ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року Справа № 914/407/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії:

головуючого:Кузьменка
М.В.,суддів:Васищака І.М., Студенця В.І.
(доповідач),за участю представників
сторін позивача - не з'явився;
відповідача - Максименко
А.П.;розглянувши касаційну скаргу
Львівського міського комунального
підприємства "Львівтеплоенерго"на
постановуЛьвівського апеляційного
господарського суду від18.06.2014та на
рішенняГосподарського суду Львівської
областівід23.04.2014у справі № 914/407/14за
позовомЛьвівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго"доЛьвівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету
Українипровизнання нечинним та
скасування п.п. 2, 3 рішення
Адміністративної колегії від 17.12.2013 №
330

В С Т А Н О В И В:

Львівське міське комунальне
підприємство "Львівтеплоенерго" (далі -
ЛМКП "Львівтеплоенерго")
звернулось до Господарського суду
Львівської області з позовом до
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України про визнання нечинним та
скасування рішення Адміністративної
колегії Львівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України № 330
від 17.12.2013.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області порушено
провадження у справі № 914/407/14 за
позовом ЛМКП "Львівтеплоенерго" до
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України про визнання недійсним та
скасування рішення № 330 від 17.12.2013
Адміністративної колегії Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України.

До прийняття рішення по суті спору ЛМКП
"Львівтеплоенерго" уточнило позовні
вимоги та просило визнати нечинним та
скасувати п.п. 2, 3 рішення
Адміністративної колегії Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№ 330 від 17.12.2013.

Рішенням Господарського суду
Львівської області (суддя Рим Т.Я.) від
23.04.2014 відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду (колегія суддів у
складі: головуючий суддя Дубник О.П.,
судді Скрипчук О.С., Матущак О.І.) від
18.06.2014 рішення Господарського суду
Львівської області від 23.04.2014 залишено
без змін.

Не погоджуючись з постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014 та
рішенням господарського суду
Львівської області від 23.04.2014,
ЛМКП "Львівтеплоенерго" подало
касаційну скаргу, в якій просить
рішення та постанову судів попередніх
інстанцій скасувати та прийняти нове,
яким його вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що
судами попередніх інстанцій порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Скаржник посилається на те, що
відповідачем було встановлено
порушення у трьох видах технічних умов
та застосовано відповідальність за ці
порушення, в той час коли, виходячи із
мотивувальної частини рішення,
об'єктом аналізу виступав лише ринок з
відключення від мереж та підключення
до мереж централізованого опалення.

При цьому, ЛМКП "Львівтеплоенерго"
вказує на недоведеність Львівським
обласним територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України
обставин, які мають значення для
справи, що відповідно до вимог ст. 59
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" є підставою для зміни,
скасування чи визнання недійсним його
рішення.

Також скаржник посилається на те, що
контролюючим органом порушення
визначено по аналогії права, тобто при
відсутності конкретної норми права,
яка регулює правовідносини в даній
сфері.

Окрім того, ЛМКП "Львівтеплоенерго"
спростовує твердження відповідача про
можливість зайвих фінансових витрат
споживачів.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 14.07.2014 касаційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
на 06.08.2014.

Львівським обласним територіальним
відділенням Антимонопольного комітету
України 06.08.2014 було подано відзив на
касаційну скаргу, в якому відповідач
просив рішення судів попередніх
інстанцій залишити без змін, а
касаційну скаргу ЛМКП
"Львівтеплоенерго" - без задоволення.

Відповідач вказує зокрема на те, що
враховуючи монопольне (домінуюче)
становище суб'єкта на ринку послуг з
видачі технічних умов, характер засад
відповідальності, характер дій
суб'єкта, адміністративною колегією
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України прийнято рішення № 330, згідно з
яким дії суб'єкта визнано порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами
рішенням Адміністративної колегії
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 17.12.2013 № 330 "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції" за результатами
діяльності у 2011-2012 року та 2013 році ЛМКП
"Львівтеплоенерго" визнано суб'єктом
господарювання, що займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку послуг з
видачі технічних умов на
відключення/підключення опалювальних
приладів від/до систем центрального
опалення та технічних умов на
встановлення вузла обліку теплової
енергії на опалення у територіальних
(географічних) межах міста Львова в
межах території, на якій розташовані
власні діючі мережі із часткою 100% (п.1
рішення).

