ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" серпня 2014 р.Справа № 924/1009/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі судді Гладюка Ю. В.,
розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Шепетівка
Енергоінвест", м. Шепетівка

про стягнення 901 448, 42 грн.
заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача - Демчук О.В. за
довіреністю

від відповідач - не з'явився

встановив:

Позивач у позовній заяві просить суд
стягнути з відповідача 901 448, 42 грн., з
яких: 222 853, 29 грн., пеня, 241 725, 99 грн.,
штраф, 130 627, 39 грн. 3% річних, 306 241, 75
інфляційних, які нараховані у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
договору № 12/805 - ТЕ - 34 від 3 вересня 2012
року. Обгрунтовуючи позов, позивач
вказує, що станом на 16 червня 2014 року
основна заборгованість відповідача по
договору становила 2 966 623, 62 грн., що
підтверджується рішенням суду у справі
№ 924/501/13. Нараховуючи річні та
інфляційні на суму основного боргу,
позивач посилається на норми ст. 625 ЦК
України, а нарахування штрафу та пені
обумовлено наявністю відповідних умов
договору щодо їх застосування.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, наполягав
на його задоволенні.

Повідомлений належним чином
відповідач (про час та місце судового
розгляду справи), про що свідчить
наявне у справі поштове повідомлення
про вручення йому ухвали суду з
повідомленням про час та місце
судового розгляду справи (з підписом
представника про отримання) свого
представника в судове засідання не
направив, письмового відзиву на позов
не подав, причин невиконання вимог суду
не повідомив.

За таких обставин, суд, в порядку ст. 75
ГПК України розглядає справу за
наявними матеріалами.

З доданих матеріалів вбачається.

3 вересня 2012 року між сторонами
укладено договір № 12 / 805 - ТЕ - 34 згідно
якого продавець (позивач)
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ „НАК „Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей газ на умовах договору. Газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями (п. 1.2.).

Продавець передає покупцеві з 1 вересня
2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом
до 3 410, 000 тис. куб. м. за передбаченим
договором графіком: жовтень - 475, 000 куб.
м., листопад 1 265, 000 куб. м., грудень - 1
670, 000 куб. м. Разом 3 410, 000 куб. м. (п. 2.1.)

Ціна на газ для теплопостачальних
підприємств та послуги з його
транспортування установлюється НКРЕ
України (п. 5.1). Ціна за 1 000 куб. м.
природного газу становить 1 091 грн. з
урахуванням збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без ПДВ. Всього з ПДВ 1 309, 20
грн. (п. 5.2.).

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ
здійснюється до 14 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу (п.
6.1.). У разі невиконання покупцем п. 6.1.
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період за який сплачується пеня
від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу (п. 7.2.).

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 1 вересня 2012 року і діє в
частині поставки газу до 31 грудня 2012
року, а в частині розрахунків - до
повного здійснення (п. 11.1.). Договір
підписаний обома сторонами та
скріплений їх печатками.

Поставка газу позивачем, у період з
жовтня по грудень 2012 року на суму 3 564
976, 48 грн . та прийняття його
відповідачем підтверджується копіями
актів прийому - передачі газу: від 31
грудня 2012 року на суму 1 987 967, 84 грн. (за
грудень 2012 року), від 30 листопада 2012
року на суму 1 090 403, 88 грн. (за листопад 2012
року), від 27 листопада 2012 року на суму
486 604, 76 грн. (за жовтень 2012 року).
Зазначенні акти підписані обома
сторонами та скріплені їх печатками. В
актах вказано, що останні складені на
підставі договору від 3 вересня 2012 року
№ 12 / 805 - ТЕ - 34.

Сума поставленого газу та часткова
оплата газу відповідачем на суму 598 352,
86 грн. підтверджується складеним
сальдо на 31 травня 2014 року та випискою з
операцій відповідача (містяться в
справі).

Як вбачається з витягу з електронної
бази Єдиного державного реєстру
судових рішень, Господарським судом
Хмельницькоої області винесено
рішення від 17 листопада 2014 року у
справі № 924/501/13 за позовом
Шепетівського міжрайонного прокурора
в інтересах держави в особі органу
державного управління, який її
уособлює Міністерство енергетики та
вугільної промисловості України та ПАТ
„НАК Нафтобаз України" до ТОВ
„Шепетівка Енергоінвест" про
стягнення заборгованості, яка виникла
через неналежне виконання договорів
поставки газу, в тому числі договору №
12/805-ТЕ-34 від 3 вересня 2012 року, яким
позов задоволено частково.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані докази та
давши їм оцінку в сукупності, судом
враховується таке.

Заявлені до стягнення суми річних та
інфляційних нараховані позивачем у
зв'язку з наявністю заборгованості, яка
виникла внаслідок неналежного
виконання договору № 12/805-ТЕ-43 від 3
вересня 2012 року, копію якого подано до
справи. Правовідносини ж, які виникли
між сторонами за даним договором за
своїм характером відносяться до
господарських, виходячи зі змісту
ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що
виникли з господарського договору, і
відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України є предметом його
регулювання.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Наявність договірних зобов'язань між
сторонами за вищевказаним договором,
порушення таких зобов'язань
відповідачем та виникнення в
останнього, у зв'язку з цим,
заборгованості (основної) у розмірі 2 966
623, 62 грн. підтверджується рішенням суду
від 17 липня 2014 року у справі № 924/501/13.
Так, в абзаці 10 мотивувальної частини
вказаного рішення зазначено, що
наявність заборгованості ТОВ
„Шепетівка Енергоінвест" за
поставлений газ, зокрема за договором
№ 12/805-ТЕ-34 від 3 вересня 2012 року в сумі 2
966 623, 62 грн. підтверджується
матеріалами справи. Позов, в цій
частині задоволено.

