ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2014 р.
Справа № 926/491/14

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

Головуючого - судді:
Данко Л.С.,

Суддів:
Давид Л.Л.,

Якімець Г.Г.

При секретарі судового засідання:
Кіт М.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» від 19.06.2014 р.
(вх. № 01-05/2927/14 від 01.07.2014 р.),

на рішення господарського суду
Чернівецької області від 06 червня 2014
року

у справі № 926/491/14 (суддя М.О.Гурин),

порушеній за позовом

Позивача: Товариства з додатковою
відповідальністю «Інтер-А» (58009, м.
Чернівці, вул. Миколаївська, 36-Н, ),

До відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Боянівка
Імпекс ЛТД» (58009, м. Чернівці, вул.
Миколаївська, 36-Н, ),

До відповідача-2: Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
(03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ),

Про визнання припиненим з 12.07.2010 р.
Договір поруки № 39, укладений 08.08.2008 р.
між Товариством з додатковою
відповідальністю «Інтер-А»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Боянівка Імпекс
ЛТД» та Публічним акціонерним
товариством «Укрсоцбанк», згідно заяви
про уточнення позовних вимог, та
стягнення судового збору.

За участю представників сторін:

Від апелянта/відповідача-2: Авдієнко
О.А. - п/к за довіреністю № 08012-186/84-8-від
03.04.2014 р.,

Від позивача: Купіна В.Ю. - п/к за
довіреністю Вих 0114 від 28.11.2013 р.,

Від відповідача-1: не прибув.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП «Документообіг господарських
судів» від 01.07.2014 р., дану справу
передано на розгляд судді- доповідачу:
Данко Л.С.

Розпорядженням від 02.07.2014 р. у склад
колегії для розгляду справи № 926/491/14
введено суддів Давид Л.Л. та Якімець Г.Г.
(а.с. 132).

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 03.07.2014 р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
від 19.06.2014 р. (вх. № 01-05/2927/14 від 01.07.2014 р.)
прийнято до провадження та судовий
розгляд призначено на 16.07.2014 року (а.с.
133), про що сторони були належним чином,
під розписку, повідомлені:
апелянт/відповідач-2: 08.07.2014 р. -
рекомендованою поштою № 258 (а.с.
134), позивач: 07.07.2014 р. - рекомендованою
поштою № 240 (а.с. 135), відповідач-1:
07.07.2014 р. - рекомендованою поштою №
231 (а.с. 136).

З підстав зазначених в ухвалі
Львівського апеляційного
господарського суду від 16.07.2014 р. (за
клопотанням позивача)(а.с. 153) розгляд
справи відкладено на 13.08.2014 р., про що
сторони були повідомлені у
встановленому законом порядку (а.с.
160-161/зворот).

Представник апелянта/відповідача-2
в судове засідання прибув, надав
пояснення аналогічні викладеним у
апеляційній скарзі, просить скасувати
рішення господарського суду
Чернівецької області від 06.06.2014 року у
справі № 926/491/14 повністю і прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову Товариства з
додатковою відповідальністю
«Інтера-А» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боянівка Імпекс
ЛТД» до Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» про
припинення з 12.07.2010 р. Договору поруки №
39 від 08.08.2008 року.

Представник позивача прибув, через
канцелярію суду подав письмовий Відзив
на апеляційну скаргу від 12.08.2014 р. (вх. №
01-04/4597/14 від 13.08.2014 р.), до відзиву долучив
копії: Витягу з ЄДРПОУ серії АБ № 110145,
довідки з ЄДРЮО та ФОП серії АБ № 110155,
Свідоцтва про державну реєстрацію
серії А00 № 707147, Статуту ТзДВ «Інтер-А»
(нова редакція), просить долучити
подані документи до справи, надав
пояснення аналогічні викладеним у
Відзиві, просить рішення місцевого
суду залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

Відповідач-1 повноважного
представника, повторно, у судове
засідання не забезпечив, через
канцелярію суду подав письмовий Відзив
на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/4596/14 від
13.08.2014 р.), до відзиву долучив копії:
рішення господарського суду
Чернівецької області від 14.07.2014р. у
справі № 926/914-б/14, Статуту ТзОВ
«Боянівка Імпекс ЛТД» (нова редакція),
Витягу з ЄДРПОУ серії АА № 397948, довідки
з ЄДРЮО та ФОП серії АА № 397948, Свідоцтва
про державну реєстрацію серії А00 № 707212,
просить рішення місцевого суду
залишити без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення.

Враховуючи, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом
інтересів, а також, що сторони
своєчасно та належним чином були
повідомлені про день, час та місце
розгляду справи, зокрема, апелянт:
08.07.2014 р. рекомендованою поштою №
258 (а.с. 134), позивач - 07.07.2014 р. - №
240 (а.с. 135), відповідач-1 - 07.07.2014 р. -
№ 231 (а.с. 136), і неприбуття у судове
засідання представника відповідача-1
по справі, не може слугувати підставою
для відкладення розгляду справи.

