ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" серпня 2014 р.Справа № 924/989/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі судді Мухи М.Є.,
розглянувши матеріали справи

за позовом приватного малого
виробничо-комерційного підприємства
"Лан" м. Хмельницький

до Державного підприємства
"Хмельницький облавтодор" ВАТ ДАК
"Автомобільні дороги України" м.
Хмельницький

про стягнення 221399,85 грн.

Представники сторін:

від позивача Бенедишин В.М. - за
довіреністю №1 03.01.14р.

від відповідача не з'явився

Рішення виноситься 13.08.14р. після
оголошеної в судовому засіданні 05.08.14р.
перерви.

В судовому засіданні відповідно до ч.2
ст.85 ГПК України проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся з позовом
до суду про стягнення з Державного
підприємства "Хмельницький облавтодор"
ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України"
заборгованості в розмірі 221399,85 грн. в
т.ч. 193 305грн. боргу, 21 239,13грн. пені, 6
379,07грн. інфляційних нарахувань та
476,65грн. 3% річних, обґрунтовуючи позовні
вимоги наявними в матеріалах справи
доказами.

Представник позивача в судовому
засіданні наполягав на задоволенні
позовних вимог.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив. У попередньому судовому
засіданні представник відповідача та
відповідач у відзиві на позов проти
позовних вимог не заперечив поставки
йому ПММ на загальну суму 1 758 546,41грн.
Вважає, що залишок заборгованості
становить 191 008,07грн., що
підтверджується актом звірки
розрахунків між сторонами від 31.05.14р.
Щодо заявлених до стягнення пені
інфляційних та 3% річних вказав, що
затримка з оплати отриманих ПММ
відповідно до умов договору була
зумовлена поганим фінансуванням
підприємства. Наголошує, що факт
необґрунтованої відмови відповідача
від виконання своїх зобов'язань та
несплати заборгованості протягом дії
договору в розумінні ст.193 ГК України
спростовується платіжними доручення
про оплату товару, банківськими
виписками та актом звірки
взаєморозрахунків. В позові просить
відмовити.

Розглядом матеріалів встановлено.

15.10.2008р. між приватним малим
виробничо-комерційним підприємством
"Лан" (постачальник) та Державним
підприємством "Хмельницький
облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні
дороги України" (покупець) укладено
договір поставки товару № 171-8 за
умовами якого постачальник
зобов'язується на умовах та в порядку,
визначеному цим договором поставити
покупцю пально - мастильні матеріали, а
покупець зобов'язується на умовах та в
порядку, визначеному цим договором,
прийняти цей товар та оплатити його
вартість.

Ціна, кількість (партія) та
найменування товару вказуються у
рахунку, виставленому постачальником
на підставі заявки покупця та
погоджується сторонами договору у
накладних, які є його невід'ємною
частиною. Орієнтовна вартість договору
складає 90 000 000грн. (п.п. 2.1, 2.3 договору).

Відповідно до п.6 договору покупець
здійснює оплату за товар по факту
поставки. Розрахунки за поставлений
товар здійснюється покупцем в
безготівковому порядку шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок постачальника.

Договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами і діє до
31.12.2020р.

Пунктом 10.3 договору сторони
передбачили, що у випадку несвоєчасної
оплати поставленого товару, покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочки від вартості неоплаченого
товару.

Договір підписано представниками
сторін та скріплено печатками
підприємств.

