ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року Справа № 922/309/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії: головуючого, судді
Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М.,
Студенця В.І., за участю представників
сторін Л. Мельник (дов. від 13.09.2013), О.
Барішевського (дов. від 17.04.2014),
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Креатив" на
рішення Господарського суду
Кіровоградської області від 28 квітня
2014 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 26 червня 2014
року у справі № 922/309/14 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговельний дім
"Агросвіт" до приватного акціонерного
товариства "Креатив", товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агропромислова асоціація "Агросвіт"
про стягнення

УСТАНОВИВ: У лютому 2014 року товариство
з обмеженою відповідальністю
"Торговельний дім "Агросвіт" звернулося
до Господарського суду Харківської
області з позовом до приватного
акціонерного товариства "Креатив",
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
асоціація "Агросвіт" про стягнення
двадцяти чотирьох процентів річних у
розмірі 305 576 грн 87 коп. і трьох
процентів річних у розмірі 38 197 грн 11
коп. з підстав прострочення виконання
грошового зобов'язання за договором
поставки від 16 липня 20013 року № С12-2592 та
трьох процентів річних у розмірі 14 211
грн з підстав прострочення виконання
грошового зобов'язання за договором
поставки від 31 липня 2013 року № С12-2605 та
144 000 грн., сплачених за послуги
адвоката.

Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 4 лютого 2014
року позовну заяву передано за
підсудністю до Господарського суду
Кіровоградської області.

У процесі розгляду справи позивач
відмовився від вимог до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агропромислова асоціація "Агросвіт" і
просив стягнути з приватного
акціонерного товариства "Креатив"
річні за прострочення виконання
грошових зобов'язань у розмірі 322 394 грн
37 коп. Також позивач відмовився від
вимог в частині стягнення з
відповідача трьох процентів річних за
договором від 16 липня 20013 року № С12-2592 у
сумі 38 197 грн 11 коп. та зменшив суму
стягнення за послуги адвоката до 14 616
грн.

Відповідач позов не визнав,
посилаючись на прострочення кредитора.

Рішенням Господарського суду
Кіровоградської області від 28 квітня
2014 року (суддя В. Тимошевська),
залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 26 червня 2014
року, позов задоволено в частині
стягнення двадцяти чотирьох процентів
річних за договором від 16 липня 20013 року
№ С12-2592 у розмірі 305 576 грн 87 коп.; трьох
процентів річних за договором від 31
липня 2013 року № С12-2605 - 14 212 грн 43 коп.;
витрати на оплату послуг адвоката - 2 000
грн.; провадження щодо стягнення 38 197
грн 11 коп. і 144 000 грн припинено з мотивів
відмови від позову в цих частинах; у
решті позову відмовлено з мотивів
безпідставності вимог.

Приватне акціонерне товариство
"Креатив" просить рішення і постанову в
частині задоволених позовних вимог
скасувати з підстав порушення
господарськими судами статей 526, 613 і 616
Цивільного кодексу України, статей 34 і
43 Господарського процесуального
кодексу України та прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити у
повному обсязі.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговельний дім
"Агросвіт" проти доводів касаційної
скарги заперечує і в її задоволенні
просить відмовити.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що
сторони уклали договори поставки від 16
липня 20013 року № С12-2592 і від 31 липня 2013
року № С12-2605, на умовах яких позивач
(продавець) зобов'язався передати у
власність відповідача (покупець)
насіння соняшнику врожаю 2012 року.
Кількість товару, який підлягає
поставці за договором від 16 липня 20013
року № С12-2592 становить 2 200 тонн за ціною
4 920 грн за одну тонну, орієнтовна ціна
договору дорівнює 10 824 000 грн; обсяг
поставки за договором від 31 липня 2013
року № С12-2605 - 1 477 тонн насіння
соняшника за ціною 4 410 грн за одну
тонну, орієнтовна ціна договору - 6 513 570
грн.

На виконання умов договору від 16 липня
20013 року № С12-2592 позивачем у період з 21
по 29 липня 2013 року поставлено 2 106, 95 тонн
насіння соняшника на загальну суму 10 327
366 грн 52 коп., а на виконання умов
договору від 31 липня 2013 року № С12-2605
позивачем у період з 5 по 8 серпня 2013
року поставлено насіння соняшника в
загальній кількості 1 478, 34 тонн на
загальну суму 6 509 286 грн 27 коп. Пунктами
5.1 договорів поставки передбачено, що
покупець зобов'язаний здійснити оплату
вартості отриманого товару до 5 вересня
2013 року шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок продавця
після отримання рахунку-фактури і
документів, визначених пунктами 3.7., 3.8.
договору від 16 липня 20013 року № С12-2592 і
пунктами 3.8 - 3.10 договору від 31 липня 2013
року № С12-2605 та проведення досліджень
товару на відповідність вимогам
пунктів 2.1. договорів. Оплата
отриманого товару здійснюється
виходячи з остаточної ціни на товар,
визначеної відповідно до пунктів 4.2.
договорів.

