м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/11729/14 08.08.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомУправління Державної служби
охорони при ГУМВС України в
Харківській областідоПублічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк"прозобов'язання
вчинити діїПредставники: від позивача:
Петімко О.В. - представник за
довіреністю № 48/9-3615/МЗ від 10.12.2013від
відповідача: Шпак Т.Г. - представник за
довіреністю № 365/03 від 15.07.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.06.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Управління Державної служби охорони
при ГУМВС України в Харківській
області до Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" про
зобов'язання вчинити дії, а саме
припинити зараховувати грошові кошти
на поточні та транзитні банківські
рахунки.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору про відкриття банківського
рахунку та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
№ 550-439/10 не виконує взяті на себе
зобов'язання, а саме порушує права
позивача щодо розпорядження
особистими коштами, оскільки протягом
дії тимчасової адміністрації та
процедури ліквідації грошові кошти,
які надходять від контрагентів
позивача продовжують зараховуватись
відповідачем на рахунки позивача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 порушено провадження у
справі № 910/11729/14, розгляд справи
призначений на 08.07.2014.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
08.07.2014 справу № 910/11729/14 передано на
розгляд судді Головіній К.І., у зв'язку з
перебуванням судді Отрош І.М. на
лікарняному.

08.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
виконання вимог суду, додаткові
пояснення, клопотання про притягнення
до участі у справі іншого відповідача,
клопотання про призначення
колегіального розгляду справи та
клопотання про об'єднання судового
розгляду позовних заяв в одну справу.

08.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.07.2014 (суддя Головіна К.І.)
справу № 910/11729/14 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 25.07.2014.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
10.07.2014 справу № 910/11729/14 передано на
розгляд судді Отрош І.М., у зв'язку з
виходом судді Отрош І.М. з лікарняного.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.07.2014 (суддя Отрош І.М.) справу
№ 910/11729/14 прийнято до
провадження.

18.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшла заява та клопотання
про вихід за межі позовних вимог.

У відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, для дослідження та оцінки
доказів по справі у судовому засіданні
25.07.2014 оголошено перерву до 08.08.2014.

У судове засідання 08.08.2014 з'явився
представники сторін на надали
пояснення по суті справи. Представник
позивача в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги та просить
суду їх задовольнити.

Представник позивача підтримав подане
через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва 08.07.2014
клопотання про об'єднання судового
розгляду позовних заяв в одну справу,
відповідно до якого просить суд
об'єднати судовий розгляд справи №
910/11729/14 за позовом Державної служби
охорони при ГУМВС України в
Харківській області до Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" про зобов'язання
відповідача припинити зараховувати
грошові кошти та справи № 910/13609/14 за
позовом Управління Державної служби
охорони при ГУМВС України в
Харківській області до Товариства
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" та Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб про зобов'язання
відповідача повернути безпідставно
отримані грошові кошти.

Згідно з частиною 2 статті 58
Господарського процесуального кодексу
України суддя має право об'єднати
кілька однорідних позовних заяв або
справ, у яких беруть участь ті ж самі
сторони, в одну справу, про що
зазначається в ухвалі про порушення
справи або в рішенні.

У відповідності до пункту 19 листа
Вищого господарського суду від 29.09.2009
року № 01-08/530 "Про деякі питання,
порушені у доповідних записках
господарських судів України у першому
півріччі 2009 року щодо застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України", передбачене частиною
другою статті 58 Господарського
процесуального кодексу України
об'єднання кількох однорідних справ, у
яких беруть участь ті ж самі сторони, в
одну справу ставиться законом у
залежність від того, чи здійснюється
розгляд відповідних справ одним і тим
же суддею господарського суду. Таке
об'єднання відбувається на загальних
підставах.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи
те, що справи № 910/11729/14 та
№ 910/13609/14 мають різний предмет спору та
знаходяться в провадженні різних
суддів, клопотання позивача про
об'єднання судового розгляду позовних
заяв в одну справу не підлягає
задоволенню.

Крім того, представник позивача
підтримав подані через відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва 08.07.2014 клопотання про призначення
колегіального розгляду, а також подане
через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва 18.07.2014
клопотання про вихід за межі позовних
вимог. Розглянувши зазначені
клопотання суд прийшов до висновку про
відмову у задоволенні зазначених
клопотань, у зв'язку з
необґрунтованістю.

