м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Українська акціонерна
страхова компанія "АСКА"
до Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
про стягнення 5 020 547,95 грн.
Суддя Цюкало Ю.В.
У засіданні брали участь:
від позивача: Гаврилиця Д.М. (за
довіреністю від 08.01.2014);
від відповідача: не з'явились.
В судовому засіданні 18 серпня 2014 року,
відповідно до положень ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, було оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.
08.07.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява №1156/17 від 03.07.2014 Приватного
акціонерного товариства "Українська
акціонерна страхова компанія "АСКА" до
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" про
стягнення 5 020 547,95 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.07.2014 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 30.07.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.07.2014 відкладено розгляд
справи у судовому засіданні на 18.08.2014.
В судове засідання, призначене на
18.08.2014, з'явився представник позивача,
надав документи для долучення до
матеріалів справи, клопотання про
зменшення позовних вимог та клопотання
про забезпечення позову, прийняті
судом до розгляду.
Представник позивача надав усні
пояснення по суті спору, відповів на
запитання суду.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце судового засідання
повідомлений належним чином.
За приписами ст. 65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п. 11 Листа № 01-8/123 від
15.03.2007 Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
З огляду на неявку представника
відповідача в судове засідання,
господарський суд враховує, що за
змістом ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
За приписами ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст. 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи вищенаведене,
керуючись принципами розумності
строків судового провадження, за
висновками суду, у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору, внаслідок чого справа може бути
розглянута за наявними у ній
документами відповідно до вимог ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, а неявка представника
відповідача не перешкоджає вирішенню
справи по суті.
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -
28.07.2011 між Приватним акціонерним
товариством «Українська акціонерна
страхова компанія АСКА» (далі за
текстом - ПрАТ «УАСК АСКА», Вкладник) та
Публічним акціонерним товариством
«Всеукраїнський акціонерний банк»
(далі за текстом - ПАТ «Всеукраїнський
акціонерний банк», Банк) було укладено
Генеральний договір про здійснення
вкладних операцій №1115-НВ від 28.07.2011
(далі за текстом - Генеральний договір).
Відповідно до п. 1.1. Генерального
договору, даний Договір визначає
загальні умови і порядок проведення
між Банком та Вкладником вкладних
Пунктом 1.2. вказаного Договору
встановлено, що термін «вкладні
операції» в пункті 1.1. цього Договору
визначаються операції з розміщення
Вкладником в Банку належних йому
вільних грошових коштів на рахунок
України або в іноземній валюті, при
яких Банк зобов'язується своєчасно
повернути Вкладнику суму Вкладу і
сплачувати проценти за його
Позивач зазначає, що в межах
Генерального договору на умовах
визначених Додатковою угодою №1 від
28.07.2011 до Генерального договору ПрАТ
"УАСК АСКА" розмістило у ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний Банк"
вклад в сумі 5 000 000,00грн. (далі за текстом
В позовній заяві позивач наголошує на
тому, що п. 2 Додаткової угоди №1 від
28.07.2011 до Генерального договору був
встановлений термін повернення Банком
Вкладу Вкладнику - 28.07.2012.
В подальшому умови розміщення Вкладу
змінювалися Додатковими угодами до
Генерального договору, а саме:
- 30.07.2013 між Позивачем та Відповідачем
була укладена Додаткова угода №3 до
Генерального договору, пунктом 2 якої
був встановлений строк повернення
Банком Вкладу Вкладнику - 30.08.2013;
- 30.08.2013 між Позивачем та Відповідачем
була укладена Додаткова угода №7,
пунктом 2 якої був встановлений строк
повернення Банком Вкладу Вкладнику -
- 04.03.2014 між Позивачем та Відповідачем
була укладена Додаткова угода №8,
пунктом 2 якої був встановлений строк
повернення Банком Вкладу Вкладнику -
- 04.04.2014 між Позивачем та Відповідачем
була укладена Додаткова угода №9,
пунктом 2 якої був встановлений строк
повернення Банком Вкладу Вкладнику -
Позивач також наголошує на тому, що
згідно укладених між Позивачем та
Відповідачем додаткових угод до
Генерального договору №2 від 27.07.2012 та
№5 від 22.07.2013 був подовжений строк дії
Генерального договору до 30.08.2013 та
17.07.2014 відповідно.
Також, на підставі укладених між
Позивачем та Відповідачем додаткових
угод до Генерального договору №3 від
30.07.2012 та №6 від 30.08.2013 змінювався номер
рахунку розміщення Вкладу.
Згідно загальних умов проведення
вкладних операцій, встановлених п. 4.1.
Генерального договору, за користування
Вкладом Банк зобов'язувався сплачувати
Вкладнику проценти за ставкою
зазначеною у відповідній додатковій
угоді до цього договору.
Згідно із п. 3 Додаткової угоди №9 від
04.04.2014 до Генерального договору,
процентна ставка за Вкладом була
встановлена у розмірі 25% річних.
Пунктом 4.4. Генерального договору було
встановлено, що проценти повинні
нараховуватися від дня, наступного за
днем надходження коштів на Рахунок, до
дня, який передує поверненню Вкладу
Вкладнику або списанню Вкладу з
Рахунку з інших підстав, передбачених
цим договором та/або чинним
законодавством України.
Відповідно до пунктів 2, 9 Додаткової
угоди №9 від 04.04.2014 до Генерального
договору та пункту 5.1. Генерального
договору, Банк зобов'язаний був
повернути Вкладнику вклад 15.06.2014 на
реквізити зазначені у п. 10 вказаної
Однак, як зазначає Позивач,
Відповідачем були порушені
вищевказані умови Генерального
договору та Додаткової угоди №9 від
04.04.2014 до Генерального договору,
оскільки у встановлений п. 2 Додаткової
угоди №9 від 04.04.2014 до Генерального
договору строк (15.06.2014) Відповідач не
повернув Позивачу суму Вкладу.
У зв'язку з викладеним, 20.06.2014 Позивач
направив Відповідачу претензію (вих.
№1096/17) щодо повернення Вкладу протягом
3 (трьох) календарних днів з моменту
отримання претензії з урахуванням
процентів, нарахованих до дня, який
передує фактичному дню повернення
Проте, відповіді на вказану претензію
Відповідач не надіслав, суму Вкладу на
рахунок Позивача не перерахував.
На підставі викладеного Позивач
звернувся до суду за захистом
порушених прав та просив суд стягнути з
Відповідача суму вкладу у розмірі 5 000
000,00 грн.; суму процентів за
користування Вкладом (з 15.06.2014) у
розмірі 20 547,95 грн., що разом складає 5 020
18.08.2014 представником позивача було
подано заяву про зменшення позовних
вимог, відповідно до якої позивач
наголошує на тому, що відповідачем було
сплачено проценти за користування
Вкладом. На підставі викладеного,
Позивач просить суд стягнути з
Відповідача 5 000 000,00 грн.
Ухвалами Господарського суду міста
Києва від 10.07.2014, 30.07.2014 суд зобов'язував
відповідача надати письмовий відзив на
позов із зазначенням доказів, що
підтверджують викладені у відзиві
обставини, та нормативно-правового
обґрунтування своїх заперечень.Однак,
всупереч вимог суду відповідач відзив
до суду не надав та не надіслав.