Пунктом 2 Рішення від 17.12.2013 № 330 ЛМКП
"Львівтеплоенерго" визнано таким, що
вчинило порушення законодавства про
захист економічної конкуренції, що
передбачене п 2 ст. 50 Закону України "Про
захист економічної конкуренції", а
саме, зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку послуг
з видачі технічних умов на
відключення/підключення опалювальних
приладів від/до систем центрального
опалення та встановлення вузлів обліку
теплової енергії до системи
центрального опалення у вигляді дії
Підприємства (встановлення терміну дії
технічних умов, які не відповідають
вимогам ст. 30 Закону України "Про
регулювання містобудівної
діяльності"), що можуть призвести до
ущемлення інтересів споживачів послуг,
які були б неможливими за умов
існування значної конкуренції на
ринку.

Згідно з п. 3 Рішення на ЛМКП
"Львівтеплоенерго" на підставі ст. 52
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" накладено штраф у розмірі
10 000 грн.

Предметом позову є матеріально-правова
вимога ЛМКП "Львівтеплоенерго" до
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України про визнання нечинним та
скасування п.п. 2, 3 рішення
Адміністративної колегії Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України № 330
від 17.12.2013 у зв'язку з тим, що останнім
при прийнятті вказаного рішення не
було доведено обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими, а також було
неправильно застосовано норми
матеріального права.

ЛМКП "Львівтеплоенерго" вказує на те, що
видані ним технічні умови, які були
предметом дослідження Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
стосуються виключно відключення від
мереж централізованого опалення і
гарячого водопостачання об'єктів, які
вже були підключені до мережі
централізованого теплопостачання, а
тому недоцільним є посилання на п. 7 ст.
30 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", який
визначає порядок видачі технічних умов
на новозбудовані об'єкти. Порядок
відключення від мереж теплопостачання
регулюється Наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України № 4 від 22.11.2005 "Про затвердження
Порядку відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого постачання". Однак,
вказаним нормативним актом не
визначено строків дійсності технічних
умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення.

Згідно із ст. 59 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Пунктом 2 ст. 50 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
передбачено, що порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції є зловживання монопольним
(домінуючим) становищем.

Зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку (ч. 1 ст. 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції").

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку,
зокрема, визнається встановлення таких
цін чи інших умов придбання або
реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку забороняється і
тягне за собою відповідальність згідно
з законом (ч. 3 ст.13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції").

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
технічні умови - це комплекс умов та
вимог до інженерного забезпечення
об'єкта будівництва, які повинні
відповідати його розрахунковим
параметрам, зокрема щодо водо-, тепло-,
енерго- і газопостачання, каналізації,
радіофікації, зовнішнього освітлення,
відведення зливових вод,
телефонізації, телекомунікації,
диспетчеризації, пожежної та
техногенної безпеки.

Склад, зміст, порядок надання технічних
умов та порядок визначення вартості
послуг з їх надання визначаються
відповідними центральними органами
виконавчої влади (ч. 6 ст. 30 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності").

У ч. 7 ст. 30 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
зазначено, що технічні умови є чинними
до завершення будівництва об'єкта
незалежно від зміни замовника. Зміни до
технічних умов можуть вноситися тільки
за згодою замовника.

Статтею 9 Закону України "Про
архітектурну діяльність" передбачено,
що будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності".

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 30.12.2011 ЛМКП
"Львівтеплоенерго" видано наказ № 379
"Про порядок видачі технічних умов".
Згідно преамбули вказаного наказу він
виданий на виконання, зокрема,
Постанови Кабінету Міністрів України
від 25.05.2011 № 548 "Про затвердження
Порядку проведення експертизи
містобудівної документації", яка в свою
чергу прийнята відповідно до Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності".

Виходячи з наведеного, посилання ЛМКП
"Львівтеплоенерго" на те, що до
правовідносин з видачі технічних умов
на відключення/підключення
опалювальних приладів від/до систем
центрального опалення та встановлення
вузлів обліку теплової енергії до
системи центрального опалення не
можуть застосовуватися наведені норми
права, є необґрунтованими.

