м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) по охороні, утриманню та
експлуатації земель водного фонду м.
про визнання недійсною третейської
Суддя Сташків Р.Б.
Представники сторін:
від позивача - ОСОБА_2 (представник за
від відповідача - Беспаля Д.Г.
(представник за довіреністю).
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - Позивач) звернулася до
господарського суду міста Києва з
позовом до Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) по охороні, утриманню та
експлуатації земель водного фонду м.
Києва «Плесо» (далі - Відповідач) про
визнання недійсним третейського
застереження, яке викладено в пункті 8.6
Договору № 10 від 12.02.2009.
Позовні вимоги мотивовані
невідповідністю вказаного пункту
договору пунктам 2, 6 та 7 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про третейські суди».
Відповідач проти позову заперечує,
зазначаючи, що Позивач посилається на
редакцію закону, яка ще не діяла на час
укладення вказаного Договору, та
натомість в обґрунтування позову
покладено редакції рішення виконкому
Київради та статуту Відповідача, які
вже були нечинні, оскільки діяли в
іншій редакції. Окрім того Відповідач
посилається на недоведеність
делегування повноважень органу
місцевого самоврядування комунальному
підприємству, тобто Відповідачу.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд
12.02.2009 між Позивачем та Відповідачем
було укладено Договір № 10 (далі -
Договір) про облаштування Позивачем та
утримання місця відпочинку і участь у
заходах благоустрою Об'єкта
благоустрою Відповідача.
За умовами п. 3.3 цього Договору
Відповідач має право контролювати
дотримання умов Договору при
облаштуванні та утриманні Місця
відпочинку та благоустрою Об'єкту
благоустрою, та у разі виявлення
спричинення шкоди, забруднення Місця
відпочинку, Об'єкту благоустрою або
виявлення іншого порушення чинного
законодавства вимагати від Позивача
усунути ці порушення та відшкодувати
завдані збитки. Також Відповідач має
право надавати обов'язкові для
Позивача вказівки щодо процедури,
порядків та сроків проведення заходів
Об'єкту благоустрою, визначати форми,
напрямки і способи заходів благоустрою
Об'єкту благоустрою, контролювати
облаштування та утримання Місць
відпочинку Позивачем, а також має право
на відшкодування збитків завданих
Позивачем неналежним виконанням чи
невиконанням зобов'язань за Договором.
При цьому, Відповідач був зобов'язаний
у встановлений Договором строку
передати за актом приймання-передачі
Об'єкт благоустрою Позивачу,
дотримуватися нормативно-правових
актів та умов цього Договору при
виконанні своїх обов'язків за цим
Договором, установлювати форми,
процедуру та порядок участі Позивача у
благоустрої Об'єкту благоустрою,
повідомляти Позивача про наявність
обставин, які суттєво ускладнюють
унеможливлюють виконання своїх
зобов'язань за цим договором протягом 15
днів з дня настання яких обставин, а
також відшкодовувати Позивачу збитки,
завданні неналежним виконанням чи
невиконанням своїх зобов'язань за
У пункті 8.6 Договору сторони
встановили, що всі спори або вимоги, які
виникають з даного Договору або у
зв'язку з ним, або в тому числі такі, що
стосуються його виконання, порушення,
припинення або визнання недійсним,
підлягають вирішенню у Постійно
діючому Третейському суді при
Всеукраїнській громадській
організації «Ліга юридичного захисту
інтересів споживачів».
Позивач вважає, що пункт 8.6 Договору є
недійсним в силу закону, позаяк п. 6 ч. 1
ст. 6 Закону України «Про третейські
суди» обмежує підвідомчість справ
третейським судом, та зокрема виключає
з підвідомчості справи, справ, однією
із сторін в яких є орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт під час здійснення ним владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
державна установа чи організація,
казенне підприємство.
Позивач вважає, що Відповідачу, як
комунальному підприємству, були
делеговані повноваження щодо
організації благоустрою певних
територій з можливістю залучення до
цього інших осіб на договірній засаді,
та здійснення контролю за такою
організацією благоустрою та
облаштуванням місць відпочинку.
Позивач посилається, що рішенням
виконкому Київради від 03.07.1995 № 204 при
створенні підприємства Відповідача та
затвердженні його статуту на
Відповідача було покладено функції з
охорони, утримання та експлуатації
внутрішніх водойм міста Києва, та
відповідно до п. 3.1 Статуту Відповідача
було створено з метою здійснення
утримання внутрішніх водойм та
водозахисних смуг, забезпечення
експлуатації внутрішніх водойм та
прилеглих територій, а також
здійснення державного контролю за
дотриманням природоохоронного
законодавства на внутрішніх водоймах
та прилеглих територіях.
Також Позивач посилається, що
відповідно до п. 3.2 Статуту Відповідача,
до його основних напрямків діяльності
відноситься утримання внутрішніх
водойм та прилеглих територій,
організація проектування щодо
благоустрою, оздоровлення та
експлуатації внутрішніх водойм та
прилеглих територій, а також
реалізація цих проектів, тоді як
відповідно до ст. 17 Закону України «Про
місцеве самоврядування», відносини
органів місцевого самоврядування з
підприємствами, установами та
організаціями, що перебувають у
комунальній власності відповідних
територіальних громад, будуються на
засадах їх підпорядкованості,
підзвітності та підконтрольності
органам місцевого самоврядування.
Також Позивач вважає, що Договір
регулює відносини у сфері задоволення
державних потреб з благоустрою
населених пунктів, тому не може містити
спірне третейське застереження, яке в
такому випадку є недійсним в силу
пункту 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
третейські суди».
