цим Законом порядок та черговість
задоволення вимог кредиторів до банку
і ставить у нерівне становище інших
кредиторів банку у порівнянні з
кредитором, який отримує задоволення
своїх вимог не в тому порядку та
черговості, як це передбачено статтею 52
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку про неможливість зарахування
зустрічних вимог у процедурі
ліквідації банку на підставі статті 602
ЦК України, оскільки це призвело б до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, який встановлений Законом
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».

Зокрема, висновки про те, що у процедурі
ліквідації банку неможливо проводити
зарахування зустрічних вимог, позаяк
це призведе до порушення порядку
погашення вимог кредиторів, який
встановлений спеціальним банківським
законодавством, викладені Верховним
Судом України у постановах від 03.10.2011
(справи № 27/292-10 та № 27/291-10), від 10.10.2011
(справа № 57/216-10).

Враховуючи вищевикладене, зобов'язання
між позивачем та Банком за Кредитним
договором не припинені, а тому вимога
про припинення обтяжень є передчасною
та такою, що не підлягає задоволенню.

Оскільки інші вимоги позивача є
похідними від вимоги про припинення
обтяжень, то вони також не підлягають
задоволенню. Зокрема, відповідно до
частини 3 статті 44 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» обов'язок
обтяжувача на подачу держателю або
реєстратору Державного реєстру заяви
про припинення обтяження і подальше
вилучення відповідного запису з
Державного реєстру, виникає лише після
припинення обтяження. Крім того, у
розумінні цього Закону Фонд не є
обтяжувачем спірних автомобілів, а
тому в нього відсутні повноваження на
подачу вищевказаної заяви про
припинення цих обтяжень.

Щодо заявленого позивачем, на підставі
пункту 2 частини 1 статті 83 ГПК України,
клопотання про вихід за межі позовних
вимог, то суд не знаходить підстав для
цього, оскільки не має можливості
захистити права і законні інтереси
позивача у інший спосіб.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК
України покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.08.2014

СуддяСташків Р.Б.