Антимонопольний комітет, як
встановлено господарськими судами,
дійшов висновку про вчинення
підприємством порушення вимог
законодавства про захист економічної
конкуренції, а саме: зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку послуг з видачі технічних умов на
відключення/підключення опалювальних
приладів від/до системи центрального
опалення у вигляді дії підприємства
встановлення терміну дії технічних
умов. Зазначені дії не відповідають
вимогам статті 30 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
Правилам надання і погодження
технічних умов на підключення до
теплових мереж, (затверджених
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 29.10.2009 № 1232), Правилам користування
тепловою енергією (затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.10.2007 № 1198) та можуть призвести до
ущемлення інтересів споживачів, які
були б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

У п. 17 постанови Пленуму Вищого
господарського суду "Про деякі питання
практики застосування конкурентного
законодавства" № 15 від 26.12.2011 зазначено,
що стаття 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" не містить
положень стосовно мінімальної
кількості фактів (подій), яка вважалася
б достатньою для кваліфікації дій
суб'єктів господарювання за ознаками
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем. Отже, в принципі й
одноразове відповідне порушення,
належним чином встановлене й доведене,
може бути підставою для здійснення
такої кваліфікації.

При цьому, гсоподарськими судами
встановлено, що відповідачем було
надано докази, що ним аналізувались
технічні умови не лише на відключення,
а й на підключення опалювальних
прилідів до систем теплопостачання.
Наявність в тексті рішення посилання
лише на технічні умови, що встановлюють
правила відключення, не спростовує
факту витребування та надання
позивачем інших технічних умов - на
підключення. Всюди по тексту рішення
мова йде про аналіз технічних умов як
на підключення, так і на відключення
приладів від/до системи
централізованого опалення. З огляду на
зазначене суди вважали безпідставними
посилання позивача на таку підставу
для скасування рішення, як
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, з врахуванням
меж перегляду справи в касаційній
інстанції доводи скаржника, що при
розгляді справи досліджувались лише
факти видачі технічних умов на
відключення до мереж теплопостачання,
в той час як рішенням відповідача
встановлено порушення при видачі
технічних умов і на підключення
опалювальних приладів до мереж, і на
від'єднання опалювальних приладів від
мереж та встановлення вузлів обліку
теплової енергії, є такими, що
передусім зводяться до переоцінки
доказів, а суд касаційної інстанції в
силу положень ч. 2 ст. 1117 ГПК України не
має права додатково перевіряти докази.

Посилання ЛМКП "Львівтеплоенерго" у
касаційній скарзі на те, що твердження
відповідача про можливість зайвих
фінансових витрат споживачів є
недоведеними, колегією суддів не
приймаються, з огляду на таке.

У п. 14 постанови Пленуму Вищого
господарського суду "Про деякі питання
практики застосування конкурентного
законодавства" № 15 від 26.12.2011 зазначено,
що для кваліфікації дій суб'єктів
господарювання як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку, або як антиконкурентних
узгоджених дій, або як недобросовісної
конкуренції не є обов'язковим
з'ясування настання наслідків у формі
відповідно недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції, ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання (конкурентів, покупців)
чи споживачів, зокрема через
заподіяння їм шкоди (збитків) або
іншого реального порушення їх прав чи
інтересів, чи настання інших
відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту
вчинення дій, визначених законом як
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем (ч. 2 ст. 13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції").

Інші доводи ЛМКП "Львівтеплоенерго",
викладені у касаційній скарзі, колегія
суддів вважає необґрунтованими та
такими, що не спростовують висновків
судів попередніх інстанцій.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
судами на підставі всебічного, повного
і об'єктивного дослідження поданих
доказів в їх сукупності, висновки судів
попередніх інстанцій відповідають цим
обставинам і їм дана належна юридична
оцінка з правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для зміни чи
скасування оскаржуваних судових
рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго" залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014 та рішення Господарського суду
Львівської області від 23.04.2014 у справі
№ 914/407/14 - без змін.

Головуючий - суддя
Кузьменко М.В.

Судді:
Васищак І.М.

Студенець В.І.