ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.
Справа № 907/206/14

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

головуючого-судді:
Якімець Г.Г.,

суддів:
Бойко С.М.,

Данко Л.С.,

при секретарі судового засідання
Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача - Ігнатенко С.С.

від відповідача - не з'явився

від третіх осіб - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3,
б/н від 11.06.2014 року

на рішення господарського суду
Закарпатської області від 27.05.2014 року
(підписане 02.06.2014 року), cуддя Русняк В.С.

у справі № 907/206/14

за позовом Дочірнього підприємства
"Санаторій "Квітка Полонини" ЗАТ
лікувально оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця", с. Солочин
Свалявського району Закарпатської
області

до відповідача Солочинської сільської
ради , с. Солочин Свалявського району
Закарпатської області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_3, с. Солочин
Свалявського району Закарпатської
області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_6, с. Солочин
Свалявського району Закарпатської
області

про визнання недійсним рішення
Солочинської сільської ради №10 від
24.02.2005 року

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 27.05.2014 року
по справі №907/206/14 задоволено позов
Дочірнього підприємства "Санаторій
"Квітка Полонини" ЗАТ лікувально
оздоровчих закладів профспілок
України "Укрпрофоздоровниця": визнано
недійсним рішення Солочинської
сільської ради №10 від 24.02.2005 року, яким
надано дозвіл ОСОБА_3 (яка діє від імені
неповнолітньої доньки ОСОБА_6) на
будівництво нового житлового будинку
на власній земельній ділянці в АДРЕСА_1.

Суд у рішенні, посилаючись на положення
ч.3 ст.24, ч.1 ст.74, ч.10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні», ч.1ст.21, п.10
ч.2 ст.16 ЦК України, ст.93 ВК України, ч.ч.1,
2 ст.58 Кодексу України про надра (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), ст.24 ЗУ «Про
планування і забудову територій» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), беручи до уваги
рішення облвиконкому Закарпатської
обласної ради №27 від 22.01.1972 року,
затверджене постановою Ради Міністрів
Української РСР №282 від 20.06.1973 року, п.1,
2, 6 постанови КМУ №33 від 17.01.1995 року «Про
затвердження Положення про порядок
забудови площ залягання корисних
копалин загальнодержавного значення»,
висновок Українського державного
геологорозвідувального інституту №436
від 09.04.2008 року, враховуючи, що
оспорюване рішення прийнято без
жодного погодження з відповідними
територіальними геологічними
підприємствами та органами державного
гірничого нагляду, а також при його
прийнятті порушено порядок розгляду
заяви позивача про видачу дозволу на
будівництво об'єкту містобудування,
дійшов до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
про визнання недійсним рішення
Солочинської сільської ради №10 від
24.02.2005 року.

Поряд з цим, суд відмовив у
застосуванні позовної давності,
посилаючись на те, що позивач про
порушення свого права дізнався лише у
лютому 2014 року (з довідки Відділу
містобудування та архітектури
Свалявської РДА №116/01-17 від 24.02.2014 року),
а відтак, встановлений ст.257 ЦК України
трирічний строк позивачем не
пропущено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Закарпатської області від 27.05.2014 року
по справі №907/206/14 та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог. Зокрема, вказує, що
заява про надання дозволу на
будівництво нового житлового будинку в
АДРЕСА_1 була погоджена відділом
містобудування та архітектури
Свалявської РДА, відтак, вважає, що при
прийнятті оспорюваного рішення не
порушено, передбачений ч.6 ст.24 ЗУ «Про
планування і забудову територій»,
порядок розгляду заяви про видачу
дозволу на будівництво. Поряд з цим,
скаржник посилається на чинність
рішення Солочинської сільської ради
від 25.07.2000 року про виділення земельної
ділянки під забудову попередньому
власнику ОСОБА_8

Представник третіх осіб в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив скасувати рішення
господарського суду Закарпатської
області від 27.05.2014 року та прийняти
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог, з підстав, наведених у
апеляційній скарзі та доповненнях до
неї (б/н від 15.08.2014 року).

Крім того, у відзиві на апеляційну
скаргу (б/н від 15.08.2014 року), ОСОБА_6
зазначає, що даний спір не підлягає
розгляду в господарському суді,
оскільки є публічно-правовим, відтак,
має розглядатись в порядку
адміністративного судочинства. У
зв'язку з наведеним, ОСОБА_6 просить
припинити провадження на підставі п.1
ч.1 ст.80 ГПК України.

