Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

19 серпня 2014 року
Справа №927/1186/14

Господарським судом Чернігівської
області у складі судді Т.Г.Оленич

розглянуто у відкритому судовому
засіданні справу №927/1186/14

за позовом: державного
підприємства «Дослідне господарство
«Ізвєстія»

Донецької державної
сільськогосподарської дослідної
станції

Національної академії
аграрних наук України,
вул..Комсомольська, 1,

с.Широке, Веселівський
район Запорізької області, 72250

до відповідача: державного
підприємства «Дослідне господарство
«Іванівка» Інституту

сільського
господарства Північного Сходу
Національної академії

аграрних наук України,
вул..Перемоги, 5, с.Іванівка,
Борзнянський

район Чернігівської
області,16433

про стягнення 60268грн.33коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Корж С.А. (довір.пост. від
03.02.2014)

від відповідача: Серик М.М. (довір.пост.
від 18.08.2014)

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

С У Т Ь С П О Р У:

Позивачем заявлено позов про стягнення
з відповідача 52400грн. боргу по оплаті
підрядних робіт, виконаних на підставі
договору підряду від 25.07.2011, та
7868грн.33коп. пені, нарахованої за період
з 01.08.13 по 01.07.14 за несвоєчасну оплату
робіт.

В судовому засіданні, яке відбулося
19.08.14, позивачем подано заяву про
збільшення розміру позовних вимог, в
якій позивач, залишаючи вимогу про
стягнення основного боргу без змін,
просить стягнути пеню на 24878грн.76коп.
більше, а також 5477грн. штрафних санкції
(3% річних) та 6051грн.60коп. інфляційних
нарахувань. При цьому, пеня, штрафні
санкції (3% річних) та інфляційні
обчислені за період з 10.08.2011 по 01.07.2014.

Відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних
вимог. Проте збільшенню підлягають
майнові позовні вимоги, викладенні в
позовній заяві. Господарським
процесуальним законодавством не
передбачається заявлення в межах
справи, яка розглядається
господарським судом, додаткових
позовних вимог, про які не йшлося в
позовній заяві. Приймаючи до уваги, що в
позовній заяві позивачем заявлено лише
про стягнення суми основного боргу та
пені та відсутні вимоги про стягнення
штрафних санкцій і інфляційних
нарахувань, суд приймає до розгляду
заяву про збільшення розміру позовних
вимог лише в частині стягнення пені.

Таким чином, позовні вимоги позивача на
момент розгляду справи та вирішення
спору полягають у стягненні з
відповідача 52400грн. боргу та
32747грн.19коп. пені, обчисленої за період
з 10.08.2011 по 01.07.2014.

Відповідач письмовий відзив на позов
не надав. В судовому засіданні
представник відповідача наявність
основного боргу в сумі 52400грн. визнав,
але заперечував проти вимог в частині
стягнення пені.

Подані сторонами клопотання про
відмову від здійснення технічної
фіксації судового процесу судом
задовольняються. Засідання
господарського суду по розгляду даної
справи проведено без фіксації
технічними засобами. Хід судового
процесу відображено у протоколі
судового засідання.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши в ході розгляду справи по
суті пояснення та доводи представників
сторін, з'ясувавши обставини, що мають
значення для вирішення спору,
перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

25 липня 2011 року між державним
підприємством «Дослідне господарство
«Іванівка» НААН» (замовник за
договором, відповідач у справі) та
державним підприємством «Дослідне
господарство «Ізвєстія» НААН»
(підрядник за договором, позивач у
справі) укладено договір підряду,
відповідно до умов якого позивач
зобов'язувався на власний ризик
виконати доручену замовником роботу, а
відповідач зобов'язувався прийняти цю
роботу та оплатити її (розділ 1.
договору).

Як вбачається із п.1.4. Статуту
державного підприємства «Дослідне
господарство «Ізвєстія» Донецької
державної сільськогосподарської
дослідної станції Національної
академії аграрних наук України,
затвердженого Президентом
Національної академії аграрних наук
України 22.01.2014 та зареєстрованого в
реєстрі 24.01.2014, підприємство є
правонаступником майна, землі,
майнових прав та зобов'язань
державного підприємства «Дослідне
господарство «Ізвєстія» НААН».

Аналогічне положення міститься у
Статуті державного підприємства
«Дослідне господарство «Іванівка»
Інституту сільського господарства
Північного Сходу Національної
академії аграрних наук України, огляд
якого був здійснений судом в ході
розгляду справи. Представниками
сторін визнано обставину щодо
правонаступництва відповідача прав та
зобов'язань державного підприємства
«Дослідне господарство «Іванівка»
НААН», а тому в силу ч.1 ст.35
Господарського процесуального кодексу
України вказана обставина може не
доводитися перед судом.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що сторони у
справі є сторонами договору підряду
від 25.07.2011 року.

Згідно з п.3.1. договору стороні
визначили предметом підряду обмолот
зернових культур спеціальною технікою
на посівних площах, належних
відповідачу.

