КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р. Справа№ 910/5670/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Верховця А.А.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Сурник В.М., за довіреністю;

відповідача:Стрільчук М.С., за
довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Оранта-Січ"

на рішення господарського суду
міста Києва від 18.04.2014

у справі № 910/5670/14 (суддя: Отрош І.М.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Оранта-Січ"

до Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк"

про стягнення 1015205,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.04.2014 у справі № 910/5670/14
відмовлено в задоволенні позовних
вимог повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Оранта-Січ"
звернулось з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 18.04.2014 у справі № 910/5670/14
скасувати і прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом міста Києва не в
повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014 № 910/5670/14
у справі № 910/5670/14 сформовано для
розгляду апеляційної скарги колегію
суддів у складі: головуючий суддя:
Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф., Шевченко
Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014 прийнято
до розгляду апеляційну скаргу у справі
№ 910/5670/14. Розгляд апеляційної скарги
призначений на 23.06.2014 о 12:30.

Розпорядженням в.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
23.06.2014 № 910/5670/14 у справі № 910/5670/14
сформовано для розгляду апеляційної
скарги колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Зеленін В.О., судді:
Синиця О.Ф., Ткаченко Б.О.

23.06.2014 відповідач в судове засідання не
з'явився, повноважного представника в
судове засідання не направив, про
причини неявки суд не повідомив, не
зважаючи на те, що був повідомлений про
час та місце розгляду апеляційної
скарги належним чином відповідно до
вимог ст. 64, 86 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.06.2014 розгляд
справи відкладено на 11.08.2014.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014 № 910/5670/14
у справі № 910/5670/14 сформовано для
розгляду апеляційної скарги колегію
суддів у складі: головуючий суддя:
Зеленін В.О., судді: Верховець А.А.,
Шевченко Е.О.

11.08.2014 представником відповідача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду був поданий відзив
на апеляційну скаргу.

11.08.2014 представник скаржника в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
та просив суд її задовольнити.

11.08.2014 представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги і
просив суд рішення господарського суду
міста Києва від 18.04.2014 у справі № 910/5670/14
залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів встановила
наступне.

30.10.2013 між Публічним акціонерним
товариством "Брокбізнесбанк" (банк) та
Публічним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Оранта-Січ"
(вкладник) укладено договір
банківського строкового вкладу
"Осінній" № 17-13 (надалі-договір),
відповідно до умов якого вкладник
розміщує, а банк приймає тимчасово
вільні грошові кошти в сумі 1000000 грн. на
умовах та в порядку, встановлених цим
договором.

Відповідно до частини 1 статті 1058
Цивільного кодексу України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною 3 статті 1058
Цивільного кодексу України до відносин
банку та вкладника за рахунком, на який
внесений вклад, застосовуються
положення про договір банківського
рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо
інше не встановлено цією главою або не
випливає із суті договору банківського
вкладу.

Нормами частин 1 та 2 статті 1060
Цивільного кодексу України
встановлено, що договір банківського
вкладу укладається на умовах видачі
вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)
або на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад). Договором
може бути передбачено внесення
грошової суми на інших умовах її
повернення. За договором банківського
вкладу незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

В п. 1.1. договору сторони погодили, що
строк розміщення депозиту - з 30.10.2013 по
30.01.2014 або по дату, що визначається
згідно п.4.8. цього договору, у випадку
настання обставин, що визначені п. 4.8.
цього договору.

30.01.2014 між сторонами укладено додаткову
угоду № 1 до договору, відповідно до
якої пункт 1.1 договору викладено в
наступній редакції: "Строк розміщення
депозиту - з "30.10.2011 по 03.03.2014 або по дату,
що визначається згідно п.4.8. цього
договору, у випадку настання обставин,
що визначені п. 4.8. цього договору".

Суд зазнає, що договір та додаткова
угода до нього підписані в
двосторонньому порядку повноваженими
представниками сторін без будь яких
зауважень і застережень та скріплені
їх печатками, а також не визнані в
судовому порядку недійсними, що є
підставою для виникнення цивільних
прав і обов'язків у сторін.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.10.2013 на депозитний рахунок № 8004
згідно з договором було перераховано
кошти у розмірі 1000000 грн. 00 коп., що
підтверджується наявним в матеріалах
справи платіжним дорученням № 1602 від
30.10.2013.

