номер провадження справи 32/54/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2014
Справа № 908/1879/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова Компанія "УНІКА"
(01032, м. Київ, вул.
Саксаганського, буд. 70-А)

до відповідача Відкритого
акціонерного товариства "Запорізький
металургійний комбінат "Запоріжсталь"
(69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 72)

про стягнення 190 839,13 грн.

Суддя Н.А. Колодій

Представники:

Від позивача не з'явився

Від відповідача Ніколенко М.М.,
довіреність № 3124 від 25.12.2013 р.

Суть
спору:

03.06.2014 р. до господарського суду
Запорізької області звернулось
Приватне акціонерне товариство
"Страхова Компанія "УНІКА" з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
"Запорізький металургійний комбінат
"Запоріжсталь" про стягнення
190839,13 грн. збитків.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 05.06.2014 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/1879/14,
присвоєно справі номер провадження
32/54/14, з призначенням судового
засідання на 23.07.2014 р.

Поштові повідомлення свідчать, що
сторони належним чином повідомлені про
дату, час і місце проведення судового
засідання.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 23.07.2014 р. за
клопотанням відповідача на підставі ч.
3 ст. 69 ГПК України процесуальний строк
вирішення спору у справі № 908/1879/14
судом продовжений на п'ятнадцять днів
та розгляд справи було відкладено на
06.08.2014 р.

Позивач в судове засідання 06.08.2014 р. не
з'явився, надіслав на адресу суду
клопотання про розгляд справи без
участі його представника, про відмову
від позову не заявив, заявлені вимоги
підтримав в повному обсязі з підстав,
наведених у позовній заяві та
обґрунтовує їх ст. ст. 993, 1166, 1187
Цивільного кодексу України, ст. 27
Закону України "Про страхування",
Постановою Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 р.

Відповідач проти позову заперечує та
просить відмовити ПАТ "Страхова
компанія УНІКА" у задоволенні позову з
підстав, викладених у відзиві (відзив
долучений до матеріалів справи).

За письмовим клопотанням
представників сторін судове засідання
велось без застосування технічних
засобів фіксації судового процесу.

Судовий процес завершено 06.08.2014 р.
оголошенням вступної та резолютивної
частин рішення суду.

Розглянувши матеріали та
фактичні обставини справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
представника позивача та відповідача,
суд -

ВСТАНОВИВ:

30.05.2013 року між Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія "УНІКА"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ДІПІ Транс" були
укладені Договори добровільного
комплексного страхування на
транспорті № 006131/4095/000001 та № 006131/4095/000002,
за якими ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА"
було застраховано майнові інтереси,
пов'язані з експлуатацією автомобілів
марки "Вольво", державний номер НОМЕР_1
та марки "Вольво, державний номер
НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про
страхування" договір страхування - це
письмова угода між страхувальником та
страховиком, за якою страховик бере на
себе зобов'язання у разі настання
страхового випадку виплатити страхову
суму або відшкодувати завданий збиток
у межах страхової суми страхувальнику
чи іншій особі, визначеній
страхувальником, або на користь якої
укладено договір страхування, а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені терміни та виконувати інші
умови договору.

Статтею 1172 ЦК України передбачає, що
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду завдану їх співробітником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

У відповідності зі ст. 993 ЦК України і
ст. 27 Закону України „Про страхування"
до страховика, що виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, страхувальник
( чи інша особа, що одержала страхове
відшкодування) має до особи,
відповідальної за заподіяні збитки.

Відділом ДАІ м. Запоріжжя була складена
Довідка за фактом
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 22.08.2013 р. на території заводу ВАТ
"Запоріжсталь" у тупику № 21
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю транспортних засобів марки
"Вольво", державний номер НОМЕР_1 та
марки "Вольво", державний номер НОМЕР_2,
а також рухомого складу залізниці (з
причепом) ТГМ 41235, номерний знак 80, під
керуванням водія ОСОБА_3, який працював
машиністом у ВАТ "Запорізький
металургійний комбінат "Запоріжсталь".

Відповідно до Постанови
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 13.09.2013 р. встановлено, що 22 серпня 2013
р. о 12 годин 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи
тепловозом ТГМ 41235, номерний знак 80,
рухаючись заднім ходом скоїв наїзд на
автомобілі марки "Вольво", державний
номер НОМЕР_1 з напівпричепом Воdex, д.н
НОМЕР_3.

Вказаною постановою провадження
по справі про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_3 про
притягнення його до адміністративної
відповідальності було закрито, у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення.