Представник позивача в судовому
засіданні проти вимог, викладених в
апеляційній скарзі заперечив, просив
оскаржуване рішення залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення, з
підстав, наведених у відзиві на
апеляційну скаргу (б/н від 03.07.2014 року).
Зокрема, зазначав, що земельна ділянка
за адресою: АДРЕСА_1, належна на праві
власності ОСОБА_6, знаходиться в межах
площ залягання корисних копалин
загальнодержавного значення
Голубинського родовища, а також в межах
зон санітарної охорони свердловини
№4-р (4-е) Голубинського родовища
мінеральних вод, відтак, місцевий
господарський суд правомірно скасував
рішення Солочинської сільської ради
№10 від 24.02.2005 року, яким надано дозвіл
ОСОБА_3 на будівництво нового житлового
будинку на вказаній земельній ділянці.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив (належним чином
повідомлений про дату. час та місце
судового засідання), проте, подав суду
відзив на апеляційну скаргу (вих.№365/02-05
від 14.08.2014 року), в якому зазначив, що
Солочинська сільська рада не надавала
згоди на надання гірничого відводу ДП
«Санаторій «Квітка полонини» на
земельній ділянці, що належить ОСОБА_6,
відтак, вважає рішення Солочинської
сільської ради №10 від 24.02.2005 року
законним.

Враховуючи, що відповідач належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового засідання, оскільки
явка останнього не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу за його
відсутності.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача та третіх осіб,
розглянувши доводи апеляційної скарги
та дослідивши наявні докази по справі,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Солочинської сільської ради
№10 від 24.02.2005 року надано дозвіл гр.
ОСОБА_3 (що діє від імені на той час
неповнолітньої доньки ОСОБА_6),
мешканки АДРЕСА_2, на будівництво
нового житлового будинку на власній
земельній ділянці в АДРЕСА_1.

Позивач, посилаючись на те, що вказана
земельна ділянка знаходиться в межах
зон санітарної охорони свердловини
№4-р (4-е) Голубинського родовища
мінеральних вод, звернувся до суду з
позовом про визнання недійсним рішення
Солочинської сільської ради №10 від
24.02.2005 року, у зв'язку з необхідністю
захисту прав, як ліцензіата, на
користування надрами в межах корисних
копалин Голубинського родовища.

Частиною першою статті 15 ЦК України
передбачено право особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Частиною другою наведеної статті
Кодексу передбачені способи захисту
цивільних прав та інтересів, серед
яких, визнання незаконними рішення, дій
чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (п.10).

Суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії,
виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси (ч.
1 ст. 21 ЦК України).

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.58 Кодексу
України про надра (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) забороняється
проектування і будівництво населених
пунктів, промислових комплексів та
інших об'єктів без попереднього
геологічного вивчення ділянок надр, що
підлягають забудові. Забудова площ
залягання корисних копалин
загальнодержавного значення, а також
будівництво на ділянках їх залягання
споруд, не пов'язаних з видобуванням
корисних копалин, допускаються у
виняткових випадках лише за
погодженням з відповідними
територіальними геологічними
підприємствами та органами державного
гірничого нагляду. При цьому повинні
здійснюватися заходи, які б
забезпечували можливість видобування
з надр корисних копалин.

Згідно з Додатком №2 до Постанови КМУ
№465 від 07.03.2000 року, яким визначений
перелік родовищ мінеральних підземних
вод за категоріями, Голубинське
(Лужанське) родовище мінеральних вод
відноситься до першої категорії, тобто,
є родовищем унікальних мінеральних
підземних вод, які, відповідно до
постанови КМУ №827 від 12 грудня 1994 року
"Про затвердження переліків корисних
копалин загальнодержавного та
місцевого значення", віднесено до
переліку корисних копалин
загальнодержавного значення.

Забудова площ залягання корисних
копалин загальнодержавного значення
здійснюється відповідно до Положення
про порядок забудови площ залягання
корисних копалин загальнодержавного
значення, затвердженого постановою КМУ
№33 від 17.01.1995 року, згідно п.1 якого, дане
Положення встановлює єдиний порядок
забудови площ залягання корисних
копалин загальнодержавного значення і
є обов'язковим для всіх підприємств,
установ, організацій та громадян, які
здійснюють проектування і будівництво
населених пунктів, промислових
комплексів та інших об'єктів на
території України.