А також представник позивача підтримав
подане через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва 08.07.2014
клопотання при притягнення до участі у
справі іншого відповідача. Розглянувши
зазначені клопотання суд прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
зазначеного клопотання з огляду на
наступне.

В обґрунтування зазначеного
клопотання позивач посилається на те,
що Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб є відповідальною особою за всі
неправомірні дії та рішення в
Публічному акціонерному товаристві
"Брокбізнесбанк", вчинені під час
запроваджених згідно з законом
процедури тимчасової адміністрації та
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" і порушення у зв'язку з
цим майнових прав та інтересів
позивача, крім безпосередньо
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" є і Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 24
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд за
наявністю достатніх підстав має право
до прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
відповідача.

Таким чином суд не вбачає підстав для
залучення Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб до участі у справі в
якості відповідача, оскільки позивачем
не надано суду доказів в підтвердження
того, що Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб порушує права та законні
інтереси позивача.

Крім того, суд зазначає, що позивач не
позбавлений права звернутись до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб з
окремим позовом.

Представник відповідача надав
пояснення по суті справи відповідно до
яких заперечує проти заявлених
позовних вимог з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву. В
обґрунтування своїх заперечень
відповідач зазначає про припинення
зарахування коштів на всі рахунки
позивача, відкриті в Публічному
акціонерному товаристві
«Брокбізнесбанк, станом на 17.06.2014.

У судовому засіданні 08.08.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази
та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.05.2010 між Публічним акціонерним
товариством «Брокбізнесбанк» (банк за
договором) та Управлінням Державної
служби охорони при ГУМВС України в
Харківській області (клієнт за
договором) укладено про відкриття
банківського рахунку та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
№ 550-439/10, відповідно до умов якого банк
відкриває клієнту поточний рахунок у
національній валюті (гривні)
№ 1110 втому числі у
банківських металах, бюджетний рахунок
та здійснює його розрахунково-касове
обслуговування відповідно до чинного
законодавства України та
нормативно-правових актів
Національного банку України

У відповідності до пункту 8.1. договору
сторони погодили, що даний договір
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та скріплення печатками
сторін. Договір укладено на
невизначений строк і діє протягом
усього часу обслуговування клієнта
банком.

Положеннями пункту 2.3 договору
визначено, що розрахунково-касові
документи в національній валюті банк
приймає та виконує в день їх
надходження за умови, що вони були
надані протягом операційного часу (9-00
до 16-00). Документи, які надійшли після
операційного часу, виконуються банком
не пізніше наступного дня.

Згідно з пунктом 3.1.2 договору банк
зобов'язаний своєчасно здійснювати
комплексне розрахунково-касове
обслуговування клієнта та виконувати і
здійснювати за його дорученням усі
розрахункові, касові і валютні
операції, відповідно до чинного
законодавства України та
нормативним-правових актів
Національного банку України та
проводити списання коштів з рахунку
Клієнта за його дорученням.

Відповідно до пункту 4.2.3 договору
клієнт має право вимагати своєчасного
і повного здійснення розрахунків та
інших, обумовлених цим договором,
послуг.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором банківського рахунку.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Відповідно до частини 3 статті 1068
Цивільного кодексу України банк
зобов'язаний за розпорядженням клієнта
видати або перерахувати з його рахунка
грошові кошти в день надходження до
банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Відповідно до пункту 1.15 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою Правління НБУ від 21 січня 2004
року № 22, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 29 березня 2004 року за №
377/8976, доручення платників про списання
коштів зі своїх рахунків і зарахування
коштів на рахунки отримувачів банки
здійснюють у термін, установлений
законодавством України.

Пунктом 8.1. сттатті 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" та пунктом 2.19 вищезазначеної
Інструкції встановлено, що
розрахункові документи, що надійшли до
банку протягом операційного часу, банк
виконує в день їх надходження.
Розрахункові документи, що надійшли
після операційного часу, банк виконує
наступного операційного дня. Банк і
клієнт мають право, ураховуючи
встановлені законодавством строки
проведення переказу, передбачити в
договорі банківського рахунку інші,
ніж встановлені в абзаці першому цього
пункту, строки виконання розрахункових
документів клієнта. Порядок виконання
таких документів визначається
договором між банком і клієнтом та
внутрішніми правилами банку.