Оцінивши подані Позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог з наступних
підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного
Генерального договору, суд дійшов до
висновку, що даний правочин за своєю
правовою природою є договором
банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до частини 1 статті 1058
Цивільного кодексу України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною 3 статті 1058
Цивільного кодексу України до відносин
банку та вкладника за рахунком, на який
внесений вклад, застосовуються
положення про договір банківського
рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо
інше не встановлено цією главою або не
випливає із суті договору банківського
вкладу.

Нормами частин 1 та 2 статті 1060
Цивільного кодексу України
встановлено, що договір банківського
вкладу укладається на умовах видачі
вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)
або на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад). Договором
може бути передбачено внесення
грошової суми на інших умовах її
повернення. За договором банківського
вкладу незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Як встановлено судом, в межах
Генерального договору на умовах
визначених Додатковою угодою №1 від
28.07.2011 до Генерального договору ПрАТ
"УАСК АСКА" розмістило у ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний Банк"
вклад в сумі 5 000 000,00грн. (далі за текстом
- Вклад).

Факт перерахування Позивачем на
депозитний рахунок, відкритий
Відповідачем за Договором, Вкладу
(грошових коштів у розмірі 5 000 000,00грн.)
підтверджується платіжним дорученням
№7688 від 28.07.2011.

Як вже зазначалось, відповідно до
пунктів 2, 9 Додаткової угоди №9 від
04.04.2014 до Генерального договору та
пункту 5.1. Генерального договору, Банк
зобов'язаний був повернути Вкладнику
вклад 15.06.2014 на реквізити зазначені у п.
10 вказаної додаткової угоди.