Як стверджує позивач, 23.08.2013 року
страховик (позивач) отримав заяви
страхувальника ("ДІПІ Транс") про
виплату страхового відшкодування.

З метою встановлення вартості
матеріальної шкоди, ПрАТ "Страхова
компанія "УНІКА" було замовлено
проведення оцінки вартості майнової
шкоди, завданої власнику оцінювачу -
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

Згідно зі Звітом про оцінку вартості
майнової шкоди, завданої власнику №
38/08/13 від 10.09.2013 р., складеного
оцінювачем СПД ФОП "ОСОБА_4.",
встановлено, що вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу "Вольво",
державний номер НОМЕР_1, складає 44552,54
грн. (включаючи витрати на оплату
послуг евакуатора у розмірі 2000 грн.).

Вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу "Вольво",
державний номер НОМЕР_2, складає 142286,59
грн. (включаючи витрати на оплату
послуг евакуатора у розмірі 2000 грн.), що
підтверджується Звітом № 40/09/09 від
13.09.2013 р. складеного оцінювачем СПД ФОП
"ОСОБА_4.".

На підставі умов Договору страхування,
наданих страхувальником документів та
Страхових актів № 00123851 та № 00123847 від
17.09.2013 р., позивачем розрахована та
згідно платіжних доручень № 032796 від
19.09.2013 р. (в сумі 46552,54 грн.) та № 032643 від
18.09.2013 р. (в сумі 144286,59 грн.) виплачені
суми страхового відшкодування. Подію,
що сталася 22.08.2013 р. кваліфіковано як
страховий випадок.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3, який керував
тепловозом ТГМ 41235, під час ДТП,
перебував в трудових відносинах з
Відкритим акціонерним товариством
"Запорізький металургійний комбінат
"Запоріжсталь" (відповідачем у справі),
31.10.2013 р. позивачем на адресу
відповідача були направлені претензії
(вих. № 05234 та № 05235) про сплату суми
144286,59 грн. та 46552,54 грн. в порядку
регресу.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо ) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання чи
збереження якого створює підвищену
небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної і
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Із врахуванням наведеного та керуючись
ст.27 Закону України від 07.03.1996р. №85/96-ВР
«Про страхування», ст. 993 ЦК України,
позивач вважає , що до нього, як
страховика який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідач відмовся в добровільному
порядку відшкодувати позивачу
матеріальні збитки.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, заслухавши
пояснення представника відповідача,
суд вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників.

Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, у тому числі щодо
відшкодування кредиторові або іншій
особі збитків (шкоди), є зобов'язання,
які виникають з угод або в наслідок
заподіяння шкоди, що передбачено ст. 11
ЦК України.

Згідно з приписами ст. 16 ЦК України
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є відшкодування
збитків (шкоди).

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Притягнення до господарсько-правової
відповідальності можливе лише при
наявності всіх передбачених законом
умов, їх сукупність утворює склад
господарського правопорушення, який є
підставою господарсько - правової
відповідальності.

Статтею 218 ГК України визначено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Стаття 22 ЦК України передбачає, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку із знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); та доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України
притягнення учасника господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання до цивільно-правової
відповідальності у вигляді стягнення
збитків можливе лише за наявності
певних, передбачених законом умов. Їх
сукупність утворює склад цивільного
правопорушення, який і є підставою
цивільно-правової відповідальності.

Згідно ст. 1166 ЦК України, шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі собою, яка її завдала.

Згідно з положеннями частини 1 ст. 614 ЦК
України майнову відповідальність несе
особа, яка порушила зобов'язання, лише
за наявності її вини (умислу або
необережності), крім випадків,
встановлених договором або законом.

У відповідності до вимог п. 4 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків.

Таким чином, виходячи з загальних
принципів цивільного права для
застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: 1) протиправної
поведінки; 2) наявності збитків; 3)
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками; 4)
вини.

У спорах про стягнення збитків (шкоди)
позивач доводить наявність трьох
складових: наявність збитків (шкоди),
протиправність поведінки особи, яка
завдала збитків (шкоди), причинний
зв'язок між ними, а відповідач доводить
відсутність своєї вини.

Відсутність хоча б одного з
вищевказаних елементів, які утворюють
склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання ним взятих на себе
зобов'язань, оскільки в даному випадку
його поведінка не може бути
кваліфікована як правопорушення.

З аналізу наведеного слідує, що вимога
про відшкодування збитків може
пред'являтися виключно у разі, якщо
збитки є результатом порушення права і
виключно до особи, яка це право
порушила.

