ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2014 р.
Справа № 914/2441/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача Комунального
підприємства "Моршинтеплоенерго",
м.Моршин Львівської області

про стягнення 42 013,42 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Данилевський О.М. -
представник (довіреність №14-89 від
18.04.2014р.).

від відповідача Макота М.І. - керівник.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
звернулося з позовом до Комунального
підприємства "Моршинтеплоенерго" про
стягнення 42 013,42 грн., з яких 32 129,71 грн. -
пеня, 6 428,40 грн. - три відсотки річних та 3
455,31 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 14.07.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 30.07.2014р. Ухвалою
суду від 30.07.2014р. розгляд справи
відкладено на 13.08.2014р.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю, просив позов
задоволити з підстав викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача проти
позовних вимог в частині стягнення 32
129,71 грн. пені заперечив, просив в
задоволенні позові в цій частині
відмовити з підстав викладених у
поданому відзиві на позовну заяву (від
28.07.2014р. вх.№32475/14).

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши доводи та заперечення
представників сторін, господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2012р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(Продавець) та Комунальним
підприємством (Покупець) було укладено
Договір купівлі-продажу природного
газу № 12/162-БО-21, відповідно до умов
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2012р.
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
або/та природній газ, видобутий на
території України підприємствами, які
не підпадають під дію статті 10 ЗУ «Про
засади функціонування ринку
природного газу», а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що
продавець передає покупцеві з 01.09.2012р.
по 31.12.2012р. газ обсягом до 910,000 тис.куб.м.

Відповідно до п.3.3. договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформляється актом
приймання-передачі газу.

Згідно із п.6.1. договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Пунктом 7.2. договору (в редакції
додаткової угоди №1 до договору
купівлі-продажу природного газу)
передбачено, що у разі невиконання
покупцем пункту 6.1. договору продавець
має право не здійснювати поставку газу
покупцю або обмежити поставку
пропорційно до кількості несплачених
обсягів з наступною поставкою цих
обсягів при умові їх оплати та
наявності технічної можливості. У разі
невиконання покупцем пункту 6.1. цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Як зазначає позивач, на виконання умов
договору він поставив протягом
вересня-грудня 2012р., а відповідач
прийняв природний газ на загальну суму
3 210 015,47 грн.

Однак, як вказано у позовній заяві, в
порушення умов договору відповідач не
здійснив оплату за спожитий природний
газ у встановлені договором строки, у
зв'язку з чим на підставі п.7.2. договору
позивач нарахував відповідачу пеню у
розмірі 32 129,71 грн.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України позивачем нараховано три
відсотки річних в розмірі 6 428,40 грн. та
інфляційні втрати в розмірі 3 455,31 грн.

Отже загальний розмір заборгованості,
який позивач просить стягнути з
відповідача становить 42 013,42 грн., з яких
32 129,71 грн. - пеня, 6 428,40 грн. - три відсотки
річних та 3 455,31 грн. - інфляційні втрати.

Відповідач проти позову в частині
стягнення 32 129,71 грн. пені заперечив. При
цьому він посилається на те, що причини
порушення строків розрахунків виникли
не з вини Комунального підприємства
"Моршинтеплоенерго".

Відповідач зазначає, що згідно із ЗУ
«Про Національну комісію регулювання
комунальних послуг України» від
09.07.2010р. тарифи для теплопостачальних
організацій, затверджує Національна
комісія регулювання комунальних
послуг України, а згідно із ЗУ №1875-ІV
від 24.06.2004р. «Про житлово-комунальні
послуги» центральні органи виконавчої
влади несуть відповідальність за
наслідки встановлення або регулювання
цін/тарифів, що змінюються ними
відповідно до їх повноважень. У разі
зміни цін/тарифів на послуги/товари
центральними органами виконавчої
влади, які призвели до непередбачених
витрат виконавців/виробників,
центральні органи виконавчої влади
зобов'язані відшкодувати в повному
обсязі збитки, зумовлені такими
змінами, протягом поточного
фінансового року та до затвердження
нового бюджету.

Тому відповідач стверджує, що борг
утворився за рахунок держави у вигляді
різниці в тарифах і на його думку саме
держава має відшкодовувати штрафні
санкції, оскільки підприємство з вини
держави працює збитково і не має коштів
на відшкодування штрафних санкцій.
Саме цю обставину Комунальне
підприємство "Моршинтеплоенерго"
відносить до розділу «Обставини
непереборної сили» договору №12/162-БО-21
згідно якого сторона звільняється від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання зобов'язань за цим
договором у разі виникнення обставин
непереборної сили...».

Розглядаючи питання про стягнення з КП
«Моршинтеплоенерго» на користь
позивача пені відповідач просить суд
врахувати, що комунальне підприємство
«Моршинтеплоенерго» є основним
постачальником теплової енергії у м.
Моршині, ідприємство надає послуги по
опаленню житла в основному
малозабезпеченим верствам населення,
так як забезпечені верстви населення
перейшли на автономне опалення житла,
багато мешканців неспроможні вчасно
розрахуватись повністю за надані
послуги. Крім цього підприємство
опалює школи, дитсадки, медичні
заклади, навчальні заклади.

Відповідач також посилається на те, що
підприємство опинилося у важкому
фінансово-економічному становищі, в
підтвердження чого Комунальне
підприємство "Моршинтеплоенерго"
надало баланс станом на 01.07.2014р.,
відповідно до якого поточна
дебіторська заборгованість становить
на кінець звітного періоду 134,9 тис. грн.,
кредиторська заборгованість становить
5 557,7 тис.грн.

