ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року Справа № 904/1491/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Остапенка
М.І. (головуючого),

Гончарука
П.А. (доповідача),

Стратієнко
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 28 квітня
2014 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 23 червня 2014
року у справі № 904/1491/14 за позовом
дочірньої компанії "Газ України
"Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" про стягнення суми, -

Встановив:

У березні 2014 року дочірньої компанії
"Газ України "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" з позовом
до міського комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" про стягнення 2072392,51 грн. 3 %
річних за договором № 06/10-2432ТЕ-4 від 20
грудня 2010 року про закупівлю
природного газу за державні кошти,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем рішення господарського
суду Дніпропетровської області у
справі № 23/5005/16791/2011 від 24 січня 2012 року
в частині сплати основного боргу в
розмірі 58367388,96 грн. за вказаним
договором, в зв'язку з чим
заборгованість продовжувала існувати
в період з 14 жовтня 2011 року по 7 грудня
2012 року, за який позивачем було
донараховано зазначену суму.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 28 квітня
2014 року, залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 23 червня 2014
року, позов задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 2072392,51
грн. 3 % річних і 41448 грн. судового збору.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування та порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить
постановлені у справі судові рішення
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
суд вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено попередніми судовими
інстанціями, 20 грудня 2010 року сторонами
укладено договір № 06/10-2432ТЕ-4 про
закупівлю природного газу за державні
кошти, на виконання умов якого позивач
протягом січня-вересня 2011 року
здійснив поставку відповідачу
природного газу на загальну суму
166284402,40 грн., проте, відповідач
розрахувався за нього частково, в сумі
107888304,55 грн., заборгувавши 58367288,96 грн., що
стало підставою звернення позивача до
суду з позовом про стягнення основного
боргу в зазначеному розмірі, 4622559,05 грн.
пені, 912747,60 грн. інфляційних, 853416,15 грн. 3
% річних за період з 21 березня по 30
вересня 2011 року.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області у справі №
23/5005/16791/2011 від 24 січня 2012 року позов
задоволено, стягнуто з відповідача на
користь позивача 58367288,96 грн. основного
боргу, 4622559,05 грн. пені, 912747,60 грн.
інфляційних, 853416,15 грн. 3 % річних за
період з 21 березня по 30 вересня 2011 року
та судові витрати.

Оскільки зазначене судове рішення не
було виконано відповідачем належним
чином і заборгованість продовжувала
існувати, за період з 1 жовтня 2011 року по
7 грудня 2012 року позивачем було
нараховано відповідачу 3 % річних в
розмірі 2073392,51 грн., про стягнення яких
він звернувся з відповідним позовом до
суду.

Розглядаючи заявлені вимоги по суті,
господарський суд першої інстанції,
керуючись нормами ч. 1 ст. 193, ч. 1 ст. 199
Господарського кодексу України, ст.ст.
525, 526, 530, 610 Цивільного кодексу України,
встановивши, що саме лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконано у встановленому
законом порядку, не припиняє
зобов'язальних відносин сторін і не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України сум, дійшов висновку
про обґрунтованість позову,
задовольнивши його в повному обсязі.

З таким рішенням місцевого суду
погодився й апеляційний господарський
суд, залишивши його без змін.

Висновок попередніх судових інстанцій
про наявність правових підстав для
задоволення заявлених позовних вимог є
законним, обґрунтованим, відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам і наявним матеріалам
справи.

Доводи скаржника щодо порушення судами
норм ст.ст. 610, 625 Цивільного кодексу
України, ч. 3 ст. 62, ст. 218 Господарського
кодексу України ґрунтуються на
неправильному тлумаченні та розумінні
зазначених норм права. Аналогічні
доводи були предметом дослідження у
попередній судовій інстанції, яка дала
їм правильну правову оцінку, а тому, не
можуть братися судом касаційної
інстанції до уваги.

З огляду на викладене, постановлені у
справі судові рішення зміні або
скасуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 28 квітня
2014 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 23 червня 2014
року у справі № 904/1491/14 - без змін.

Головуючий
Остапенко М.І.

Судді
Гончарук П.А.

Стратієнко Л.В.