РІШЕННЯ

"07" серпня 2014 р.Справа № 921/443/14-г/17

Господарський суд Тернопільської
області

у складі колегії суддів:

головуючого судді Андрусик Н.О., суддів:
Шумського І.П., Стопника С.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західагроінвест", м.
Київ

до відповідача: Тернопільської міської
ради, м.Тернопіль

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агрокомбінат-Тернопіль", м.Тернопіль

про визнання недійсним договору та
застосування наслідків його
недійсності.

Представники сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Гулкевич С.Б.,
гол.юрисконсульт, довіреність №4476/01
від 27.07.2012р.;

третьої особи: не з'явився.

Учаснику судового процесу роз'яснено
його права та обов'язки у відповідності
до приписів ст.ст. 20, 22, 811 ГПК України.

Судом в порядку ст. 811 ГПК України
фіксація судового процесу технічними
засобами не здійснювалася через
відсутність письмового клопотання
сторін.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Західагроінвест",
м.Тернопіль, звернувся 14.05.2014р. (вх. №454
від 14.05.2014р.) до господарського суду
Тернопільської області з позовом до
Тернопільської міської ради,
м.Тернопіль, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Агрокомбінат-Тернопіль", м.Тернопіль,
про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки серії АЕР №602514 від
11.03.2002 року та про застосування
правових наслідків недійсності
правочину з підстав невідповідності
його вимогам закону та як такого, що
порушує права позивача на отримання
земельної ділянки для обслуговування
нежитлових приміщень, а саме: складу -
майстерні та трансформаторної, що
належать позивачу на праві власності.

Вимоги позивача мотивовано тим, що на
земельній ділянці, переданій ТОВ
"Агрокомбінат-Тернопіль" в оренду у 2002
році розміщені об'єкти нерухомого
майна, належні іншій юридичній особі
(позивачу у справі), в той час як у п.14
договору зазначено, що земельна
ділянка є вільною від будь-яких
майнових прав та претензій третіх осіб.
А неодноразові звернення орендаря з
пропозицією внести зміни до договору,
залишені Тернопільською міською радою
без задоволення.

Позов обґрунтовується копією рішення
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради від 12.09.2001р.; копією
договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 26.03.2011р.; копією витягу про
державну реєстрацію прав власності
№29691128 від 15.04.2011р.; копією договору
оренди земельної ділянки від 11.03.2002р.;
копією проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки; іншими
матеріалами.

Ухвалою господарського суду від
16.05.2014р. порушено провадження у справі
та призначено розгляд справи на 29.05.2014р.
з відкладенням в порядку ст. 77 ГПК
України судового засідання на 10.06.2014р.,
26.06.2014р. та 07.08.2014р.

Також, згідно розпорядження голови
господарського суду Тернопільської
області від 25.06.2014р., у відповідності до
ст.46 ГПК України, протоколу зборів
суддів господарського суду
Тернопільської області від
15.01.2014-21.01.2014р. №1, у зв'язку з тим, що
справа №921/443/14-г/7 відноситься до
категорії складних та враховуючи
характер заявлених позовних вимог, з
метою забезпечення об'єктивності
розгляду даної справи створено судову
колегію у складі трьох суддів: Андрусик
Н.О. (головуючий суддя), Стопник С.Г. та
Шумський І.П.

Представник позивача в судове
засідання 07.08.2014 р. не з'явився, причин
неявки суду не повідомив, жодних
клопотань не заявив та витребуваних
судом документів не надав, хоча про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Представник відповідача в судовому
засіданні та згідно відзиву на позов
заперечив проти позовних вимог,
зазначивши, що позивач у даній справі
не є стороною спірного договору оренди
землі, відтак не вправі вимагати його
розірвання чи змін згідно ст. 651 ЦК
України. Разом з тим, вказав, що
позивачем обрано невірний спосіб
захисту порушених прав, оскільки
вимогу про визнання правочину
недійсним не можна вважати зверненням
за захистом права в розумінні ст.ст. 15, 16
ЦК України. Звертає увагу, що обставини
даної справи суттєво відрізняються від
обставин в частині розгляду питання
затвердження проекту землеустрою.
Витребуваних судом документів
відповідачем не надано.