При прийняті рішення, відповідач
просить суд врахувати важкий
фінансовий стан підприємства, а також
те, що стягнення з КП
«Моршинтеплоенерго» нарахованої пені
у повному обсязі може призвести до
банкрутства підприємства внаслідок
чого малозабезпечені верстви
населення, школи, дитсадки, медичні
заклади, навчальні заклади можуть
залишитись без тепла.

З огляду на викладене, відповідач
просить позивачу в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
пені в розмірі 32 129,71 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши доводи та
заперечення представників сторін суд
дійшов висновку, що позов слід
задоволити частково з наступних
підстав.

Згідно зі статтею 509 ЦК України
зобов'язання це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. За умовами ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи,
03.09.2012р. між сторонами було укладено
Договір купівлі-продажу природного
газу № 12/162-БО-21, відповідно до умов
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2012р.
природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
договору.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за вказаним договором
підтверджується наступними актами
прийому-передачі природного газу: від
30.09.2012р. на суму 245 379,80 грн., від 31.10.2012р.
на суму 620 910,60 грн., від 30.11.2012р. на суму 872
639,69 грн. та від 31.12.2012р. на суму 1 471 085,38
грн.

Відповідач здійснив оплату за
поставлений йому природній газ за
період з вересня по грудень 2012р.
включно, що підтвердили представники
сторін в судовому засіданні та як
вбачається із матеріалів справи. Однак
оплата за поставлений відповідачу
природний газ за вказаний період була
здійснена відповідачем із порушенням
строків оплати передбачених договором.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 7.2. договору (в редакції
додаткової угоди №1 до договору
купівлі-продажу природного газу)
передбачено, що у разі невиконання
покупцем пункту 6.1. договору продавець
має право не здійснювати поставку газу
покупцю або обмежити поставку
пропорційно до кількості несплачених
обсягів з наступною поставкою цих
обсягів при умові їх оплати та
наявності технічної можливості. У разі
невиконання покупцем пункту 6.1. цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Суд, перевіривши розрахунок розміру
пені, дійшов висновку про правильність
її нарахування, а отже позовні вимоги в
частині стягнення пені є
обґрунтованими.

Щодо поданого відповідачем відзиву, в
якому Комунальне підприємство
"Моршинтеплоенерго" просить відмовити
у задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 32 129,71 грн. пені, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного
кодексу України юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями.

Відповідач як юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями за договором
купівлі-продажу природного газу №
12/162-БО-21 від 03.09.2012р. і така
відповідальність не може ставитися у
залежність від дій чи бездіяльності
будь-яких третіх осіб (аналогічної
позиції дотримується Верховний суд
України в постанові від 26.12.2011р. у
справі № 3-138гс11).

Таким чином, судом не приймаються до
уваги твердження відповідача щодо
звільнення його від відповідальності,
які зазначені у поданому відзиві.

Однак, як вбачається із поданого
відповідачем відзиву, Комунальне
підприємство «Моршинтеплоенерго»
просить суд при прийнятті рішення
врахувати важкий фінансовий стан
підприємства. Із поданого відповідачем
балансу станом на 01.07.2014р., вбачається,
що поточна дебіторська заборгованість
становить на кінець звітного періоду
становить 134,9 тис. грн., кредиторська
заборгованість становить 5 557,7 тис.грн.

Пунктом 3 статті 83 ГПК України надано
право господарському суду, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Крім того, відповідно до ст.233 ГК
України у разі якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Законодавство України не містить
переліку випадків, що дають право
господарському суду зменшувати розмір
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання.

У частині третій статті 551 Цивільного
кодексу України йдеться про право суду
зменшувати належну до сплати
кредиторові неустойку, зазначено, що
розмір такої неустойки може бути
зменшений судом, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Слід зазначити, що в матеріалах справи
відсутні докази завдання відповідачем
позивачеві збитків простроченням
виконання зобов'язання за договором
купівлі-продажу природного газу №
12/162-БО-21 від 03.09.2012р., також про це не
зазначається у позовній заяві.

Таким чином, враховуючи те, що
відповідач вжив всіх заходів щодо
погашення заборгованості, повністю
погасив основний борг перед позивачем,
враховуючи майновий стан відповідача,
суд вважає за доцільне зменшити розмір
пені на 20 відсотків та стягнути з
відповідача на користь позивача пеню в
розмірі 25 703,76 грн.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

Суд, перевіривши розрахунок розміру 3%
річних та інфляційних втрат, дійшов
висновку що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 6 428,40 грн. - 3%
річних та 3 455,31 грн. - інфляційних втрат
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Пунктом 4.4. Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 21.02.2013
року №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
встановлено, що у разі коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки
(штрафу, пені), витрати позивача,
пов'язані зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Сплата позивачем судового збору
підтверджується платіжним дорученням
№2004508 від 20.05.2014р. на суму 1 827,00 грн., який
відповідно до ст.49 ГПК України підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми
процесуального закону та як вбачається
з матеріалів справи, відповідачем не
спростовано доводів позовної заяви, не
надано суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені в ході судових
засідань.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Моршинтеплоенерго" (82482, Львівська
область, м.Моршин, вул.Привокзальна,
буд.45А, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького, 6, )
25 703,76 грн. - пені, 6 428,40 грн. - три відсотки
річних, 3 455,31 грн. - інфляційних втрат та
1 827,00 грн. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим
рішенням в законної сили, в порядку
ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 18.08.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.