Крім того Позивач, як на підставу
недійсності спірного пункту Договору,
зазначає, що він стосується утримання
об'єкту благоустрою (території), тобто
нерухомого майна, яке складається з
частини земельної ділянки та
будівлі/споруди, що заборонено п. 7 ч. 1
ст. 6 вказаного Закону.
Проте до вищенаведених доводів
Позивача суд ставиться критично з
Так, підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
Суд зазначає, що всупереч твердження
Позивача на момент укладення Договору
діяла інша редакція Закону України
«Про третейські суди» (від 10.01.2008), та у
ст. 6 якого в зазначеній редакції було
визначено, що третейським судам не
1) справ у спорах про визнання
недійсними нормативно-правових актів;
2) справ у спорах, що виникають при
укладенні, зміні, розірванні та
виконанні господарських договорів,
пов'язаних із задоволенням державних
3) справ, пов'язаних з державною
4) справ у спорах, що виникають із
сімейних правовідносин, крім справ у
спорах, що виникають із шлюбних
контрактів (договорів);
5) справ про відновлення
платоспроможності боржника чи
визнання його банкрутом;
6) справ, однією із сторін в яких є орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, державна установа чи
організація, казенне підприємство;
7) інших справ, які відповідно до закону
підлягають вирішенню виключно судами
загальної юрисдикції або
Конституційним Судом України;
8) справ, коли хоча б одна із сторін
спору є нерезидентом України.
Відтак, посилання Позивача, що п. 8.6
Договору суперечить п. 6 та п. 7 ч. 1 ст. 6
Закону України «Про третейські суди» є
необґрунтованим, оскільки станом на
час укладення Договору дані пункти
Закону були у іншій, ніж вказує Позивач,
редакції, а тому оспорюваний пункт
Договору при його укладенні не
Також не знайшли свого доказового
обґрунтування твердження Позивача, що
Відповідачу було «делеговано
повноваження» виконавчим органом
Київської міської ради, згідно з якими
і було укладено Договір.
Суд зазначає, що в редакції рішення
виконкому Київради від 03.07.1995 № 204 та
Статуту Відповідача, на які
посилається Позивач, не діяли на час
Натомість Відповідачем залучено до
матеріалів справи чинну на час
укладення Договору редакцію статуту
Відповідача (з подальшими змінами),
затверджену рішенням виконкому
Київради, та цей статут Відповідача, як
комунального підприємства, не містить
відомостей про «делегування
повноважень», тоді як покладення на
підприємство певних обов'язків та
надання вказівок на виконання певних
завдань згідно з метою діяльності, так
само, як і закріплення за Відповідачем
майна з територіальної громади міста
Києва, не є «делегуванням повноважень»
в розумінні положень Закону України
«Про місцеве самоврядування».
Побудова відносин органів місцевого
самоврядування з підприємствами,
установами та організаціями, що
перебувають у комунальній власності
відповідних територіальних громад, на
засадах їх підпорядкованості,
підзвітності та підконтрольності
органам місцевого самоврядування
також не є «делегуванням повноважень»
в розумінні положень вказаного Закону.
Так само посилання в п. 7.8 Договору на
те, що сторони керуються Законом
України «Про благоустрій населених
пунктів», також не є доказом
«делегування повноважень»
Відповідачу. Так, відповідно до
преамбули даного закону, він визначає
правові, економічні, екологічні,
соціальні та організаційні засади
благоустрою населених пунктів і
спрямований на створення умов,
сприятливих для життєдіяльності
людини, а отже сторони Договору цілком
могли передбачити в умовах договору, що
будуть керуватися даним законом.
Також Позивачем не було доведено суду,
що Договір регулює відносини у сфері
задоволення державних потреб з
благоустрою населених пунктів, тому не
може містити спірне третейське
застереження. Посилання Позивача на ст.
5 Закону України «Про благоустрій
населених пунктів» (управління у сфері
благоустрою населених пунктів
здійснюють Кабінет Міністрів України,
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері житлово-комунального
господарства, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, місцеві
державні адміністрації, органи
місцевого самоврядування та інші
органи влади в межах їх повноважень),
також не доводять укладення Договору
для задоволення державних потреб у
Натомість укладення Договору
відповідає ст. 15 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів», згідно
з якою Відповідач як балансоутримувач
переданої йому території з метою
забезпечення належного утримання і
своєчасного ремонту об'єкта
благоустрою залучив для цього інше
підприємство, тобто Позивача.
Закон України «Про третейські суди» в
чинній на даний час (а не на час
укладення Договору) редакції дійсно
передбачає непідвідомчість
третейським судом справ у спорах щодо
нерухомого майна, включаючи земельні
ділянки, тоді як умови Договору
стосуються виконання певних робіт на
певній території, та не містять
положень про перехід між сторонами
прав на певне нерухоме майно та/бо
земельні ділянки, тому і в цій частині
твердження Позивача не відповідають
Отже, Позивачем не доведено суду
належними засобами доказування, що
існують обставини, з якими закон
пов'язує можливість визнання
господарським судом оспорюваного
пункту правочину недійсним, а також не
доведено порушення в зв'язку з
вчиненням оспорюваного пункту у
правочині охоронюваних законом прав та
інтересів Позивача, а відтак, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
Судовий збір, відповідно до положень
статті 49 ГПК України, покладається на
Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд
У задоволенні позову відмовити
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.08.2014

Суддя
Сташків Р.Б.