Представник третьої особи
витребуваних судом документів згідно
ухвали господарського суду
Тернопільської області від 10.06.2014р., не
подав, зазначивши про те, що установчі
документи витребувано судом
апеляційної інстанції під час розгляду
справи № 914/4222/13. У листі без номеру та
дати (вх. № 11190 від 10.06.2014 р.) проти позову
не заперечив, розгляд справи просив
здійснювати без участі представника
Товариства.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доводи представника
відповідача, судом встановлено
наступне.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Як свідчать матеріали справи, 12 вересня
2001 року виконавчим комітетом
Тернопільської міської ради прийнято
рішення №1159 про вилучення у ВАТ
"Тернопільський облагропостач"
земельної ділянки, площею 43852,4 кв.м. по
вул.Поліська, 14 в м.Тернополі та надання
її в оренду терміном на 25 років ЗАТ
"Агрокомбінат", враховуючи письмову
згоду землекористувача.

11 березня 2002 року на виконання рішення
Тернопільської міської ради №1159 від 12
вересня 2001 року між Тернопільською
міською радою та ЗАТ "Агрокомбінат"
укладено договір оренди земельної
ділянки АЕР №602514, котрий
зареєстрований у Книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
28 березня 2002 року, про що зроблено запис
за №476 для обслуговування
адміністративно - виробничих та
складських приміщень.

За змістом договору, орендодавець
(Тернопільська міська рада) передав, а
орендар (ЗАТ "Агрокомбінат") прийняв у
тимчасове оплатне користування,
терміном на 25 років земельну ділянку,
площею 43852,4 кв.м. (згідно з планом
розташування, що додається), за адресою
вул. Поліська, 14 у м. Тернопіль.

У п.14 Договору сторони обумовили, що
орендодавець передав, а орендар
прийняв земельну ділянку, вільну від
будь-яких майнових прав та претензій
третіх осіб.

В подальшому, в договір були внесені
зміни в частині розміру орендної плати.

Як стверджує позивач, під час укладення
спірного договору оренди,
Тернопільською міською радою не було
враховано тієї обставини, що на спірній
земельній ділянці, площею 43852,4кв.м.,
крім об'єктів, належних Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Агрокомбінат-Тернопіль", знаходиться
нерухоме майно, належне іншим
юридичним особам, адже на земельній
ділянці розміщені приміщення складу,
майстерні та трансформаторної, котрі
належали на праві власності ВАТ
"Тернопільський Облагропостач".

В липні 2012 року Закрите акціонерне
товариство "Агрокомбінат"
реорганізовано шляхом перетворення у
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрокомбінат -
Тернопіль".

Відповідно до п.1.1 статуту
новоствореного товариства, ТОВ
"Агрокомбінат - Тернопіль" є
правонаступником усіх прав та
обов'язків ЗАТ "Агрокомбінат".

Відповідно до п.3.1 статуту ТОВ
"Західагроінвест" засновником
останнього є: ТОВ "Агрокомбінат -
Тернопіль" та ПП "Д "Торговий дім
Тернопіль".

Судом також з'ясовано, що на підставі
договору купівлі-продажу від 03 вересня
2003 року, постанови господарського суду
Тернопільської області від 10 липня 2008
року у справі №3/74-1795, яка набрала
законної сили і є чинною,
склад-майстерня під літерою "З" та
приміщення трансформаторної під
літерою "Р", що знаходяться за адресою
вул.Поліська, 14 у м.Тернополі від ВАТ
"Тернопільський облагропостач"
перейшли у власність Дочірнього
підприємства "Ім. Л. Українки" ЗАТ
"Агрокомбінат".

26 березня 2011 року між Дочірнім
підприємством "Ім. Л. Українки "ЗАТ
"Агрокомбінат" та ТОВ "Західагроінвест"
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна, предметом якого були
склад-майстерня, під літерою "З", площею
1115,4кв.м. та приміщення
трансформаторної під літерою "Р", що
знаходяться за адресою вул.Поліська, 14
у м.Тернополі.

Додатково право власності на нежитлові
приміщення підтверджується копією
витягу про державну реєстрацію прав
від 15.04.2011 року за №29691128, наданого
Тернопільським міським бюро технічної
інвентаризації. Підставою виникнення
права власності зазначено договір
купівлі-продажу від 26.03.2014 року ВРІ
№445336, ВРІ №445337.