Судова колегія дійшла висновку
долучити подані сторонами документи
до матеріалів справи, так як вони
досліджувалися судом першої інстанції,
та розглядати апеляційну скаргу за
наявними у справі № 926/491/14 матеріалами
відповідно до статті 75 ГПК України.

Статтею 75 ГПК України визначено, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відтак, неприбуття представника
відповідача-1 у дане судове засідання
не перешкоджає розгляду справи по суті.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 передбачено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки,
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК
України, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні
(правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суду України від
15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Крім того, в ухвалі суду від 16.07.2014 р.
участь повноважних представників
сторін судом обов'язковою не
визнавалася (а. с. 160-161).

З огляду на вищенаведене колегія
суддів не вбачає підстав для
відкладення розгляду апеляційної
скарги по справі № 926/491/14.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Чернівецької області від 06.06.2014 р. по
справі № 926/491/14 слід залишити без змін,
виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 06 червня 2014 р.
по справі № 926/491/14 (суддя М.О.Гурин)
позовні вимоги уточнені задоволено (п. 1
резолютивної частини рішення). Визнано
припиненим з 12.07.2010 р. договір поруки №
39 від 08.08.2008 р. укладений між
Товариством з додатковою
відповідальністю "Інтер-А", Товариством
з обмеженою відповідальністю "Боянівка
Імпекс ЛТД" та Публічним акціонерним
товариством "Укрсоцбанк" (п. 2
резолютивної частини рішення).
Стягнуто з ТзОВ "Боянівка Імпекс ЛТД" на
користь ТзДВ "Інтер-А" 609,00 грн. судового
збору та з ПАТ "Укрсоцбанк" на користь
ТзДВ "Інтер-А" 609,00 грн. судового збору
(п.п. 3 та 4 резолютивної частини
рішення) (а.с. 123, 124-127).

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Чернівецької
області від 06.06.2014 р. у справі № 926/491/14,
апелянт/відповідач-2 (ПАТ "Укрсоцбанк")
звернувся до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, просить рішення суду першої
інстанції від 06.06.2014 р. у справі № 926/491/14
скасувати повністю, ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову ТзДВ «Інтер-А» до ТзОВ "Боянівка
Імпекс ЛТД" та до ПАТ "Укрсоцбанк" про
припинення з 12.07.2010 р. договору поруки №
39 від 08.08.2008 року.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
вказане рішення прийнято з порушенням
вимог чинного законодавства України
та, як стверджує Апелянт, є підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову у позові в повному обсязі.

Так, Апелянт стверджує, що місцевий
господарський суд прийшов до
помилкового висновку про те, що
відповідачами порушені вимоги ч. 1 ст. 559
ЦК України і внаслідок збільшення
обсягу відповідальності позивача, що
стались через укладення договорів про
зміну та доповнення Генерального
кредитного договору та необізнаністю
позивача щодо вказаних змін та
зазначає, що наведені обставини справи
спростовуються Генеральним договором
№ 39 про здійснення кредитування,
відповідно до якого Відповідачу-1 було
надано кредит у вигляді
відновлювальної кредитної лінії в
межах ліміту 3 505 150, 00 доларів США з
встановленням відсоткової ставки 13%
річних у доларах США, а для виконання
зобов'язань за цим договором, 08.08.2008 р.
між відповідачем-2, відповідачем-2 та
позивачем було укладено договір поруки
№ 39, згідно умов якого (п. 1.1.) поручитель
зобов'язувався перед кредитором у
повному обсязі солідарно відповідати
за виконання позичальником зобов'язань
щодо повернення суми кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом, а
також можливих штрафних санкцій, у
розмірі та у випадках передбачених
Генеральним договором № 39 про
здійснення кредитування від 08.08.2008 року
з наступними договорами до нього.