Відповідно до п.2 наведеного Положення,
забудова площ залягання корисних
копалин загальнодержавного значення, а
також будівництво на ділянках їх
залягання споруд, не пов'язаних з
видобуванням корисних копалин,
допускається тільки у виняткових
випадках лише за погодженням з
відповідними територіальними
геологічними підприємствами та
органами державного гірничого нагляду
на основі спеціальних дозволів, що
видаються відповідними Радами
народних депутатів, на території яких
знаходяться ці корисні копалини. При
цьому необхідно здійснювати: а) заходи
для забезпечення ефективного
видобування з надр корисних копалин; б)
консервацію мінімальної кількості
балансових запасів корисних копалин з
невисокими якісними показниками; в)
розміщення об'єктів будівництва
відповідно до проекту і плану розвитку
гірничих робіт даного родовища; г)
заходи охорони об'єктів будівництва
від шкідливого впливу гірничих робіт;
д) охорону гірничих виробок та родовищ
корисних копалин від негативного
впливу забудови та об'єктів
будівництва, які знижують якість
корисних копалин і промислову цінність
родовища або ускладнюють його
розробку; е) техніко-економічне
обґрунтування забудови у межах впливу
гірничих робіт.

Пунктом 6 наведеного Положення
передбачено, що погоджені матеріали та
заяву про надання спеціального дозволу
на забудову розглядають у місячний
термін відповідні Ради народних
депутатів і повідомляють заявника,
інші заінтересовані підприємства,
установи та організації про своє
рішення. Наявність спеціального
дозволу посвідчується на копії
топографічного плану відміткою у
вигляді дозвільного напису за формою
згідно з додатком. Дозвіл на забудову
реєструється відповідно до чинного
законодавства.

Крім того, статтею 93 ВК України (в
редакції чинній на момент прийняття
оспорюваного рішення) передбачено, що з
метою охорони водних об'єктів у районах
забору води для централізованого
водопостачання населення, лікувальних
і оздоровчих потреб встановлюються
зони санітарної охорони, які
поділяються на пояси особливого
режиму. Межі зон санітарної охорони
водних об'єктів встановлюються
місцевими Радами на їх території за
погодженням з державними органами
санітарного нагляду, охорони
навколишнього природного середовища,
водного господарства та геології.
Режим зон санітарної охорони водних
об'єктів встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Ради Міністрів Української
РСР №282 від 20.06.1973 року затверджено
рішення облвиконкому Закарпатської
обласної ради №27 від 22.01.1972 року, яким, з
метою збереження Голубинського
родовища мінеральних вод від
передчасного псування та
бактеріального забруднення були
встановлені межі округу і зон
гірничо-санітарної охорони санаторію
"Квітка полонини". Так, згідно додатку
№1 до зазначеного рішення встановлено
межі першої зони гірсько-санаторної
охорони, зокрема, в Санаторій "Квітка
Полонини" для охорони свердловини
мінеральних вод №4-р - прямокутник,
обмежений з північного сходу р. Піня,
площею 1,02 га. Також згідно додатку № 1
було встановлено межі II та III зон
гірничо-санітарної охорони.

Згідно висновку Українського
державного геологорозвідувального
інституту №436 від 09.04.2008 року
неконтрольована забудова площ
залягання корисних копалин в межах зон
гірничо-санітарної охорони та в межах
гірничого відводу Голубинського
родовища завдає непоправної шкоди
унікальному родовищу мінеральних вод
загальнодержавного значення.

Поряд з цим, відповідно до ст.24 ЗУ "Про
планування і забудову територій" (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) фізичні та
юридичні особи, заінтересовані в
здійсненні будівництва об'єктів
містобудування, подають письмову заяву
про надання дозволу на будівництво до
виконавчого органу відповідної ради
або Київської чи Севастопольської
міської державної адміністрації. До
заяви додається документ, що засвідчує
право власності чи користування
земельною ділянкою, або документ про
згоду власника земельної ділянки на
забудову цієї ділянки. Перелік інших
документів та матеріалів, необхідних
для отримання дозволу на будівництво,
які додаються до письмової заяви,
порядок їх розгляду визначаються
регіональними правилами забудови.