Спираючись на приписи ст. 7 Закону
України "Про оренду землі", ст. 377 ЦК
України, ст.ст.120, 210 Земельного кодексу
України та постанову судової палати
Верховного Суду України у
господарських справах від 10.02.2009 року,
позивач вважає, що спірний договір
оренди припинив свою дію в частині
оренди попереднім орендарем земельної
ділянки, на якій розташований
придбаний у власність житловий
будинок, будівлі або споруди, а за
правилами ст. 234 ЦК України угода, яка
не спрямована на надання орендарю
реальної можливості користуватися
земельною ділянкою під будівлею,
повинна вважатися недійсною як
фіктивна.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
документи, господарський суд доходить
висновку про безпідставність
заявленого позову, з огляду на таке.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
право визначення підстав та предмета
позову, які становлять предмет
судового дослідження, належить
виключно позивачу.

Сторони вільні у виборі предмету
договору, визначенні зобов'язань,
будь-яких інших умов господарських
відносин, що не суперечать
законодавству.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Аналогічні положення містила ст. 4 ЦК
УРСР, що діяла на момент укладення
спірного договору.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина 1
ст. 202 ЦК України), а згідно ч. 3, 4 ст. 203 ЦК
України, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі та
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Земельні правовідносини, зокрема
пов'язані із користуванням землею,
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом України, Законом
України "Про оренду землі", Цивільним
кодексом України, іншими Законами
України, постановами Кабінету
Міністрів України у випадках,
передбачених законом, а також
договором оренди землі.

Стаття 13 Конституції України, серед
іншого визначає, що земля, яка
знаходяться в межах території України,
є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу права власника
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених цією Конституцією.

В силу приписів ст. 14 Конституції
України, земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Право на землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Стаття 1 Закону України "Про оренду
землі", а також ст. 93 Земельного Кодексу
України, визначає оренду землі як
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Судом встановлено, що позивач є
власником приміщень складу, майстерні,
та трансформаторної, що знаходяться
на частині земельної ділянки,
переданої в оренду третій особі, а саме
1,9183 га.

Право власності ТОВ "Західагроінвест"
на зазначений об'єкт (комплекс)
нерухомості підтверджується витягом
про державну реєстрацію прав, виданим
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Міське бюро
технічної інвентаризації" на підставі
рішення реєстратора від 15.04.2011 року і
зареєстровано БТІ право власності
15.04.2011 р. за реєстровим №1206 в книзі № 5.

У жовтні 2012 року Тернопільською
міською радою на підставі звернення
ТОВ "Західагроінвест" прийнято рішення
за №6/25/87, згідно якого позивачу надано
дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, площею до 1,9183га для
обслуговування комплексу, що
знаходиться по вул. Поліська, 14 з
наданням в оренду на 5 років.

На виконання рішення міської ради
Позивачем розроблено проект
землеустрою, виготовлено
земельно-технічну документацію, котру
погоджено у встановленому порядку
відповідними органами земельних
ресурсів, містобудування і
архітектури, охорони культурної
спадщини, природоохоронним органом.

Однак, як свідчать подані документи,
зокрема витяги з протоколів сесій
міської ради від 12.07.2013 р., 21.09.2013 р.,
31.01.2014 р., 17.03.2014 р. щодо розгляду питання
порядку денного про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, площею 1,9183 га для
обслуговування комплексу ТОВ
"Західагроінвест" жодного разу по
даному питанню не було досягнуто
необхідної кількості голосів
депутатів міської ради, відтак, рішення
про затвердження проекту землеустрою
на даний час не прийнято.

Дані обставини створюють перешкоди в
оформленні за позивачем права
користування земельною ділянкою для
обслуговування будівель, що
знаходяться у власності Товариства.

Суд констатує, що на час вирішення
спору, попередні власники будівель і
споруд, в тому числі позивач, не
оформили у встановлений законом спосіб
свого права на ділянку, що надана в
оренду за договором від 11 березня 2002
року.

Статтею 215 Цивільного кодексу України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

За твердженням позивача, попереднім
власникам споруд майстерні, складу та
трансформаторної ("ВАТ "Тернопільський
Облагропостач" та ДП "Ім. Л. Українки")
про факт укладення договору оренди
земельної ділянки не було відомо, тому
даний договір не оскаржувався.