В п.4.1. договору підряду одним із
обов'язків позивача передбачено
негайний початок роботи після
складання та підписання акту
приймання-передачі посіву для про
ведення підрядних робіт, а також
встановлено право підрядника на
отримання оплати в 3-х денний термін з
моменту закінчення виконання
підрядних робіт згідно умов даного
договору.

Як зазначено у п.5.1. договору підряду,
винагорода підрядника складає 350грн. за
кожний гектар обмолоченої площі,
відповідно до двостороннього акту
визначення винагороди підрядника.

Пунктом 6.1. встановлений термін
остаточного розрахунку за даним
договором до 10 серпня 2011 року.

Згідно з п.8.1. договору він набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та діє до моменту його
остаточного виконання.

Договір підписаний представниками
сторін та скріплений печатками сторін.

Аналіз умов договору свідчить, що на
його підставі між сторонами виникли
правовідносини підряду, які
регулюються нормами §1 глави 61
Цивільного кодексу України.

За приписами ст.837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

11 серпня 2011 року сторонами складено та
підписано акт приймання-передачі
посіву для проведення підрядних робіт,
який підтверджує, що замовник передав,
а підрядник прийняв для виконання умов
договору посів зернових: пшениці на
площі 184 гектари, який розташований в
с.Іванівка Борзнянського району
Чернігівської області. Підписи
представників сторін на акті скріплені
також печатками сторін.

11 серпня 2011 року сторонами складено та
підписано акт приймання-передачі
виконаних робіт, в якому відображено,
що підрядником проведено обмолот
посівів ранніх зернових культур, а саме
пшениці, на площі 184га.

Відповідач проти факту виконання
позивачем робіт по вказаному акту
заперечень не надав, доказів, які
спростовують цей факт, суду не
представив.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач виконав прийняті на себе
зобов'язання.

Відповідно до ст.854 Цивільного кодексу
України якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, достроково.

11 серпня 2011 року відповідно до умов
договору сторонами складено та
підписано акт про визначення
винагороди підрядника, в якому
сторонами підтверджено загальна
кількість обмолочених підрядником
площ - 184га, та з урахуванням умов п.5.1.
договору підряду встановлена сума
винагороди підрядника - 64400грн.

Отже, виходячи із умов договору,
зокрема п.5.1. відповідач був
зобов'язаний сплатити позивачу
винагороду за виконані роботи в сумі
64400грн.

В силу ст.193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Аналіз змісту договору підряду
свідчить, що сторонами термін
остаточних розрахунків встановлений
до 10 серпня 2011 року. Разом з тим, в п.5.1.
договору сторонами встановлено, що
винагорода підрядника визначається
двостороннім актом.

Як встановлено судом вище,
двосторонній акт про визначення
винагороди підрядника складений 11
серпня 2011, а відтак остаточний
розрахунок за договором не міг бути
проведений відповідачем в термін до
10.08.2011.

Але, суд приймає до уваги приписи п.4.1.
договору підряду, в якому визначено
право підрядника на отримання оплати в
3-и денний термін з моменту закінчення
виконання робіт.

Підрядні роботи виконані позивачем
11.08.2011, що підтверджується актом
приймання-передачі виконаних робіт.
Тому, з урахуванням умов договору,
викладених у п.4.1., суд приходить до
висновку, що відповідач повинен був
оплатити вартість виконаних робіт в
триденний строк, тобто до 14.08.2011.

Відповідно до ч.1 ст. 251, ч.1 ст.252
Цивільного кодексу строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення, який визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.

В силу ст. 253 Цивільного кодексу України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Крім того, згідно зі ст.254 Цивільного
кодексу України якщо останній день
строку припадає на вихідний, святковий
або інший неробочий день, що
визначений відповідно до закону у
місці вчинення певної дії, днем
закінчення строку є перший за ним
робочий день.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладені
норми та враховуючи, що 14.08.2011
припадало на вихідний день, тому днем
закінчення строку оплати є 15.08.2011.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач у визначений договором
термін прийняті ним роботи не оплатив.
Оплата в сумі 12000грн. за виконані роботи
була проведена відповідачем в 2014 році,
що підтверджується наявними у справі
копіями платіжних доручень №91 від
07.02.14, №200 від 06.03.14, №145097950 від 06.05.14.

Заборгованість по оплаті підрядних
робіт на день звернення позивача до
суду з даним позовом становить 52400грн.

Відповідач не надав суду докази, які
підтверджують факт оплати ним
виконаних робіт в повному обсязі або в
іншому розмірі.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що відповідач свої
зобов'язання по оплаті виконаних робіт
належним чином не виконав,
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 52400грн.

Приймаючи до уваги, що на момент
розгляду справи та вирішення даного
спору відповідачем не надано належних
та допустимих доказів погашення
заборгованості повністю або частково,
суд приходить до висновку, що наявність
заборгованості у сумі 52400грн.
підтверджується матеріалами справи, а
тому вимоги позивача в частині
стягнення 52400грн. заборгованості є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Отже з відповідач на користь позивача
підлягає стягненню 52400грн.