Публічне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Оранта-Січ"
звернулось до Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" з листами
№ 3-03/111 від 27.02.2014, № 940 від 04.03.2014 щодо
повернення депозитного вкладу та з
претензією № 984 від 06.03.2014 про
повернення депозитного вкладу за
договором № 17-13 від 30.10.2013, які були
отримані відповідачем, що
підтверджується відмітками на листах.

Однак, листом № 256/044-07 від 13.03.2014
відповідач повідомив позивача про
неможливість повернення депозитного
вкладу, у зв'язку із запровадження в АТ
"Брокбізнесбанк" тимчасової
адміністрації строком на три місяці з
03.03.2014 по 02.06.2014, що і стало підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги є такими, що
спростовуються матеріалами справи, а
тому не дають підстав для скасування
прийнятого у справі судового рішення з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін (ч.
4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами
притаманна наявність
взаємоузгодженого волевиявлення двох
осіб, спрямованого на виникнення
єдиного правового результату,
покликаного забезпечити реалізацію
обопільної чи самостійної мети кожної
з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу
України, сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Оскільки між сторонами по справі
склались господарські правовідносини,
то за змістом ст.ст. 173, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу
України, угода (договір) є підставою для
виникнення цивільних прав та
обов'язків (зобов'язань), зобов'язання
повинні виконуватися належним чином.

Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 1074 Цивільного кодексу
України передбачено, що обмеження прав
клієнта щодо розпоряджання грошовими
коштами, що знаходяться на його
рахунку, не допускається, крім випадків
обмеження права розпоряджання
рахунком за рішенням суду або в інших
випадках, встановлених законом, а також
у разі зупинення фінансових операцій,
які можуть бути пов'язані з
легалізацією (відмиванням) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванням тероризму, передбачених
законом.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим
господарським судом, що Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення №
9 про виведення з ринку та здійснення
тимчасової адміністрації, відповідно
до якого на підставі постанови
Правління Національного банку України
від 28 лютого 2014 року №107 "Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" до категорії
неплатоспроможних", керуючись пунктом 2
частини 5 статті 12 та статтею 34 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" вирішила
розпочати процедуру виведення
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" з ринку та запровадити
в ньому тимчасову адміністрацію з
03.03.2014 по 02.06.2014.

Відповідно пунктів 3 та статті 2 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" вклад це кошти в
готівковій або безготівковій формі у
валюті України або в іноземній валюті,
які залучені банком від вкладника (або
які надійшли для вкладника) на умовах
договору банківського вкладу
(депозиту), банківського рахунку або
шляхом видачі іменного депозитного
сертифіката, включаючи нараховані
відсотки на такі кошти. Вкладник -
фізична особа (крім фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності),
яка уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката;

Статтею 2 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" визначено
поняття "кредитор банку" - юридична або
фізична особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Положенням частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" передбачено, що
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється: задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку;
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку; нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань перед
кредиторами та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів); зарахування зустрічних
однорідних вимог, якщо це може
призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 6 статті 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Враховуючи положення зазначених норм
законодавства, місцевий господарський
суд прийшов до обґрунтованого
висновку, що Публічне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"Оранта-Січ" є кредитором Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" щодо майнового
зобов'язання з повернення вкладу та з
урахуванням встановленої Законом
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" (пункт 1 частини 5
статті 36) заборони на задоволення
вимог кредиторів банку щодо майнових
зобов'язань, вимоги позивача не
підлягають задоволенню.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували його вимоги та
заперечення.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

Оскільки, на момент виникнення у
відповідача обов'язку з повернення
вкладу та сплати відсотків та на момент
звернення позивача з позовом до суду та
на момент винесення оскаржуваного
рішення у Публічному акціонерному
товариства "Брокбізнесбанк" діє
тимчасова адміністрація, то вимоги
позивача щодо повернення вкладу на
сплати відсотків не підлягають
задоволенню з урахуванням приписів
пункту 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
18.04.2014 у справі № 910/5670/14 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Оранта-Січ" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 18.04.2014 у справі №
910/5670/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/5670/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
А.А. Верховець

Е.О. Шевченко