Апелянт/відповідач-2 в апеляційній
скарзі стверджує, що п. 1.2. Генерального
договору № 39 про здійснення
кредитування, в редакції від 08.08.2008
року, тобто на дату укладення Договору
поруки № 39, вказано, що обов'язковому
щорічному перегляду підлягають: умови
кредитування (п. 1.2.1.), що відповідно до
п. 1.2. Договору поруки № 39 в редакції від
08.08.2008 року, тобто на дату укладення
Генерального договору № 39 про
здійснення кредитування поручитель
(Позивач) був ознайомлений з умовами
договорів, якими обумовлене основне
зобов'язання, ніяких заперечень - не
мав, умови договорів розумів, а також,
на думку апелянта, поручителю було
відомо, що в майбутньому можливі зміни
умов кредитування та погоджувався з
цим. Відтак, на думку апелянта, всі
наступні зміни у договори, а саме:
Договір № 1 про зміну умов Генерального
договору № 39 від 07.08.2009 р., яким були
внесені зміни до п. 1 та п. 1.1.
Генерального договору, відповідно до
яких був встановлений ліміт
кредитування в розмірі 3500000,00 доларів
США, з яких ліміт в сумі еквівалентної
1000000,00 доларів США повинен бути
використаний лише у грн.. та, що у
випадку невиконання умов щодо
використання частини ліміту
кредитування лише у грн., підвищуються
відсоткова ставка на 1% як у гривні, так
і в доларах США; Договір № 1 про зміну
договору поруки № 39 від 31.08.2009 р.,
відповідно до якого були внесені зміни
до п. 1.1. договору поруки щодо повної
солідарної відповідальності за
виконання позичальником зобов'язань
щодо повернення суми кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом, а
також можливих штрафних санкцій, у
розмірі та у випадках передбачених
Генеральним договором № 39 про
здійснення кредитування від 08.08.2008 року
з Договором про зміну його умов № 1 від
07.08.2009 р. з наступними договорами до
нього. Апелянт зазначає, що також були
внесені зміни до п. 2.1.1. - змінений ліміт
кредитування в розмірі 3500000,00 доларів
США, з яких ліміт в сумі еквівалентної
1000000,00 доларів США повинен бути
використаний лише у грн.; викладений у
новій редакції п. 2.1.2. щодо сплати
процентів за користування кредитом,
згідно з яким розмір процентної ставки,
а також сплата комісій буде
змінюватись згідно додаткових угод про
внесення змін (доповнень) до договорів,
якими обумовлене основне зобов'язання.

На думку апелянта, уклавши 31.08.2009 р.
Договір № 1 про зміну умов договору
поруки № 39 від 08.08.2008 р. позивач
повністю погодився на будь-які зміни
відсоткової ставки за кредитом, які
будуть здійснюватись у майбутньому, в
т.ч. на підвищення відсоткової ставки
на 1%, тобто без потреби виконання
відповідачами по даній справі п. 3.3.1. та
п. 6.1. Договору поруки № 39 від 08.08.2009р.
щодо письмового повідомлення позивача
про зміну умов договорів, в т.ч. на
підвищення відсоткової ставки на 1%.

Як зазначено в апеляційній скарзі,
12.07.2010 р. між сторонами був укладений
договір № 2 про зміну умов
Генерального договору № 39 про
здійснення кредитування від 08.08.2009 р.,
відповідно до якого, підвищилась
відсоткова ставка з 13% до 14%, через
невиконання відповідачем-1 умов щодо
використання частини ліміту
кредитування лише у гривні, відтак
апелянт вважає, що уклавши 31.08.2009 р.
договір № 1 про зміну умов договору
поруки № 39 від 08.08.2008р. (п. 1) поручитель
також погодився на зміни відсоткової
ставка з 13% до 14%.

Як зазначає апелянт, в подальшому,
неодноразово, вносилися зміни до
Генерального договору № 39 про
здійснення кредитування, проте
внаслідок внесення змін обсяг
відповідальності позивача зменшився, і
реальна сума заборгованості
відповідача-1 за процентами станом на
18.03.2014 р. склала 357045,24 доларів США, та
заявляє, що якщо б процентна ставка за
договором кредиту не змінювалася, а
залишилась на рівні 13% то станом на
18.03.2014 р. заборгованість відповідача-1
за процентами становила б - 549273,37
доларів США, тому вважає висновки суду
про збільшення обсягу
відповідальності позивача на 16396,26
доларів США такими, що не відповідають
дійсності.

Разом з тим, апелянт/відповідач-2
посилається на те, що місцевий суд,
безпідставно, не взяв до уваги факт
укладення між сторонами 05.09.2011 р.
договору № 2 про зміну умов Договору
поруки № 39 від 08.08.2008 р., згідно умов
якого, сторони погодили зміну строку
повернення кредиту і, на думку
апелянта, укладення зазначеного
Договору № 2 сторони визнали дійсними
умови Договору поруки № 39 від 08.08.2008 р.
та, відповідно, позивач не заперечував
проти його чинності.

Скаржник заперечує той факт, що позивач
дізнався про своє порушене право лише в
березні 2014 р. із листа відповідача-1,
оскільки позивач та відповідач-1, як
юридичні особи, знаходяться за однією
і тією ж юридичною та фактичною
адресою; засновником обох юридичних
осіб є одна і та ж особа ОСОБА_6, який, є
директором відповідача-1, володіє,
згідно Статуту 100% статутного капіталу
Товариства позивача, «отже він в своїй
особі і є вищим органом управління ТзДВ
«Інтер-А» (Позивача)» (глава 8 Статуту
позивача), відтак апелянт вважає, що до
його відання (вищого органу управління)
відносяться питання про прийняття
рішень про надання товариством
поручительств за зобов'язаннями третіх
осіб, затвердження будь-яких договорів
та набуття зобов'язань (п/п «е» п. 8.4.2.
Статуту з урахуванням обмежень,
встановлених ст. 8.1.2. Статуту, тому
підписуючи, як директор ТзОВ «Боянівка
Імпекс ЛТД» (відповідач-1) зміни до
кредитного договору, ОСОБА_6 будучи
одночасно і вищим органом управління
позивача був повністю обізнаний про ці
зміни, отже і Позивач як юридична особа
знав про внесення змін до кредитного
договору.