Судом встановлено, що Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення №
9 про виведення з ринку та здійснення
тимчасової адміністрації, відповідно
до якого на підставі постанови
Правління Національного банку України
від 28 лютого 2014 року №107 «Про
віднесення Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» до
категорії неплатоспроможних»,
керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12
та статтею 34 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" вирішила розпочати процедуру
виведення Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» з ринку та
запровадити в ньому тимчасову
адміністрацію з 03.03.2014 по 02.06.2014.

Крім того, відповідно до Постанови
Правління Національного банку України
від 10.06.2014 № 339 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від
11.06.2014 № 45 про початок здійснення
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» та призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк».

У відповідності до частини 1 статті 1074
Цивільного кодексу України (із змінами
і доповненнями, внесеними згідно із
законами України від 18.05.2010 № 2258-VI, від
04.11.2010 № 2677-VI) обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

У відповідності до пункту 2 частини 2
статті 46 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» з
дня призначення уповноваженої особи
Фонду на ліквідацію банку, банківська
діяльність банку завершується
закінченням технологічного циклу
конкретних операцій у разі, якщо це
сприятиме збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси.

З огляду на вищевикладене, починаючи з
дати прийняття рішення про початок
здійснення процедури ліквідації
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" та призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк", припинено
будь які операції що здійснювались
Публічним акціонерним товариством
"Брокбізнесбанк" як банківською
установою, в тому числі зарахування
коштів на будь які рахунки клієнтів
відкритих в банку.

Позивач звернувся до суду з вимогами
про зобов'язання Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" припинити
зараховувати грошові кошти на відкриті
для Управління Державної служби
охорони при ГУМВС України в
Харківській області поточні рахунки
№№ 0001, 0001, транзитні
банківські рахунки №№ 0001,
002, 003, 004, 0005,
0006.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України право
на звернення до господарського суду
мають підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного
кодексу України встановлено, що
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 20
Господарського кодексу України кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

Крім того, суд зазначає, що
нормативно-правовими актами, які
регулюють порядок здійснення
банківських операцій, не передбачено
такого способу захисту цивільного
права, як припинення зарахування
грошових коштів на поточні та
транзитні банківські рахунки, та
самостійною підставою для цього може
бути закриття рахунку, а припинення
зарахування грошових коштів має місце,
у даному випадку, як наслідок закриття
рахунку.

Отже, із приписів вищенаведених
правових норм випливає, що захист прав
особи та законних інтересів
здійснюється способом, що визначений
законом або договором.

Таким чином, позивачем, з огляду на
приписи норм статті 16 Цивільного
кодексу України та статті 20
Господарського кодексу України,
неправильно визначено спосіб захисту
порушеного права.

У випадку якщо позивач, звертаючись до
суду, обрав захисту, не встановлений
законом або договором для захисту
права чи інтересу, що порушене,
невизнане або оспорюється, слід
виходити із загальних засад захисту
прав, свобод та інтересів, визначених
Конституцією України, Конвенцією про
захист прав людини і основоположних
свобод.

У відповідності до статті 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод визнається
право людини на доступ до правосудді, а
відповідно до статті 13 - на ефективний
спосіб захисту прав, і це означає, що
особа має право пред'явити в суді таку
вимогу на захист цивільного права, яка
відповідає змісту порушеного права та
характеру правовідношення.

Виходячи з приписів вищевказаних
статей такий спосіб захисту цивільних
прав як припинення зарахування
грошових коштів на рахунки, не
відповідає можливим способам захисту
прав та інтересів, встановлених
господарським та цивільним
законодавством, у зв'язку з чим обраний
позивачем спосіб захисту (припинення
зарахування грошових коштів на
рахунки) є неефективним, так як не може
забезпечити поновлення порушеного
права.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з нормами статті 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог про зобов'язання
відповідача припинити зараховувати
грошові кошти на відкриті для позивача
поточні та транзитні рахунки.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 13.08.2014

Суддя
І.М. Отрош