ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 серпня 2014 року Справа № 907/758/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів: головуючого,
судді Кузьменка М.В., суддів Васищака
І.М., Студенця В.І., розглянувши
касаційну скаргу Свалявської міської
ради на рішення Господарського суду
Закарпатської області від 25 вересня 2013
року та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 23
грудня 2013 року у справі № 907/758/13 за
позовом Управління з питань майна
комунальної власності Закарпатської
обласної державної адміністрації до
Свалявської міської ради в особі
виконавчого комітету Свалявської
міської ради про визнання права
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст Закарпатської
області на вбудоване нежитлове
приміщення; визнання недійсним та
скасування рішення виконавчого
комітету Свалявської міської ради від
21 грудня 2006 року № 479; визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 7
лютого 2007 року серії ЯЯЯ №959587,

УСТАНОВИВ:

Повторно подана касаційна скарга не
відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу
України з наступних підстав.

До касаційної скарги не додано
належних доказів надіслання її копії
іншій стороні у справі. Додана до
касаційної скарги ксерокопія
фіскального чека не є належним доказом
направлення стороні у справі копії
касаційної скарги, оскільки засобом
підтвердження відправлення копії
касаційної скарги іншим учасникам
судового процесу є розрахунковий
документ встановленої форми, що
підтверджує надання послуг поштового
зв'язку (оригінал касового чека,
розрахункової квитанції тощо),
розписки, інші документи, які
підтверджують виконання стороною її
зобов'язань у таких діях.

До касаційної скарги також не додано
належних документів, що підтверджують
сплату судового збору у встановленому
розмірі із заяв, що подаються до Вищого
господарського суду України.

У відповідності до Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" та відповідних
нормативно-правових актів
Національного банку України, платіжне
доручення подається до господарського
суду тільки в оригіналі з відміткою
банку про зарахування судового збору;
копії, у тому числі виготовлені із
застосуванням технічних засобів
(фотокопії тощо) цих документів, не
можуть бути належним доказом сплати
судового збору.

Отже, подану скаржником копію
платіжного доручення про сплату
судового збору № 48 від 22 січня 2014 року
не можна визнати належним доказом, що
підтверджує сплату судового збору у
встановленому порядку.

Свалявська міська рада подала
касаційну скаргу на рішення
Господарського суду Закарпатської
області від 25 вересня 2013 року та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 23 грудня 2013
року, водночас заявивши клопотання про
відновлення пропущеного строку,
встановленого для її подання.

Подане клопотання про відновлення
пропущеного строку підлягає
відхиленню, а касаційна скарга
поверненню скаржнику з таких підстав.

Відповідно до статті 110 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим актом законної сили.

Статтею 53 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд за
заявою сторони може визнати причину
пропуску встановленого законом
процесуального строку поважною і
відновити пропущений строк.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Вищого господарського суду
України від 2 червня 2014 року касаційна
скарга поверталася заявникові з
підстав недотримання вимог статті 111
Господарського процесуального кодексу
України щодо надання належних
документів, що підтверджують сплату
судового збору та зазначення у
касаційній скарзі суті порушення або
неправильного застосування норм
матеріального або процесуального
права при винесенні оскаржуваних
рішень.

Повторна касаційна скарга подана до
Вищого господарського суду України 15
липня 2014 року.

В обґрунтування заявленого клопотання
про відновлення процесуального строку
заявник посилається на те, що
повернення касаційної скарги
вищезазначеною ухвалою стало причиною
для пропуску строку на подання
касаційної скарги у встановленому
законом порядку, а також на усунення
недоліків, зазначених в цій ухвалі.

Попереднє повернення касаційної
скарги стало наслідком порушення
скаржником вимог вказаних вище норм
права, а тому не може бути визнано
поважною причиною пропуску
встановленого процесуального строку,
оскільки дотримання вимог норм
процесуального права при зверненні з
касаційною скаргою є обов'язком для
всіх учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для відновлення
пропущеного строку на подання
касаційної скарги.

Окрім того, відповідно до пункту 4
статті 111 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна скарга повинна містити
вимоги особи, що подала скаргу, із
зазначенням суті порушення або
неправильного застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Повторно подана касаційна скарга
Свалявської міської ради зводиться
тільки до викладення обставин справи
та посилання на законодавство, проте не
зазначено, які саме норми
матеріального чи процесуального права
порушив суд при винесенні
оскаржуваного судового рішення, а
також у чому саме полягає їх порушення
або неправильне застосування.

На підставі наведеного, керуючись
пунктами 3, 4, 5, 6 статті 1113
Господарського процесуального кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання про відновлення
пропущеного строку відхилити.

2. Касаційну скаргу на рішення
Господарського суду Закарпатської
області від 25 вересня 2013 року та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 23 грудня 2013
року повернути скаржнику.

Головуючий, суддяМ.В. КузьменкоСуддя
СуддяІ.М. Васищак В.І. Студенець