В постанові Пленуму Верховного суду
України № 6 від 27.03.1992 р. "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" (з
наступними змінами та доповненнями) та
в роз'ясненнях президії Вищого
арбітражного суду України №
02-5/215 від 01.04.1994 р. "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" (з наступними
змінами та доповненнями) зазначається,
що шкода підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її
заподіяла, за умови, що дії останньої
були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

З матеріалів справи вбачається, що
настання дорожньо - транспортної
пригоди підтверджується довідкою №
9252038 ВДАІ Заводського РВ м. Запоріжжя
від 30.08.2013 р. В довідці було зазначено,
що дорожня -транспортна пригода
сталася внаслідок порушення ОСОБА_3
правил маневрування, п. 10.9. Правил
дорожнього руху, затверджених
постанвою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р., зав
споєння якої складено протокол про
адміністративне правопорушення серії
АА 2 № 884662 за ст. 124 КупАП.

Відповідно до ст. 221 КУпАП судді
районних судів розглядають справи про
адміністративні правопорушення,
передбачені ст. 124 КпАП України.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 13.09.2013 р. по справі
№ 331/6916/13-п суд провадження по справі
про адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_3 про притягнення його
до адміністративної відповідальності
за ст. 124 КУпАП закрив на підставі п. 1 ч.1
ст. 247 КУпАП, через відсутність в його
діях події і складу адміністративного
правопорушення.

В постанові зазначено, що обовязковою
ознакою обєктивної сторони
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП є порушення Правил дорожнього
руху. Але під час розгляду справи
встановлено, що ОСОБА_3 під час
керування тепловозу не було допущено
порушень Правил дорожнього руху,
оскільки п. 10.9 зазначений в протоколі
не має відношення до даної ситуації
оскільки, визначає, що під час руху
транспортного засобу заднім ходом
водій не повинен створювати небезпеку
або перешкоди іншим учасникам руху, для
забезпечення безпеки руху він при
необхідності повинен звернутися за
допомогою до других осіб. Зважаючи на
це, ОСОБА_3 ніяк не міг упевнитися в
безпеці руху, по-перше був відсутній
радіозвязок, що підтверджується
витягом з наказу ВАТ ЗМК
«Запоріжсталь» № 1004 від 05.09.2013 року,
по-друге, при здійсненні маневру ОСОБА_3
керував тепловозом і маневреним
залізничним складом із 19 вагонів
загальної сітки. Суб'єктом цього складу
правопорушення може бути тільки водій
транспортного засобу. При цьому
пошкодження повинно бути спричинено
порушенням Правил дорожнього руху.
Відсутність причинного зв'язку між
порушенням Правил дорожнього руху та
пошкодженням об'єкту виключає
адміністративну відповідальність. В
даному випадку відсутній факт
порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього
руху, що виключає наявність причинного
зв'язку з пошкодженням транспорту. З
суб'єктивної сторони, вказане у
протоколі адміністративне порушення
може бути скоєно тільки у формі умисної
вини. Але ОСОБА_3, керуючи тепловозом не
порушуючи Правил дорожнього руху, не
міг передбачити можливість настання
наслідків у вигляді пошкодження
автотранспорту, оскільки автомобілі
знаходились на залізничній колії, по
якій він рухався. Таким чином в діях
ОСОБА_3 відсутній склад правопорушення,
передбачений ст. 124 КУпАП, оскільки під
час розгляду даної справи не
встановлено наявність в діях ОСОБА_3
порушень Правил дорожнього руху.

Враховуючи вищезазначене, позивачем не
надано суду безперечних доказів
наявності вини ОСОБА_3, в спричиненні
дорожньо-транспортної пригоди
зазначеної у позові.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст., ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Суд дійшов висновку щодо
недоведеності позивачем усіх
елементів складу цивільного
правопорушення відповідача, які дають
підстави для застосування до винної
сторони цивільно правової
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків.

Доводи позивача, в обґрунтування
заявлених вимог, суд визнав такими, що
не підтверджені належними доказами.

В задоволенні позову слід відмовити
повністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України,
судові витрати слід залишити за
позивачем.

Керуючись ст., ст. 22, 33, 34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

Вирішив:

В позові Приватного
акціонерного товариства "Страхова
Компанія "УНІКА" до Відкритого
акціонерного товариства "Запорізький
металургійний комбінат "Запоріжсталь"
про стягнення 190839,13 грн. збитків
відмовити.

Повне рішення оформлено і
підписано у відповідності до вимог ст.,
ст. 84, 85 ГПК України "11" серпня 2014 р.

Суддя
Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.