Позивач з посиланням на п.9.2. договору
просить стягнути з відповідача
32747грн.19коп. пені за прострочення
оплати виконаних робіт, яка обчислена
за період з 10.08.2011 по 01.07.2014.

Відповідно до положень ст.ст.610, 611
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Порушення боржником взятих на себе
зобов'язань призводить до настання
певних правових наслідків, які
полягають у застосуванні встановлених
законом та договором мір
відповідальності, зокрема і у сплаті
неустойки.

В силу ст.230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно із ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання, є
пенею.

При цьому ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Аналіз умов договору підряду свідчить,
що сторонами не встановлено строку
нарахування пені, а тому при обчисленні
пені, яка заявляється до стягнення,
позивачем мав бути застосований
встановлений законом шестимісячний
строк, перебіг якого розпочинається з
наступного дня, за днем коли
зобов'язання мало бути виконано, і
припиняється через шість місяців від
початку вказаного строку.

Як вбачається із доданого до заяви про
збільшення розміру позовних вимог
розрахунку пені за прострочення оплати
робіт, нарахування позивачем
здійсненні за період з 10.08.2011 по 01.07.2014.
Але, враховуючи встановлений судом
вище кінцевий строк оплати робіт
(15.08.2011) пеня фактично має
обраховуватись за період з 16.08.2011 по
16.02.2012.

З огляду на вищевикладена, сума пені за
вказаний період становить 5003грн.80коп.

В ході перевірки правильності
нарахування позивачем пені за
прострочення оплати робіт судом
встановлено, що розрахунок відповідає
фактичним обставинам справи, та
здійснений з урахуванням умов договору
та облікової ставки Національного
банку України, яка діяла у період, за
який нараховано пеню.

Відповідно до ч.2 ст.258 Цивільного
кодексу України для вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
встановлена позовна давність в один
рік. Разом з тим, згідно з ч.3 ст.267
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі зробленою до
винесення ним рішення.

Оскільки сторонами у даній справі не
заявлено суду про застосування
позовної давності, суд розглядає спір
в частині стягнення пені без
застосування позовної давності.

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджується факт порушення
відповідачем зобов'язання в частині
своєчасної оплати виконаних позивачем
робіт, суд приходить до висновку, що
вимога позивача має бути задоволена
частково і з відповідача підлягає
стягненню 5003грн.80коп.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню і з відповідача підлягає
стягненню 52400грн боргу та 5003грн.80коп.
пені.

В судовому засіданні відповідачем
подано заяву про відстрочку виконання
рішення до 31 грудня 2014 року. Клопотання
мотивовано сезонним характером роботи
підприємства, наявністю великої
заборгованості перед кредиторами, в
тому числі по заробітній платі. Позивач
проти заявленого клопотання
заперечував, посилаючись на те, що
відповідач не виконує свої
зобов'язання тривалий час. Вказане
клопотання судом відхиляється з
наступних підстав:

За загальним правилом
відстрочка виконання рішення суду
полягає у відкладенні виконанні
рішення до вказаного судом строку, що
за своєю суттю означає зміну строків
виконання рішення. При цьому,
підставою для відстрочки виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять виконання
неможливим.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України саме на
сторони покладено обов'язок доведення
обставин, на які вони посилаються як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач не довів встановленими
засобами доказування, які конкретно
обставини ускладнюють або роблять
неможливим належне виконання рішення
суду. Сезонний характер роботи
підприємства та наявність великої
кредиторської заборгованості за своєю
суттю не є винятковим випадком, що
надає право на відстрочку виконання
рішення. Крім того, суд приймає до
уваги, що відповідачем зобов'язання не
виконуються більш ніж 3 роки, та
враховує, що відстрочка виконання
рішення суттєво зачіпає інтереси
позивача, віддаляючи реальне виконання
рішення.

За таких обставин, суд не
знаходить правових підстав для
задоволення клопотання про надання
відстрочки виконання рішення.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються судом на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.193, 230, 232 Господарського
кодексу України, ст.ст.251, 252, 253, 254, 258, 267,
530, 610, 611, 549, 837, 854 Цивільного кодексу
України, ст.ст.22, 33, 35, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства
«Дослідне господарство «Іванівка»
Інституту сільського господарства
Північного Сходу Національної
академії аграрних наук України,
Чернігівська область, Борзнянський
район, с.Іванівка, вул..Перемоги, 5
(ідентифікаційний код 00729853) на користь
державного підприємства «Дослідне
господарство «Ізвєстія» Донецької
державної сільськогосподарської
дослідної станції Національної
академії аграрних наук України,
Запорізька область, Веселівський
район, с.Широке, вул..Комсомольська, 1
(ідентифікаційний номер 00853317) 52400грн.
боргу, 5003грн.80коп. пені та 1231грн.70коп.
судового збору.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 20 серпня 2014
року.

Суддя
Т.Г. Оленич