Апелянт/відповідач-2 звертає увагу суду
на те, що на час пред'явлення Позивачем
позову, до нього, з боку Відповідача-2,
не вживались жодні заходи щодо
примушення до виконання зобов'язань
забезпечених порукою, відтак, на думку
апелянта, відсутні підстави
стверджувати про порушення прав
останнього зі сторони Відповідача-2.

Крім того, як стверджує скаржник,
Договір поруки № 39 у зміненій
погодженій сторонами редакції
відповідно до Договору № 1 від 31.08.2009 р.
про зміну умов договору поруки № 39,
містить застереження про те, що всі
спори підлягають розглядові у постійно
діючому Третейському суді при
Асоціації українських банків, відтак,
місцевий суд, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80
ГПК України мав припинити провадження
у даній справі, однак клопотання
відповідача-2 в цій частині, місцевим
судом було відхилено.

Колегією суддів встановлено, що
Позивач (Товариство з додатковою
відповідальністю «Інтер-А», скорочене
найменування: ТДВ «Інтер-А») є
юридичною особою, місцезнаходження
юридичної особи: п. і. 58009, Чернівецька
область, м. Чернівці, Першотравневий
район, вул. Миколаївська, будинок 36-Н,
йому присвоєно ідентифікаційний код
(ЄДРПОУ): 30311635, що підтверджується
Витягом з ЄДРПОУ серії АБ № 110145,
довідкою з ЄДРЮО та ФОП серії АБ № 110155,
Свідоцтвом про державну реєстрацію
серії А00 № 707147, Статутом ТзДВ «Інтер-А»
(нова редакція), зареєстрований у
встановленому законом порядку 13.10. 2006 п.
номер запису: 2002026 (докази - в
матеріалах справи).

Відповідач - 1: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Боянівка
Імпекс ЛТД», скорочене найменування:
ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД») є юридичною
особою, місцезнаходження юридичної
особи: п. і. 58009, Чернівецька область, м.
Чернівці, Першотравневий район, вул.
Миколаївська, 36-Н, йому присвоєно
ідентифікаційний код (ЄДРПОУ) 31620929, що
підтверджується Статутом ТзОВ
«Боянівка Імпекс ЛТД» (нова редакція),
який зареєстровано 01.11.2006 р. № запису:
2002025, Витягом з ЄДРПОУ серії АА №
397948, довідкою з ЄДРЮО та ФОП серії АА №
397948, Свідоцтвом про державну
реєстрацію серії А00 № 707212.

Відповідач-2: Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» є юридичною
особою, місцезнаходження юридичної
особи: п. і. 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29,
йому присвоєно ідентифікаційний код
(ЄДРПОУ) 00039019.

Як вбачається з матеріалів даної
справи позивач (ТзДВ «Інтер-А») 27.03.2014 р.
за вхідним № 491 подано позов
господарському суду Чернівецької
області до відповідача-1: ТзОВ
«Боянівка Імпекс ЛТД», відповідача-2:
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про визнання припиненим з
20.07.2010 р. договору поруки № 39 укладеного
між ТзДВ «Інтер-А», ТзОВ «Боянівка
Імпекс ЛТД» та ПАТ «Укрсоцбанк» та про
стягнення судових витрат ( а.с. 5-6).

12.05.2014 р. за вхідним № 2239 Позивачем, в
порядку статті 22 ГПК України, подано
заяву про уточнення позовних вимог,
просить суд, визнати припиненим з 12.07.2010
р. договір поруки № 39, укладений 08.08.2008
р. між Товариством з додатковою
відповідальністю «Інтер-А»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Боянівка Імпекс
ЛТД» та Публічним акціонерним
товариством «Укрсоцбанк» (а.с. 98-99).

Вказана заява Позивача про уточнення
позовних вимог була прийнята місцевим
господарським судом до розгляду (п. 1
резолютивної частини ухвали
господарського суду Чернівецької
області від 12 травня 2014 р. по справі №
926/491/14) та розгляд справи відкладено
(а.с. 106).

Як встановлено місцевим господарським
судом, 08.08.2008 р. між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Укрсоцбанк")
(Сторона-1, Кредитор - за договором), та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Боянівка Імпекс ЛТД"
(Сторона-2, Позичальник - за договором)
було укладено Генеральний договір № 39
про здійснення кредитування від 08.08.2008
р., за яким останньому було надано
грошові кошти у тимчасове користування
в межах максимального ліміту 3505150,00
доларів США (п. 1.1. Генерального
договору) із відсотковою ставкою за
користування кредитом 18 відсотків
річних в гривнях та 13 відсотків річних
в доларах США (а.с. 14-18, 65-69).

