КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р. Справа№ 911/1838/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю „Гринвич-Юг
дистриб'юторська компанія" на рішення
Господарського суду Київської області
від 03.06.2014 року (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Гринвич-Юг

дистриб'юторська компанія"

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 03.06.2014 року по
справі №911/1838/14 в задоволенні позовних
вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.07.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
12.08.2014 року.

05 серпня 2014 року через відділ
документального забезпечення суду, від
представника відповідача надійшло
відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 12.08.2014 року з'явився
представник відповідача.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає розгляд
справи, в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 26.12.2011
року N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" передбачено, що у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник
позивача повідомлений про час та місце
судового розгляду належним чином, про
що свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с. 44), колегія
суддів приходить до висновку про
можливість розгляду апеляційної
скарги у відсутність представника
позивача.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду Київської
області від 03.06.2014 року. Проти розгляду
справи у відсутність представника
позивача не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та проаналізувавши, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

20 листопада 2013 року між позивачем
(продавець) та відповідачем (покупець)
укладено договір поставки № 0Б05/13 (далі
- Договір).

Відповідно до умов Договору продавець
зобов'язується передати товар у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити за нього встановлену вартість
даним договором та додатком до
договору.

Згідно з п. 1.3. Договору місцем передачі
товару є склад Покупця.

Ціна на товари, що поставляються за
даним договором, оговорюється та
фіксується на кожну чергову поставку в
специфікації або відвантажувальній
накладній і рахунку-фактурі. Оплата за
товар здійснюється покупцем не пізніше
7 днів з дати передачі товару покупцю (п.
2.1. договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що поставив відповідачу
товар на загальну суму 1066,74 грн. Проте
відповідач свої зобов'язання за
Договором належним чином не виконав,
внаслідок чого виникла заборгованість
на вищезазначену суму.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму;
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського
кодексу України до відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог місцевий господарський суд
виходив з того, що накладна № У00002270 від
26.12.2013 року не є належним доказом
поставки товару.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком місцевого господарського
суду, з огляду на наступне.

Відповідно до інформаційного листа
№01-06/928/2012 від 17.07.2012 року "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" при
підписанні покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом, в розумінні Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", і яка
відповідає вимогам, зокрема, статті 9
названого Закону і Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях та повинні мати такі обов'язкові
реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого
складено документ;

зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Місцевим господарським судом
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що в накладній
№У00002270 від 26.12.2013 року відсутні
відомості щодо особи, яка прийняла
товар та документу, яким остання була
уповноважена на проведення такої
операції. Також, вищезазначена
накладна не містить печатки
відповідача.

Твердження апелянта, що місцевий
господарський суд не витребував у
відповідача зразки підписів
працівників відповідача, а також
довідку, про те, що відповідач отримав
від позивача товар, колегією суддів
визнано безпідставними з огляду на
наступне.

Відповідно до додатку до Договору
сторони погодили, що уповноваженою на
отримання товару є Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 та
встановлено зразок підпису останньої.

Як вбачається з видаткової накладної
№У00002270 від 26.12.2013 року підпис
отримувача товару є відмінним від
підпису який міститься в
вищезазначеному додатку, а також не
містить печатки відповідача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх позовних вимог.

Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини

Відповідно до ст. 101 ГПК у процесі
перегляду справи апеляційним
господарським судом додаткові докази
приймаються, якщо заявник обґрунтував
неможливість їх подання суду першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього.

Колегія суддів зазначає, що доказів
можливості отримання товару іншими
особами позивачем до суду не надано,
також, матеріали справи не містять
інших доказів поставки товару, окрім
видаткової накладної №У00002270 від 26.12.2013
року.

Статтями 34, 43 ГПК України передбачено,
що судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Гринвич-Юг дистриб'юторська компанія"
та скасування рішення Господарського
суду Київської області від 03.06.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Гринвич-Юг дистриб'юторська компанія"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Київської області
від 03.06.2014 року по справі №911/1838/14 - без
змін.

Матеріали справи №911/1838/14 повернути до
Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст посанови виготовлено та
підписано 13.08.2014 року