З огляду на наведене вище, рішення
Солочинськоі сільської ради №10 від
24.02.2005 pоку, яким надано дозвіл ОСОБА_3
(яка діє від імені на той час
неповнолітньої доньки ОСОБА_6) на
будівництво нового житлового будинку
на власній земельній ділянці в ур.
Біласовиця с. Солочин Свалявського
району, прийнято без погодження з
відповідними територіальними
геологічними підприємствами та
органами державного гірничого нагляду,
що прямо суперечить вимогам ч.ч.1, 2 ст.58
Кодексу України про надра та пунктів 1,
2, 6 постанови КМУ №33 від 17.01.1995 pоку "Про
затвердження Положення про порядок
забудови площ залягання корисних
копалин загальнодержавного значення",
крім цього, відповідачем при прийнятті
оспорюваного рішення порушено,
встановлений ч.6 ст.24 ЗУ "Про планування
і забудову територій", порядок розгляду
заяви про видачу дозволу на
будівництво об'єкту містобудування,
зокрема, дане рішення прийнято без
отримання комплексного висновку щодо
відповідності запропонованого
будівництва містобудівній
документації, державним будівельним
нормам, місцевим правилам-забудови,
наявність якого є обов'язковою
передумовою для розгляду питання про
надання дозволу на будівництво.

Відтак, місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
та визнав недійсним рішення
Солочинської сільської ради №10 від
24.02.2005 року, яким надано дозвіл ОСОБА_3
(яка діє від імені неповнолітньої
доньки ОСОБА_6) на будівництво нового
житлового будинку на власній земельній
ділянці в АДРЕСА_1, та правомірно
встановив, що подані третьою особою,
листи Закарпатської
геологорозвідувальної експедиції №5/298
від 11.07.2012 року, Закарпатського
геолого-гідрогеологічного центру №5/62
від 11.03.2014 року, Територіального
управління Держгірпромнагляду у
Закарпатській області № 07-05/453 від
06.04.2012 pоку та №07-05/251 від 28.02.2014 року не
підтверджують відповідного
погодження, необхідного для надання
Солочинською сільською радою дозволу
на будівництво житлового будинку.

Поряд з цим, судом відзначено, що
місцевий господарський суд правомірно
відмовив у застосуванні позовної
давності, оскільки, встановлений ст.257
ЦК України трирічний строк, позивачем
не пропущено, з огляду на те, що
останній про порушення свого права
дізнався лише у лютому 2014 року (з
довідки Відділу містобудування та
архітектури Свалявської РДА №116/01-17 від
24.02.2014 року).

Щодо клопотання третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_6,
яке викладене у відзиві на апеляційну
скаргу (вх.№01-04/4695/14 від 18.08.2014 року) про
припинення провадження у справі, суд
зазначає наступне:

Згідно п.1 ч.1 ст.80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України. На думку ОСОБА_6 даний
спір не підлягає розгляду в
господарському суді, оскільки є
публічно-правовим, відтак, має
розглядатись в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1.2.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 17.05.2011 року «Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин»,
індивідуальні акти органів держави або
місцевого самоврядування, якими
реалізовуються волевиявлення держави
або територіальної громади як учасника
цивільно-правових відносин і з яких
виникають, змінюються, припиняються
цивільні права і обов'язки, не належать
до правових актів управління, а спори
щодо їх оскарження мають
приватноправовий характер, тобто
справи у них підвідомчі господарським
судам. Враховуючи наведене, слід
зазначити, що даний спір підлягає
розгляду в господарському суді, відтак,
клопотання третьої особи про
припинення првадження у справі є
необгрунтованим та не підлягає до
задоволення.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що при прийнятті оскаржуваного
рішення господарський суд повно і
всебічно перевірив всі обставини
справи, дав належну правову оцінку
зібраним у справі доказам та прийняв
законне і обґрунтоване рішення.

Доводи скаржника про скасування
рішення місцевого суду є
безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у
відповідності з вимогами діючого
законодавства, а тому підстав для його
скасування апеляційний суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної
скарги на рішення господарського суду,
в порядку ст.49 ГПК України покладається
на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України,
суд,

постановив:

Рішення господарського суду
Закарпатської області від 27.05.2014 року
по справі №907/206/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий
господарський суд.

Повну постанову складено 26.08.2014 року

Головуючий-суддя
Якімець Г.Г.

Судді
Бойко С.М.

Данко Л.С.