Судом встановлено та не спростовано
сторонами, що Відповідачем, станом на
15.06.2014, не було перераховано на поточний
рахунок Позивача суму Вкладу, всупереч
умов Договору та норм чинного
законодавства України.

Вказаним невиконанням було порушене
майнове право Позивача на вільне
володіння та розпорядження належним
останньому майном, яким, у розумінні
статей 177, 190 Цивільного кодексу
України, є грошові кошти.

З метою досудового врегулювання спору
20.06.2014 Позивач направив Відповідачу
претензію (вих. №1096/17) щодо повернення
Вкладу протягом 3 (трьох) календарних
днів з моменту отримання претензії з
урахуванням процентів, нарахованих до
дня, який передує фактичному дню
повернення Вкладу. Претензія №1096/17 від
20.06.2014 була отримана Відповідачем
23.06.2014, що підтверджується накладною
№3355814 та реєстром адресного
обслуговування №5 від 23.06.2014
кур'єрської служби доставки, наявних в
матеріалах справи.

Проте, як вбачається з наявних
матеріалів справи, вказана претензія
Позивача була проігнорована
Відповідачем та до теперішнього часу
Відповідач не перерахував на рахунок
Позивача суму Вкладу у розмірі 5 000 000,00
грн. та проценти за використання
грошових коштів Вкладу після
закінчення терміну повернення Вкладу.

Згідно з п.3.3 глави 3 Постанови
Правління Національного банку України
"Про затвердження Положення про
порядок здійснення банками України
вкладних (депозитних) операцій з
юридичними і фізичними особами" № 516
від 03.12.2003 року Банки повертають вклади
(депозити) та сплачують нараховані
проценти у строки, що визначені умовами
договору банківського вкладу
(депозиту) між вкладником і банком.

За договором банківського вкладу
(депозиту) незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, розміщених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного
виконання) банком вимоги фізичної
особи про повернення вкладу (депозиту)
або його частини (документ на переказ /
заява про повернення коштів тощо) /далі
- вимога/ банк зобов'язаний: прийняти
вимогу шляхом проставлення на ній: дати
отримання, підпису уповноваженої
особи, відбитка штампа банку та видачі
фізичній особі письмового
повідомлення про невиконання
(неналежне виконання) цієї вимоги із
зазначенням причини, дати взяття
вимоги на облік, дати видачі
повідомлення, прізвища, ім'я та по
батькові уповноважених осіб і відбитка
печатки банку; взяти вимогу на облік за
відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу
відповідно до умов договору
банківського вкладу (депозиту). Після
виконання вимоги банк списує вимогу з
відповідного позабалансового рахунку.

Відповідно до частини 3 статті 1058
Цивільного кодексу України до відносин
банку та вкладника за рахунком, на який
внесений вклад, застосовуються
положення про договір банківського
рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо
інше не встановлено цією главою або не
випливає із суті договору банківського
вкладу.

Згідно частини 1 статті 1074 Цивільного
кодексу України обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду у випадках, встановлених
законом.

Відповідно до вимог статті 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідні положення також
визначаються у ч.1 статті 193
Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу
України та ч.7 статті 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, крім
випадку коли право такої відмови
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Таким чином, враховуючи вищезазначене
та беручи до уваги те, що відповідач
отримав лист позивача (вих. №1096/17) про
повернення вкладу, а Вклад не повернув,
тому позовні вимоги позивача в частині
стягнення 5 000 000,00 грн. визнаються
судом обґрунтовані та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

З огляду на зазначене, судові витрати
позивача по сплаті судового збору
відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача у
сумі 73 080,00 грн. враховуючи задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного
товариства "Українська акціонерна
страхова компанія "АСКА" - задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" (04119, м. Київ, вул.
Дегтярівська, буд. 27Т, ) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду , на користь Приватного
акціонерного товариства "Українська
акціонерна страхова компанія "АСКА"
(83052, м. Донецьк, пр. Ілліча, 100, ) на будь-який рахунок, виявлений
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, грошові кошти: суму
вкладу у розмірі 5 000 000,00 грн. (п'ять
мільйонів гривень 00 копійок) та витрати
по сплаті судового збору у сумі 73 080,00
грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят
гривень 00 копійок).

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.08.2014 р.

Суддя
Ю.В. Цюкало