08.08.2008 р. між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк" (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк") (Сторона-1, Кредитор - за
договором), Товариством з обмеженою
відповідальністю "Боянівка Імпекс ЛТД"
(Сторона-2, Позичальник - за договором)
та Товариством з додатковою
відповідальністю "Інтер-А" (Сторона-3,
Поручитель - за договором) укладено
Договір поруки № 39 (далі за текстом -
Договір поруки) (а.с. 11-12).

Вищезазначені договори укладені
сторонами у письмовій формі єдиного
документа, підписані повноважними
представниками Сторін, їх підписи
засвідчено печатками сторін, що
відповідає приписам сст. 181 ГК України,
ст. ст. 207, 208 ЦК України.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного
Договору поруки, Поручитель
зобов'язався перед Кредитором у
повному обсязі солідарно відповідати
за виконання Позичальником зобов'язань
щодо повернення суми кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом, а
також можливих штрафних санкцій, у
розмірі та у випадках, передбачених
Генеральним договором № 39 про
здійснення кредитування від 08.08.2008 р. з
наступними додатковими договорами до
нього.

Пунктом 3.3.1. Договору поруки № 39 від
08.08.2008 р. передбачено, що Кредитор
зобов'язаний, до моменту виконання
забезпеченого порукою зобов'язання, не
змінювати умов Договору кредиту без
попереднього письмового погодження
Поручителя.

Пункт 6.1. Договору поруки № 39 від 08.08.2008
р. встановлює, що усі повідомлення за
цим Договором будуть вважатись
зробленими належним чином, у випадку
якщо вони здійснені у письмовій формі
та надіслані рекомендованим листом,
кур'єром, телеграфом, або вручені
особисто за зазначеними адресами
сторін. Датою отримання таких
повідомлень буде вважатись дата їх
особистого вручення або дата поштового
штемпеля відділу зв'язку одержувача.

07.08.2009 р. між Публічним акціонерним
товариством "Укрсоцбанк" (Сторона-1,
Кредитор - за договором) та ТзОВ
"Боянівка Імпекс ЛТД" (Сторона-2,
Позичальник - за договором) було
укладено Договір № 1 про зміну умов
Генерального договору № 39 про
здійснення Кредитування від 08.08.2008 р.
(а.с. 72-73), яким були внесені зміни до п. 1
та п. 1.1. Генерального договору № 39 від
08.08.2008 р., відповідно до яких був
встановлений ліміт кредитування в
розмірі 3 500 000,00 доларів США, з яких
ліміт в сумі еквівалентної 1 000000,00
доларів США повинен бути використаний
лише у гривні та, що у разі невиконання
умов щодо використання частини ліміту
кредитування в сумі, яка еквівалентна 1
000 000,00 доларів США по курсу НБУ на
момент укладення цієї угоди лише в
гривні, «підвищити відсоткову в
гривні та доларах США ставку на 1% (один)
відсоток».

Поручитель (Товариство з додатковою
відповідальністю "Інтер-А") не приймав
участі в укладенні зазначеного
Договору № 1 про зміну умов
Генерального договору та не є стороною
цього Договору.

12.07.2010 р. між Публічним акціонерним
товариством "Укрсоцбанк" (Сторона-1,
Кредитор - за договором) та ТзОВ
"Боянівка Імпекс ЛТД" (Сторона-2,
Позичальник - за договором) було
укладено Договір № 2 про зміну умов
Генерального договору № 39 про
здійснення Кредитування від 08.08.2008 р.,
відповідно до умов якого, Сторони 1 та 2
за цим Договором, домовились змінити
відсоткову ставку за користування
кредитом з 13 відсотків річних в доларах
США на 14 відсотків в доларах США
(підняття відсоткової ставки в доларах
США на 1% (один) відсоток відбулось у
зв'язку з невиконанням Позичальником
умови щодо використання частини ліміту
кредитування в сумі, яка еквівалентна
1000000,00 доларів США, в гривні)(п. 1.1.
Договору № 2 про внесення змін до
Генерального договору) (а.с. 21 та а.с. 74).

Поручитель не приймав участі в
укладенні Договору № 2 про внесення
змін до Генерального договору та не є
стороною цього Договору.

Доказів того, що Поручитель (Товариство
з додатковою відповідальністю
"Інтер-А") надав згоду (погодження) на
внесення зазначених змін та доповнень
до Генерального договору № 39 про
здійснення кредитування від 08.08.2008 р. на
виконання вимог п.п. 3.3.1 та 6.1. Договору
поруки № 39 від 08.08.2008 р., Позивачем
відповідно до приписів ст. 4-3 ГПК
України, в т.ч. на вимогу суду (ухвали
господарського суду Чернівецької
області від 22.04.2014 р., від 12.05.2014 р. по
даній справі (а.с. 50-51, 106) - не надано. В
матеріалах справи такі докази
відсутні.