Проте такі доводи судом до уваги не
приймаються та оцінюються критично,
адже як вбачається з установчих
документів, попередній власник
будівель - ДП "Ім. Л. Українки" ЗАТ
"Агрокомбінат", є дочірнім
підприємством підприємства-орендаря
за договором оренди землі від 11.03.2002
року. Фактично був користувачем даних
будівель з 03.09.2003 року, оскільки придбав
нерухоме майно за договором
купівлі-продажу від 02.09.2003р., укладеного
між ДП "Ім. Л.Українки" та ВАТ
"Тернопільський Олагропостач" та
згідно акту приймання-передачі отримав
майно у володіння. Дані факти
встановлені судом у рішенні №3/74-1795 від
10.07.2008 року, котре є чинним, відтак, не
потребують доведення знову в силу
приписів ч.2 ст. 35 ГПК України.

Крім того, при вирішенні господарським
судом спору у справі №921/652/13-г/6 за
позовом ТОВ "Агрокомбінат-Тернопіль" до
Тернопільської міської ради, про
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки АЕР №602514 від 11.03.2002
року, на підставі правовстановлюючих
документів досліджувався факт
передачі будівель та споруд, що
перебували у власності "ВАТ
"Тернопільський Облагропостач" до
статутного фонду ЗАТ "Агрокомбінат",
відтак, констатовано, що на момент
укладення договору оренди землі від 11
березня 2002 року (в т.ч. з огляду на
проектну документацію та обов'язкові
додатки до договору оренди землі) ЗАТ
"Агрокомбінат" знав про знаходження на
земельній ділянці, що надавалась йому в
оренду будівель, які належали іншим
особам. Однак, продовжував орендні
відносини на визначених сторонами
умовах та сплачував орендну плату. Дане
судове рішення від 21.11.2013р. набрало
законної сили 28.04.2014 року, а тому факти,
встановлені судом у господарській
справі під час розгляду однієї справи,
у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини, не доказуються при розгляді
інших справ, в силу ст.35 ГПК України.

Водночас, судом з'ясовано, що рішення
Тернопільської міської ради №1159 від
12.09.2001 року, на підставі якого було
укладено договір оренди земельної
ділянки від 11.03.2002р., не скасоване і є
чинним, тому з урахуванням
рекомендацій, викладених у п.2.24
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
17.05.2011р. "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" правових
підстав для визнання недійсним
договору оренди від 11.03.2002 р., немає.

Між тим, чинне законодавство України
встановлює підстави припинення права
користування земельною ділянкою у
випадку, зокрема, добровільної відмови
від права користування земельною
ділянкою та набуття іншою особою права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, які розташовані на земельній
ділянці. (пункти «а», «е» частини першої
статті 141 ЗК України, ст. 31 Закону
України "Про оренду землі").

Статтею 32 Закону України "Про оренду
землі" передбачено такий спосіб
припинення договору оренди землі, як
його дострокове розірвання за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін
договору.

Крім того, згідно частини другої статті
120 ЗК України якщо жилий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Частиною першої статті 377 ЦК України
також передбачено, що до особи, яка
набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

З аналізу вищенаведених норм
законодавства слід дійти висновку, що
вони диспозитивно унормовують перехід
при відчуженні нерухомості до її
набувача права користування землею,
яке виникло у продавця нерухомого
майна на підставі договору оренди
землі з її власником і не встановлюють
автоматичного переходу права на
оренду, адже, таке право, на відміну від
права власності або постійного
користування, не може бути передане за
цивільно-правовими угодами одночасно з
об'єктом нерухомості, а визначається
згідно з договором оренди, за письмовою
згодою орендодавця.

Оскільки, у законі не йдеться про
автоматичний перехід до набувача майна
права користування земельною ділянкою
на умовах оренди від відчужувача майна,
адже, виникнення такого права у
набувача можливе лише за рішенням
власника землі, що перебуває у
державній або комунальній власності,
яким є Тернопільська міська рада, суд
звертає увагу на те, що порядок надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування,
унормований статтею 123 Земельного
Кодексу України, котра не містить
імперативного обов'язку органу
місцевого самоврядування прийняти
рішення про укладення договору оренди
землі з особою, яка придбала право
власності на об'єкти нерухомості, які
на цій землі розташовані, поза межами,
встановленої у кодексі, процедури.