Позивачем на виконання умов договору
було поставлено відповідачу
пально-мастильні матеріали на загальну
суму 1 951 851,41грн., що підтверджується
видатковими накладними: №№ВИН від
10.12.13р., НУШ891 від 10.12.13р., НУШ892 від
10.12.2013р., ВИН479 від 11.12.13р., ВИН від 10.02.14р.,
ВИН36 від 02.02.14р., НУШ85 від 01.02.14р., НУШ від
02.02.14р., НУШ від 05.02.14р., НУШ100 від 07.02.14р.,
КРА від 29.01.14р., КРА43 від 29.01.14р., КРА39 від
29.01.14р., КРА40 від 29.01.14р., КРА37 від 29.01.14р.,
КРА49 від 31.01.14р., КРА50 від 31.01.14р., КРА53
від 31.01.14р., БОХ00000055 від 20.03.14р., БОХ00000054
від 20.03.14р., БОХ00000053 від 20.03.14р., БОХ00000052
від 20.03.14р., БОХ00000051 від 20.03.14р., БОХ00000050
від 20.03.14р., ГОР 00000069 від 20.03.14р., ГОР 00000066
від 20.03.14р., ГОР 00000065 від 20.03.14р., ЯРМ00000020
від 20.03.14р., ЯРМ00000019 від 20.03.14р., БТД28 від
23.01.14р., КРА988 від 24.12.13р., ЛАН702 від 18.12.13р.,
ЯРМ00000018 від 20.03.14р., БГД1309 від 18.12.13р.,
СТК00000084 від 31.03.134р., БГД1308 від 18.12.13р.,
СТК00000077 від 20.03.14р., КРА977 від 17.12.13р.,
СТ00000076 від 20.03.14р., КРА976 від 17.12.13р.,
СТК00000075 від 20.03.14р., КРА975 від 17.12.13р.,
СТК00000074 від 20.03.14р., КРА974 від 17.12.13р.,
СТК0000073 від 20.03.14р., ЛАН690 від 16.12.13р., ВИН72
від 17.03.14р., БГД1306 від 16.12.13р., КРА151 від
17.03.14р., КРА966 від 12.12.13р., КРА152 від 17.03.14р.,
ЛАН681 від 12.12.13р., КРА153 від 17.03.14р., ЛАН680
від 12.12.13р., КРА154 від 18.03.14р., БГД1301 від
12.12.13р. КРА226 від 31.03.14р., БГД 1300 від
12.12.13р., НУШ127 від 17.03.14р., БГД1290 від
12.12.13р., НУШ128 від 17.03.14р., БГД1295 від
11.12.13р., ВИН20 від 27.01.14р., КРА961 від 10.12.13р.,
ВИН22 від 29.01.14р., КРА949 від 09.12.13р., НУШ44
від 28.01.14р., КРА948 від 09.12.13р., НУШ40 від
25.01.14р., КРА947 від 09.12.13р., НУШ41 від 27.01.14р.,
БГД1292 від 09.12.13р., НУШ42 від 27.01.14р., БГД1290
від 09.12.13р., НУШ60 від 29.01.14р, БГД1287 від
09.12.13р., НУШ від 30.01.14р., БГД1285 від 07.12.13р.
КРА74 від 07.02.14р., КРА943 від 06.12.13р., СТК-7902
від 06.12.13р., ГОР-0000036 від 06.02.14р., БОХ-473 від
10.12.13р., ГОР-0000035 від 06.02.14р., БОХ-11 від
20.01.14р., ГОР-0000034 від 04.02.14р., БОХ-0000024 від
02.02.14р., ГОР-0000033 від 03.02.14р., БОХ-0000025 від
02.02.14р., ГОР-0000032 від 01.02.14р., ГОР-476 від
18.12.13р., ГОР-0000031 від 01.02.14р., ГОР-475 від
17.12.13р., ГОР-0000030 від 01.02.14р., ГОР-474 від
13.12.13р., ГОР-0000029 від 01.02.14р., ГОР-473 від
11.12.13р., ГОР-22 від 31.01.14р., ГОР-472 від
11.12.13р., ГОР-21 від 30.01.14р., ГОР-462 від
06.12.13р., ГОР-19 від 29.01.14р., ГОР013 від 21.01.14р.,
ГОР-18 від 29.01.14р., ГОР-14 від 21.01.14р.,
ГОР-0000017 від 28.01.14р., КРА75 від 07.02.14р.,
КРА959 від 10.12.13р., КРА60 від 04.02.14р., КРА960
від 10.12.13р., КРА61 від 04.02.14р., КРА946 від
09.12.13р., КРА62 від 04.02.14р., БГД1291 від 09.12.13р.,
КРА63 від 04.02.14р., БГР1288 від 09.12.13р., БГД1280
від 06.12.13р., БГД1281 від 06.12.13р., БГД1281 від
06.12.13р., БГД1284 від 06.12.13р., ЯРМ-6 від 31.01.14р.,
ЯРМ-0000004 від 31.01.14р., СТК-37 від 31.01.14р.,
СТК-39 від 31.01.14р., СТК-41 від 31.01.14р., СТК52
від 10.02.14р., СТК-42 від 31.01.14р., СТК53 від
10.02.14р., СТК-43 від 31.01.14р., СТК-40 від 31.01.14р.,
СТК-44 від 31.01.14р., СТК00000096 від 30.04.14р.,
ЯРМ-5 від 31.01.14р., БОХ-474 від 10.12.13р.,
ЯРМ00000008 від 10.02.14р., БОХ-488 від 20.12.13р.,
ЯРМ00000009 від 10.02.14р., БОХ-22 від 31.01.14р.,
ЯРМ00000010 від 10.02.14р., БОХ-21 від 31.01.14р.,
ЯРМ-421 від 20.12.13р., ГОР-16 від 27.01.14р., ЯРМ-418
від 20.12.13р., ГОР-0000015 від 27.01.14р., ЯРМ-418 від
19.12.13р., ГОР-20 від 30.01.14р., ЯРМ-415 від
06.12.13р., ЛАН1 від 30.04.14р., актами надання
послуг № КРА54 від 31.01.14р., №БГД1 від
23.01.14р., №БГД31 від 18.12.13р., №БГД30 від
18.12.13р., №БГД29 від 11.12.13р., "БГД28 від
11.12.13р., БГД27 від 09.12.13р., БГД26 від 09.12.13р.,
БГД25 від 09.12.13р., БГД24 від 09.12.13р., БГД23
від 07.12.13р., БГД22 від 06.12.13р., БГД21 від
06.12.13р., БГД20 від 06.12.13р., БГД19 від 06.12.13р.,
КРА968 від 06.12.13р., довіреностями №480, 479
від 06.12.13р., №№ 476, 477, 478, 481, 483, 482, 484, 485, 486,
487, 488 від 09.12.13р.№№ 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21,
22, 23, 24, 25, 27, 28 від 27.01.14р., № 29, 30,31, 32 від
28.01.14р., №36 від 29.01.14р.

