ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" серпня 2014 р.Справа № 916/2181/14

За позовом: комунального підприємства
"Теплопостачання міста Одеси"

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 14 171,12 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Зуб О.Ю., довіреність
№01/11-726 від 18.12.2013р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, комунальне
підприємство "Теплопостачання міста
Одеси", звернувся до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 14 171,12 грн., де 13
157,85 грн. - заборгованість за спожиту
теплову енергію, 306,23 грн. - три процента
річних, 707,04 грн. - інфляційні витрати.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.06.2014р. позовну заяву
(вх.№2210/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/2135/13 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
позивачем докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

01 листопада 2008р. між комунальним
підприємством "Теплопостачання міста
Одеси" (Теплопостачальна організація)
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(Споживач) було укладено договір про
постачання теплової енергії №1138,
згідно умов п.1.1. якого, вбачається, що
за цим Договором Теплопостачальна
організація бере на себе зобов'язання
постачати Споживачу теплову енергію, а
Споживач зобов'язується оплачувати
фактично одержану теплову енергію за
встановленими тарифами в терміни,
передбаченими цим Договором.

Відповідно до п.2.1. Договору теплова
енергія постачається Споживачу на
опалення та гаряче водопостачання
об'єкта АДРЕСА_1 в обсягах згідно
Додатку 1 до цього Договору.

Із змісту п.п.5.1., 5.4. Договору
вбачається, що облік споживання
теплової енергії тимчасово
визначається на опалення -
розрахунковим способом до моменту
встановлення приладу обліку, на гаряче
водопостачання - за показниками
приладу обліку КВ - 1,5. Межа балансової
та експлуатаційної відповідальності
сторін: внутрішня система опалення та
гарячого водопостачання будинку і не
може бути змінена в односторонньому
порядку.

Як вбачається зі змісту п.6.1. Договору,
розрахунки за теплову енергію
проводяться в грошовій формі на
розрахунковий рахунок
Теплопостачальної організації
відповідно до встановленого тарифу 285,39
грн. за 1Гкал. та коефіцієнту
коригування тарифу на момент укладення
Договору 1,07496, введеного Рішенням
Одеської міської ради.

Цей Договір набуває чинності з 01.10.2008р.
та діє до 01.10.2009 року. (п.10.1. Договору).

На виконання умов Договору КП
"Теплопостачання міста Одеси"
відпускало відповідачу теплову
енергію, проте останній в порушення
своїх зобов'язань за договором
вартість теплової енергії сплатив не в
повному обсязі, внаслідок чого, у нього
виникла заборгованість за період з
жовтня 2012р. по квітень 2014р. включно, в
розмірі 13 157,85 грн.

Неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором про
постачання теплової енергії №1138 від
01.10.2008р. в частині оплати вартості
отриманої теплової енергії і стало
підставою для позивача звернутись до
господарського суду Одеської області
із даним позовом за захистом своїх
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу
України визначено, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та
матеріальної шкоди.

Судом встановлено наявність наданих
позивачем відповідачу послуг з
постачання теплової енергії.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема з розрахунку заборгованості
приведеного позивачем в позовній заяві
та не спростованого відповідачем,
останнім в порушення вищезазначених
приписів закону та вищенаведеного
договору, договірні зобов'язання щодо
оплати вартості спожитої теплової
енергії не виконані належним чином,
внаслідок чого за відповідачем
утворилась заборгованість з
врахуванням часткової оплати в сумі 13
157,58 грн., у зв'язку з чим стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає сама заборгованості,
встановлена судом в розмірі 13 157,58 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з відповідача 3%
річних в розмірі 306,23 грн., інфляційні
втрати в розмірі 707,04 грн.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 36% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором
постачання теплової енергії.

Перевіривши розрахунок позивача 3%
річних в річних в сумі 306,23 грн., суд
встановив, що позовні вимоги в цій
частині відповідають вимогам чинного
законодавства, їх розрахунок
здійснений позивачем належним чином, у
зв'язку з чим підлягають судом
задоволенню в повній мірі.

Щодо позовної вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
інфляційних втрат, суд зазначає
наступне:

Інфляційні збитки є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною основного боргу, стягнення
яких передбачене статтею 625 Цивільного
кодексу України. Передбачене законом
право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок позивача
інфляційних втрат, судом встановлено,
що його здійснено належним чином, у
зв'язку з чим з відповідача на користь
позивача слід стягнути суму
інфляційних втрат в розмірі заявленому
позивачем, тобто в сумі 707,04 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги комунального
підприємства "Теплопостачання міста
Одеси", у зв'язку з чим стягненню з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
користь позивача підлягає сума
заборгованості за спожиту теплову
енергію за договором на постачання
теплової енергії №1138 від 01.10.2008р.,
встановлена судом в розмірі 13 157,85 грн.,
сума 3% річних в розмірі 306,23 грн., сума
інфляційних втрат в розмірі 707,04 грн.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 1
827,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов комунального підприємства
"Теплопостачання міста Одеси" -
задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь комунального
підприємства "Теплопостачання міста
Одеси" (65029, Одеська обл., м. Одеса, вул.
Балківська, 1-Б, код ЄДРЮОФОП 34674102) 13 157
(тринадцять тисяч сто п'ятдесят сім)
грн. 85 коп. - заборгованості, 306 (триста
шість) грн. 23 коп. - трьох процентів
річних, 707 (сімсот сім) грн. 04 коп. -
інфляційних втрат, 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. -
судового збору.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено
08.08.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.