Як встановлено місцевим господарським
судом, про внесення змін та доповнень
до Генерального договору № 39 про
здійснення кредитування від 08.08.2008р. в
частині зміни відсоткових ставок за
користування кредитом Позивач
дізнався із листа ТзОВ "Боянівка Імпекс
ЛТД" № 0051 від 14.03.2014 р. (а.с. 63).

Доводи апелянта/відповідача-2 (ПАТ
"Укрсоцбанк") зазначені в апеляційній
скарзі про те, що позивачу - ТзДВ
"Інтер-А" було й раніше відомо про
внесення вказаних змін до кредитного
договору, оскільки власником
(засновником, учасником) обох
підприємств (ТзДВ «Інтер-А» та ТзОВ
«Боянівка Імпекс ЛТД» є одна ті таж
сама особа (ОСОБА_6), колегією суддів не
беруться до уваги з огляду на таке.

Статтею 65 Господарського кодексу
України визначено, що власник здійснює
свої права щодо управління
підприємством безпосередньо або через
уповноважені ним органи відповідно до
статуту підприємства чи інших
установчих документів.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу
України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону.

Як встановлено місцевим господарським
судом та вбачається з матеріалів даної
справи, Договір поруки № 39 від 08.08.2008
року був укладений ТзДВ "Інтер-А" в
особі директора Горди І.О., що не
заперечується апелянтом, який,
відповідно до відомостей з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців вважається
керівником та особою, уповноваженою
вчиняти юридично значимі дії від ТзДВ
"Інтер-А" й на даний час. Слід зазначити,
що ТзДВ "Інтер-А", як юридична особа,
володіє самостійною та окремою від
власних засновників (учасників)
праводієздатністю.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що при цьому відсутні
правові підстави для ототожнення прав
і обов'язків юридичної особи - ТзДВ
"Інтер-А" та юридичної особи - ТзОВ
"Боянівка Імпекс ЛТД" за ознакою
належності часток в статутному
капіталі обох господарських товариств
одній фізичній особі, оскільки, в силу
установчих документів вказаних
юридичних осіб, поточне управління
діяльністю кожного з них здійснює не
засновник, а директор, який
призначається вищим органом
управління товариства (розділ 8 Статуту
ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» (нова
редакція), який зареєстровано в
установленому законом порядку 01.11.2006 р.
номер запису: 2002025 та розділ 8
Статуту ТзДВ «Інтер-А (нова редакція)
який зареєстровано в установленому
законом порядку 13.10.2006 р. номер запису:
2002026)(докази - в матеріалах справи).

За таких обставин відсутні правові
підстави стверджувати про те, що
обізнаність органів управління
Позичальника в певних обставинах,
зокрема, щодо укладення 12.07.2010 р. між ПАТ
"Укрсоцбанк" та ТзОВ "Боянівка Імпекс
ЛТД" Договору № 2 про зміну умов
Генерального договору № 39 про
здійснення кредитування від 08.08.2008 р. в
частині збільшення відсоткової ставки
на 1% за користування коштами кредиту,
тягне за собою обізнаність про це
органів управління Поручителя (ТзДВ
"Інтер-А").

За приписами Глави 7 Цивільного
кодексу України, юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями.

Учасник (засновник) юридичної особи не
відповідає за зобов'язаннями юридичної
особи, а юридична особа не відповідає
за зобов'язаннями її учасника
(засновника), крім випадків,
встановлених установчими документами
та законом (ст. 96 ЦК України).

Установчими документами (Статутами)
вищевказаних двох юридичних осіб (ТзОВ
"Боянівка Імпекс ЛТД" та ТзДВ "Інтер-А")
не передбачено відповідальності
учасників (засновників) за
зобов'язаннями юридичних осіб, так
само, не передбачено відповідальності
юридичних осіб за зобов'язаннями її
учасника (засновника).

Відповідно до частини 1 ст. 101 ЦК
України, засновники установи не беруть
участі в управлінні нею.

Управління установою здійснюється її
органами управління, які створюються
відповідно до чинного законодавства
України, що передбачено ст.ст. 97-101 ЦК
України.

Як вбачається з матеріалів даної
справи та встановлено місцевим
господарським судом, Відповідач-1 не
надав суду жодних доказів повідомлення
про укладення вказаного Договору № 2
про зміну умов Генерального договору №
39 про здійснення кредитування від
08.08.2008 р. в частині збільшення
відсоткової ставки на 1% за
користування коштами кредиту ТзДВ
"Інтер-А" як юридичну особу, та/або
уповноважених на це органів ТзДВ
"Інтер-А" та не навів доводів в
підтвердження тверджень про їх
обізнаність в цьому. Аналогічне
стверджується Відповідачем-1 у Відзиві
на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/4596/14 від
13.08.2014 р.) та Відзиві Позивача на
апеляційну скаргу (вх. № 01-04/4597/14 від
13.08.2014 р.) по даній справі.