Оскільки фактичне користування
земельною ділянкою, що знаходиться під
будівлями, площею 1,9183 га та придбаним у
власність майном здійснює її новий
власник, тобто позивач у справі;
попередній користувач (орендар)
добровільно відмовився від права
користування частиною земельної
ділянки, про що свідчить наявна у
справі копія нотаріально посвідченої
заяви від 27.03.2012 року на вилучення
земельної ділянки, площею 1,92 га по вул.
Поліській, 14 в м. Тернополі на користь
ТОВ "Західагроінвест" у зв'язку з
продажем об'єкту нерухомого майна;
законодавством та умовами договору
передбачена можливість розірвання
договору оренди, тому за заявою однієї
із сторін договору оренди таке питання
підлягає вирішенню в судовому порядку.

Розглядаючи доводи позивача про
наявність обмежень у користуванні
земельною ділянкою, то суд зазначає
таке.

Згідно ч.2 ст. 11 Закону України "Про
оренду землі", в редакції, чинній на час
укладення договору оренди було
встановлено обов'язок орендодавця
вказувати у договорі на існуючі
обмеження та обтяження у використанні
земельної ділянки, інші права третіх
осіб щодо земельної ділянки, яка
передається в оренду. Невиконання
орендодавцем такого зобов'язання
надавало право орендарю вимагати
зменшення орендної плати або
розірвання договору оренди та
відшкодування збитків.

Із прийняттям 02 жовтня 2003 року нової
редакції Закону України "Про оренду
землі", норми, передбачені ч.2 ст. 11 цього
закону втратили свою чинність.

Станом на час розгляду справи в суді
діє норма статті 36 Закону України "Про
оренду землі", згідно з якою,
орендодавець несе відповідальність за
недоліки переданої в оренду земельної
ділянки, що не були передбачені
договором оренди і перешкоджають
використанню земельної ділянки за
договором. У разі виявлення таких
недоліків орендар має право вимагати:

- зменшення орендної плати або
відшкодування витрат на усунення
недоліків;

- відрахування з орендної плати певної
суми своїх витрат на усунення таких
недоліків з попереднім повідомленням
про це орендодавця;

- дострокового розірвання договору.

Слід зауважити, що жодна із наведених
норм, у тому числі й заявлена позивачем
як підстава його вимог, не передбачає
права власника будівель, що
знаходяться на земельній ділянці, пл.
1,9183 га, котра перебуває в оренді третіх
осіб, ставити питання про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки в цілому, тобто на площу 4,385240
га.

Таким чином, поданими суду доказами
позивачем не доведено обґрунтованості
підстав, з якими заявник пов'язує свої
вимоги.

Згідно приписів ст. 43 ГПК України,
визначено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами, а
господарський суд, згідно ст. 43 ГПК
України, оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом і ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

При цьому, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Питання регулювання земельних
відносин вирішується виключно на
пленарних засіданнях міської ради.

Позивачем не доведено документально,
що дії Тернопільської міськради з
приводу не прийняття рішення про
затвердження позивачу проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, площею 1,9183га для
обслуговування комплексу будівель є
упередженими, адже рішення міською
радою не прийнято з причин не набрання
необхідної кількості голосів
депутатського корпусу.

Крім того, дані обставини, в силу закону
не можуть слугувати підставою для
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки від 11.03.2002 року.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

З огляду на наведене, позовні вимоги, як
необґрунтовані та не доведені
документально належним чином, не
підлягають до задоволення.

Судові витрати в силу ст. 49 ГПК України
покладаються судом на позивача у
справі.

У судовому засіданні 07.08.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частину рішення
суду відповідно до ст. 85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 11,
16, 203, 215, 216, 377, 651 ЦК України, ст.ст. 120, 123
ЗК України, Законом України "Про оренду
землі", ст.ст. 42-47, 22, 27, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 69,
811, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог -
відмовити.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони та прокурор
мають право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення, через місцевий
господарський суд.

Повний текст рішення складено "14"
серпня 2014 року.

Головуючий суддя
Н.О. Андрусик

суддя І.П. Шумський

суддя
С.Г. Стопник