Відповідач за отриманий товар
розрахувався повністю, оплативши його
вартість: за договором від 16 липня 20013
року № С12-2592 - 21 жовтня 2013 року в сумі 10
327 366 грн 52 коп.; за договором від 31 липня
2013 року № С12-2605 - 27 вересня 2013 року в
сумі 5 000 000 грн та 21 жовтня 2013 у сумі 1 509
286 грн 27 коп.

Ураховуючи, що відповідач за отриманий
товар розрахувався з порушенням
встановлених договорами строків,
позивачем за період прострочення
нараховані суми річних, про стягнення
яких подано позов.

Згідно з приписами статті 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з приписами статей 610 і 612
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Відповідно до статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції та
річних.

Отже, господарські суди обґрунтовано
задовольнили позов в частині стягнення
суми річних за договором від 31 липня 2013
року № С12-2605 у розмірі 14 212 грн 43 коп.,
здійснивши їх перерахунок.

Пунктом 6.10. договору від 16 липня 2013 року
№С12-2592 сторони погодили, що в разі
затримки з вини покупця оплати товару,
останній зобов'язується в якості
відсотків за користування грошовими
коштами продавця сплатити на користь
продавця двадцять чотири проценти
річних від вартості товару, який
відвантажений згідно умов договору.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення двадцяти чотирьох процентів
річних за договором від 16 липня 2013 року
№ С12-2592 у розмірі 305 576 грн 87 коп.,
господарські суди не погодилися з
доводами позивача щодо застосування до
спірного правовідношення правила
частини 2 статті 625 Цивільного кодексу
України і застосували положення статті
536 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає такий висновок
помилковим.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом)
не має характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові. Стягнення
процентів річних є заходом
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання і одночасно
способом захисту майнового права
кредитора, тоді як проценти, зазначені
у статті 536 Цивільного кодексу України,
- це плата за користування чужими
коштами, в тому числі безпідставно
одержаними. При цьому підставами для
застосування до правовідносин сторін
статті 536 Цивільного кодексу України є
факт користування чужими коштами і
встановлення розміру відповідних
процентів договором або чинним
законодавством. Положення ж частини 2
статті 625 Цивільного кодексу України
щодо сплати трьох процентів річних,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом,
застосовуються за наявності порушення
грошового зобов'язання.

Водночас помилкове застосування
господарськими судами до спірних
правовідносин статті 536 Цивільного
кодексу України не призвело до
неправильного вирішення спору по суті
і не є підставою для зміни рішення та
постанови в цій частині.

Сторони уклали акти звірки
взаєморозрахунків від 4 жовтня 2013 року,
у тексті яких зазначили, що станом на 5
вересня 2013 року продавець надав усі
документи щодо товару, які є підставою
для покупця сплатити його ціну. Отже
доводи відповідача про відсутність
рахунку-фактури як підстави здійснення
платежів господарські суди
обґрунтовано відхилили.

З огляду на обсяг наданих адвокатом
послуг у даній справі і результати
вирішення спору, господарські суди
дійшли обґрунтованого висновку про те,
що розумні судові витрати на сплату
послуг адвоката не повинні
перевищувати 2 000 грн і
задовольнили позов у цій частині.

Ураховуючи відмову позивача від позову
в частині стягнення річних за
договором від 16 липня 20013 року № С12-2592 у
сумі 38 197 грн 11 коп. та витрат на надання
юридичної допомоги в сумі 144 000 грн,
господарські суди дійшли правомірного
висновку про припинення провадження у
справі в цій частині на підставі пункту
4 частини першої статті 80
Господарського процесуального кодексу
України.

За таких обставин касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ: Рішення Господарського
суду Кіровоградської області від 28
квітня 2014 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 26 червня 2014
року у справі № 922/309/14 залишити без
змін, а касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Креатив"
залишити без задоволення.

Головуючий, суддя М. В. Кузьменко Суддя
І. М. Васищак Суддя В. І. Студенець