Не надав таких доказів у справу
Апелянт/відповідач-2 по справі.

Відповідно, відсутні підстави
стверджувати, що Позивачу до 14.03.2014 р.
було відомо про внесення вказаних вище
змін до Генерального договору № 39 про
здійснення кредитування від 08.08.2008 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.12.2010 р. між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк" (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк"(Сторона-1, Кредитор) та ТзОВ
"Боянівка Імпекс ЛТД" (Сторона-2,
Позичальник) укладено Договір № 3 про
зміну умов Додаткового договору про
надання відновлювальної кредитної
лінії № 2 від 08.08.2008 року до
Генерального договору № 39 про
здійснення кредитування №39 від 08.08.2008
р. та змінено відсоткову ставку в
доларах США за користування кредитом з
14 відсотків на 13 відсотків річних (а.с.
76-91).

Таким чином, річна відсоткова ставка за
користування кредитом зросла, у період
з 13.07.2010 р. по 30.12.2010 р., на 1 відсоток,
відтак колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що відповідно це призвело
до збільшення обсягу відповідальності
Поручителя - ТзДВ "Інтер-А".

Згідно розрахунку наданого позивачем
(а.с. 93-95), сума, на яку збільшилась
відповідальність поручителя ТзДВ
"Інтер-А", за вказаний вище період (з
13.07.2010 р. по 30.12.2010 р.) на 1 відсоток, а
сума, на яку із вказаними вище змінами
до Генерального договору, збільшилась
відповідальність Поручителя (ТзДВ
«Інтер-А»), відповідно становить 16396,26
доларів США.

Посилання апелянта/відповідача-2 (ПАТ
"Укрсоцбанк") на пункти 1.1. та 1.2.
Договору поруки від 08.08.2008 р. не може
бути прийнято судом до уваги, оскільки
зазначена в Договорі поруки умова про
розповсюдження на Поручителя обставин,
що виникають із Кредитного договору,
при внесенні до нього змін, не звільняє
сторони основного зобов'язання від
узгодження цих змін із поручителем,
адже Договором поруки (п. 3.3.1.) Сторонами
чітко передбачено, що такі зміни
проводяться за попереднім письмовим
погодженням Поручителя, а як
вбачається з матеріалів даної справи,
докази такого узгодження відсутні.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 345 Господарського
кодексу України, кредитні операції
полягають у розміщенні банками від
свого імені, на власних умовах та на
власний ризик залучених коштів
юридичних осіб (позичальників) та
громадян. Кредитними визнаються
банківські операції, визначені як такі
законом про банки і банківську
діяльність.

Кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу
України, передбачено, що за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтями 546 та 548 Цивільного кодексу
України, визначено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 553 Цивільного кодексу
України, за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Частиною 1 ст. 559 Цивільного кодексу
України, передбачено, що порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу
України, способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 20 Господарського
кодексу України, якою визначено
способи захисту прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів.

Стаття 20 Господарського кодексу
України встановлює, що права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом; відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

В статті 16 Цивільного кодексу України
дійсно визначено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Спосіб захисту, не передбачений в
Цивільному кодексі України, має бути
встановлений договором або законом.

У випадку невизнання кредитором права
поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559
Цивільного кодексу України на
припинення зобов'язання за договором
поруки, таке право підлягає захисту
судом за позовом поручителя шляхом
визнання його права на підставі п. 1 ч. 2
ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідна правова позиція викладена
Верховним Судом України у постанові
від 21 травня 2012 року (справа №6-20цс11).

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної у
постанові від 20.02.2013 р. № 6-172цс12, до
припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Доводи апелянта/відповідача-2
(ПАТ"Укрсоцбанк") щодо « зменшення
загалом обсягу відповідальності
Поручителя », у зв'язку із внесеними до
кредитного договору змінами після
12.07.2010 р., судом до уваги не беруться,
оскільки дані зміни не є наслідком
внесених 12.07.2010 року сторонами змін до
Генерального договору про здійснення
кредитування № 39 від 08.08.2008 р., такі
правочини не є взаємопов'язаними, тобто
сторони не мали на меті усунути,
допущенні порушення прав та інтересів
поручителя. Зміна ж забезпеченого
порукою зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя, призводить до припинення
поруки, незалежно від внесених в
подальшому сторонами змін до
забезпеченого порукою зобов'язання, в
частині зменшення обсягу
відповідальності - зміни відсоткових
ставок за користування кредитом.