Відповідно до п. 2. 6. Постанови Пленуму
ВГС України від 26.12.2011р. № 18 „Про деякі
питання практики застосування ГПК
України судами першої інстанції" не
потребують доказування преюдиціальні
факти, тобто встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) у
процесі розгляду іншої справи, в якій
беруть участь ті самі сторони, в тому
числі і в тих випадках, коли в іншому
спорі сторони мали інший процесуальний
статус (наприклад, позивач у даній
справі був відповідачем в іншій, а
відповідач у даній справі - позивачем в
іншій).

Таким чином, наявність основної
заборгованості відповідача перед
позивачем за договором № 12/805-ТЕ-34 від 3
вересня 2012 року є доведеним фактом,
який приймається судом при вирішенні
даної справи. Відсутність доказів
погашення вказаної заборгованості
станом на 16 червня 2014 року свідчить про
її наявність, станом на час здійснення
позивачем заявлених до стягнення
нарахувань. Наявність же такої
заборгованості, в силу ст. 625 ЦК України
є підставою для нарахування
інфляційних та 3 % річних. Так, згідно
вищевказаної норми боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому, судом враховується п. 5.1.
Постанови Пленуму ВГС України від
17.12.13р. № 14 „Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", де вказано, що
кредитор вправі вимагати, в тому числі
в судовому порядку, сплати боржником
сум інфляційних нарахувань та
процентів річних як разом зі сплатою
суми основного боргу, так і окремо від
неї.

Також судом відмічається, що
нарахування річних та інфляційних з
моменту виникнення прострочення та до
моменту подання позову також є
обґрунтованим, оскільки узгоджується з
позицією ВГС України, викладеною у п. 7.
1. вищевказаної постанови Пленуму, де
вказано, що за відсутності інших
підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України). Саме лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконано в установленому
законом порядку, не припиняє
зобов'язальних відносин сторін і не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум. Отже, якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання. При цьому, судом
відмічається відсутність доказів
виконання рішення суду у справі №
924/501/13

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

За таких обставин, наявність ст. 625 ЦК
України, існування заборгованості за
договором (в тому числі встановленої за
рішенням суду) у період нарахування
річних та інфляційних дає підстави
позивачу до стягненн останніх, що в
свою чергу свідчить про виникнення у
відповідача обов'язку (встановленого
законом) щодо їх погашення. Розмір
заявлених до стягнення сум річних та
інфляційних підтверджується поданим
розрахунком.

Вирішуючи вимоги про стягнення штрафу
і пені, судом враховується таке. Згідно
ст. ст. 1, 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Враховуючи вказані законодавчі
положення, неустойка (штраф та пеня) є
договірними способом забезпечення
зобов'язання, а тому наявність у
договорі п. 7.2., що передбачає
застосування пені та штрафу є
підставою для задоволення позову, в
частині стягнення останніх.

При цьому, судом враховується
аналогічна позиція Вищого
господарського суду України, викладена
в п. 4 оглядового листа ВГС України від 29
квітня 2013 року № 01 - 06/767/2013, де вказано,
що за порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень можливості передбачати в
договорі одночасне стягнення пені та
штрафу, що узгоджується із свободою
договору, встановленою статтею 627 ЦК
України, відповідно до якої сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином, чинне законодавство
допускає можливість одночасного
стягнення з учасника господарських
відносин, що порушив господарське
зобов'язання за договором, штрафу та
пені, які не є окремими та самостійними
видами юридичної відповідальності
(див. постанову Верховного Суду України
від 27.04.2012 та постанову Вищого
господарського суду України від 12.06.2012
у справі № 06/5026/1052/2011).

Зазначену правову позицію наведено
також у постановах Верховного Суду
України від 30.05.2011 № 42/252, від 09.04.2012 №
20/246-08.

Таким чином вимоги про стягнення пені
та штрафу є обґрунтованими па
підлягають задоволенню. Разом з тим.
Судом відмічається, що розмір
заявленого до стягнення штрафу
підтверджується поданим розрахунком,
здійсненим за період, де прострочення
платежу тривало понад 30 днів, що є
умовою застосування штрафу.
Розрахунок же пені містить арифметичну
помилку, зокрема при підрахунку, за
період з 10 червня по 13 червня 2013 року
(розмір за даний період становить 1 501, 50
грн. а не 1 608, 75 грн.). За таких обставин,
обґрунтованим розміром пені є 222 746, 03
грн.

З огляду на вищевказане, позов
обґрунтований, підтверджений доданими
доказами та підлягає задоволенню
частково, з покладенням судових витрат
на сторони, пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю „Шепетівка
Енергоінвест" (Хмельницька область, м.
Шепетівка, вул. Судилківська, 9, офю 203),
код 37587657) на користь публічного
акціонерного товариства „Національна
акціонерна компанія „Нафтогаз
України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького.
6, код 20077720) 222 746, 03 грн. пені, 241 725, 99 грн.
штрафу, 130 627, 39 грн. 3% річних, 306 241, 75 грн.
інфляційних та 17 848, 69 грн. судового
збору.

В решті позову відмовити.

Суддя
Ю.В.
Гладюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу

3 - відповідачу (30400, Хмельницька обл., м.
Шепетівка, вул. Судилківська, 9, оф. 203).