Відповідачем вартість отриманого
товару сплачена частково в сумі 1 758
546,41грн. про що свідчать надані до
матеріалів справи копії банківських
виписок. Борг становить 193 305грн.

05.06.14р. позивачем направлено
відповідачу претензію № 3 про сплату
боргу за отримані ПММ негайно з моменту
отримання претензії, але не пізніше
10-ти календарних днів, яка отримана
останнім 06.06.14р., проте залишена без
відповіді.

Оскільки відповідачем в добровільному
порядку борг в розмірі 193 305грн. не
сплачено, позивач звернуся із позовом
до суду. Крім того, у зв'язку із
порушенням відповідачем строків
оплати отриманих ПММ ПМВКП "Лан"
нараховані та заявлені до стягнення 21
239,13грн. пені, 6 379,07 грн. інфляційних
нарахувань та 476,65грн. 3% річних.

Дослідивши зібрані у справі докази та
давши їм правову оцінку в сукупності,
судом прийнято до уваги таке:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

У відповідності до ст.11 та ст.509 ЦК
України однією з підстав виникнення,
цивільних прав та обов'язків сторін є
укладення між ними договору. В силу
зобов'язання боржник зобов'язаний
вчинити на користь кредитора певну дію,
в тому числі сплатити борг, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку, тобто сплати
боргу.

Згідно ст.712 ЦК України передбачено, що
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно ч.1 ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч.1 ст.662 ЦК України, Продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
в установлений строк. Відповідно до
ст.193 Господарського кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання і одностороння зміна умов
договору не допускається.

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив зобов'язання, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами було укладено договір
поставки, відповідно до якого
відповідач взяв на себе зобов'язання
вчасно проводити розрахунки за
отриманий товар, проте в повному обсязі
не виконав взятих на себе зобов'язань,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в сумі 193 305 грн.

Вказана заборгованість
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними, актами
наданих послуг, відповідним
розрахунком заборгованості. При цьому,
доказів про сплату боргу відповідачем
суду не подано, доводи позивача не
спростовано.

Із врахуванням вищевикладеного, вимогу
про стягнення з відповідача 193 305 грн.
основного боргу суд вважає правомірною
та такою, що відповідає фактичним
обставинам справи.

Як слідує із матеріалів справи,
позивачем заявлено до стягнення, крім
основного боргу, також 21 239,13грн. пені, 6
379,07 грн. інфляційних нарахувань та
476,65грн. 3% річних. згідно поданих в
матеріали справи розрахунків.

Щодо правомірності нарахованих
позивачем сум пені судом до уваги
приймається таке.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочення платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений ст.1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі (одним із
видів забезпечення виконання
зобов'язання є неустойка, зокрема пеня -
ч.1 ст. 546 ЦК України, ч.1 ст.549 ЦК України).