Апелянт/відповідач-2 в апеляційній
скарзі стверджує, що даний спір повинен
розглядатися в постійно діючому
Третейському суді при Асоціації
українських банків за адресою: 02001, м.
Київ, вул. М. Раскової, 15… відповідно до
п. 5.1. Договору поруки № 39 у зміненій
редакції відповідно до договору № 1 від
31.08.2009 р. про зміну умов Договору поруки
№ 39 від 08.08.2008 р., і, на думку апелянта,
місцевий суд, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80
ГПК України мав припинити провадження
у даній справі, тому вважає відхилення
судом в цій частині клопотання
відповідача-2 (а.с. 34) безпідставним.

Вказане твердження апелянта є
помилковим.

Згідно з положеннями частини першої
статті 124 Конституції України
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Суд, здійснюючи
правосуддя, забезпечує захист
гарантованих Конституцією України та
законами України прав і свобод людини і
громадянина, прав і законних інтересів
юридичних осіб, інтересів суспільства
і держави (підпункт 4.1. пункту 4
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 15-рп/2004.
Тому в контексті статті 55 Конституції
України, органи судової влади
здійснюють функцію захисту майнових і
немайнових прав та охоронюваних
законом інтересів фізичних або
юридичних осіб у сфері цивільних і
господарських правовідносин.

В частині першій статті 8 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» передбачено, що ніхто не може
бути позбавлений права на розгляд його
справи в суді, до підсудності якого
вона віднесена процесуальним законом.

Постановою пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 13 «Про внесення змін і доповнень до
деяких постанов пленуму Вищого
господарського суду України» було
доповнено новим абзацом п. 4.2.3.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», згідно якого,
господарському суду слід мати на увазі,
що третейська угода про передання
спору на розгляд третейського суду не є
відмовою від права на звернення до
суду, а є одним із способів реалізації
права на захист своїх прав.

Отже, з урахуванням наведеного, право
на звернення до суду за захистом своїх
прав передбачено Конституцією України
і не може бути заперечене, а розгляд
спору в третейському суді є правом
сторін та реалізується шляхом
взаємного погодження вказаного
питання між сторонами.

З огляду на наведене, ТзДВ «Інтер-А»
скористалося своїм конституційним
правом на звернення до господарського
суду щодо розгляду вказаного спору у
справі № 926/491/14 та заперечує щодо його
розгляду в третейському суді (а.с. 40-41).

Інші доводи апелянта наведені в
апеляційній скарзі колегією суддів до
уваги не приймаються, оскільки вони не
спростовують встановлених місцевим
господарським судом обставин справи,
що лягли в основу оскаржуваного
рішення, є виключно суб'єктивною думкою
апелянта та спростовуються
матеріалами даної справи.

Слід зазначити, що постанова
господарського суду Чернівецької
області від 14 липня 2014 р. по справі №
926/914-б/14 про порушення справи про власне
банкрутство ТзОВ «Боянівка Імпекс ЛТД»
(долучена до Відзиву на апеляційну
скаргу), якою визнано банкрутом
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Боянівка Імпекс
ЛТД» та відкрито ліквідаційну
процедуру строком на 4 місяці, тобто до
14.11.2014 р., призначено ліквідатора
банкрута, тощо, не підтверджує факту
припинення цієї юридичної особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України,
юридична особа є такою, що припинилася,
з дня внесення до єдиного державного
реєстру запису про її припинення. Такі
докази в матеріалах справи відсутні.

За приписами статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

При вирішення даного спору судом
приймається до уваги те, що під
належністю доказу розуміється
наявність об'єктивного зв'язку між
змістом судових доказів і фактами, що є
об'єктом судового дослідження.
Належними слід визнавати докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Виходячи із змісту ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Судом з достовірністю встановлено, що
відповідачі - 1 та 2 в порушення умов
договору поруки, без згоди поручителя,
внесли зміни до кредитного договору
про зміну зобов'язання, зокрема зміну
відсоткової ставки за користування
кредитом, що призвело до збільшення
обсягу відповідальності як боржника,
так і поручителя у зв'язку з чим,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що позовні вимоги позивача
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

У процесі апеляційного перегляду
справи не виявлено інших фактичних
обставин, що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку, апеляційну скаргу
апелянта/відповідача-2 слід залишити
без задоволення, рішення
господарського суду Чернівецької
області від 06 червня 2014 року у справі №
926/491/14 - без змін.

Судовий збір за перегляд ухвали
місцевого суду в апеляційному порядку
покласти на апелянта/відповідача-2.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 99, 101, 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Чернівецької області від 06 червня 2014
року у справі № 926/491/14 - залишити без
змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору
за перегляд ухвали місцевого суду в
апеляційному порядку покласти на
апелянта/відповідача-2.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути
господарському суду Чернівецької
області.

Головуючий суддя
Данко Л.С.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Якімець Г.Г.

В судовому засіданні 13.08.2014 р.
оголошено резолютивну частину
постанови. Повний текст постанови
складено та підписано 14.08.2014 р.