Пунктом 10.3 договору сторони
передбачили, що у випадку несвоєчасної
оплати поставленого товару, покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочки від вартості неоплаченого
товару.

Судом проведено перерахунок заявленої
до стягнення пені із врахуванням п.1.3
договору та чинного законодавства і
встановлено, що правомірною та
обґрунтованою є пеня в розмірі 3 674,42грн.
В стягненні 17 561,71грн. пені належить
відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При перевірці проведених
позивачем нарахувань 3% річних в сумі
476,65грн. за період прострочення з 01.06.14р.
по 30.06.14р. судом встановлено, що позивач
розрахував прострочення боргу в
загальній сумі 476,65грн. з наростаючим
підсумком, а не по кожній накладній
окремо. Відтак, при самостійному
перерахунку суми 3% річних судом
встановлено, що така сума є правомірною
та підлягає стягненню.

Також позивачем заявлено до стягнення
інфляційні витрати в розмірі 6 379,07грн.

Судом в даному випадку приймається до
уваги, що індекс інфляції, який
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги,
визначається Держкомстатом за період,
який становить один місяць, а розмір
боргу з урахуванням індексу інфляції
обчислюється виходячи з суми боргу, що
мав місце на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Держкомстатом, за період
прострочки.

Тобто, врахування індексу інфляції
можливе лише на суму простроченої
заборгованості не менше як на один
місяць та у порядку відповідальності
боржника за порушення грошового
зобов'язання.

Даної правової позиції дотримується і
Вищий господарський суд України по
аналогічній справі щодо періоду
нарахування інфляційних (постанова
Вищого господарського суду України від
20.02.2013р. по справі №16/5025/1011/12).

Крім того, сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Така позиція викладена у листі
Верховного Суду України „Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.1997 №62-97р. При цьому індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця.

Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Аналогічна позиція викладена в
Інформаційному листі Вищого
господарського суду України 17.07.2012р.
№01-06/928/2012 „Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права".

Відтак, правомірним суд вважає
нарахування інфляційних витрат по
кожній видатковій накладній,
враховуючи дати проплат. За таких
обставин, суд вважає, що при обрахунку
інфляційні витрат позивачем не
враховано положення законодавства, які
викладені вище, а тому в стягненні 6
379,07грн. інфляційних втрат слід
відмовити.

За приписами статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно із приписами статті 34 ГПК
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Під належністю доказу
розуміється наявність об'єктивного
зв'язку між змістом судових доказів і
фактами, що є об'єктом судового
дослідження. Належними слід визнавати
докази, які містять відомості про
факти, що входять у предмет доказування
у справі, та інші факти, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Допустимість доказів означає, що
у випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Доказування полягає не
лише в поданні особами доказів, а й у
доведенні їх переконливості. Отже,
обов'язок доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Відповідно до статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Доводи відповідача викладені у відзиві
на позов та підтримані представником в
судовому засіданні, судом до уваги не
приймаються, оскільки спростовуються
матеріалами справи.

Згідно вимог ст.ст.44,49 ГПК України
судові витрати по справі підлягають
покладенню на відповідача пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст.1, 2, 45, 12, 33, 34, 49, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов приватного малого
виробничо-комерційного підприємства
"Лан" м. Хмельницький до Державного
підприємства "Хмельницький облавтодор"
ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" м.
Хмельницький про стягнення 221399,85 грн.
задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Хмельницький облавтодор" ВАТ ДАК
"Автомобільні дороги України" м.
Хмельницький вул. Свободи, 77 () 193 305грн. (сто дев'яносто три тисячі
триста п'ять гривень) боргу, 3 674,42грн.
(три тисячі шістсот сімдесят чотири
гривні 71 коп.) пені, 476,65грн. (чотириста
сімдесят шість гривень 65коп.) 3% річних
та 3 949,12грн. (три тисячі дев'ятсот сорок
дев'ять гривень 12коп.) судового збору.

Видати наказ.

У позові про стягнення 17 561,71грн. пені та
6 379,07грн. інфляційних втрат відмовити.

Повний текст рішення складено 14.08.2014р.

Суддя
М.Є. Муха

Віддруковано 2 примірники: 1 - до
матеріалів справи, 2 - відповідачу (29019,
м. Хмельницький, вул. Свободі, 77).