м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12707/14 06.08.14

За позовом Комунального підприємства
«Шляхово-експлуатаційне управління по
ремонту та утриманню автомобільних
шляхів та споруд на них «Магістраль»

до Публічного акціонерного
товариства «Мостобуд»

про стягнення 35 237,82 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача Костюк О.П. -
представник за довіреністю від 09.07.13

від відповідача Пегза К.К. -
представник за довіреністю № 1217/21-12 від
17.09.12

В судовому засіданні 06.08.14, в порядку ч. 1
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Комунального підприємства
«Шляхово-експлуатаційне управління по
ремонту та утриманню автомобільних
шляхів та споруд на них «Магістраль» до
Мостобудівельного загону №2 ВСП (філії)
ПАТ «Мостобуд» про стягнення 35 237,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що між сторонами було
укладено договір № 31 від 20.07.2011 р., за
яким позивач надав відповідачу послуги
поливомийними автомобілями МАЗ при
виконанні робіт за доглядом за бетоном
на будівництві транспортної розв'язки
на примиканні проспекту Науки та
Столичного шосе. Відповідач взятих
зобов'язань за договором не виконав, не
оплатив надані позивачем послуги, в
результаті чого утворилась
заборгованість перед позивачем у
розмірі 30 354,50 грн. За неналежне
виконання зобов'язань за договором
позивачем нараховані відповідачу
штрафні санкції у вигляді пені у
розмірі 2 346,02 грн та 3% річних у розмірі
2537,30 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 26.06.2014 порушено провадження у
справі № 910/12707/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 23.07.2014.

22.07.2014 через загальний відділ
діловодства господарського суду
надійшли документи відповідача на
виконання вимог ухвали суду та
клопотання про заміну неналежного
відповідача, яке обґрунтоване
наступним.

Згідно з п. 2.1. Положення про
відокремлений структурний підрозділ
(філію) ПАТ «Мостобуд»
Мостобудівельний загін № 2,
затвердженого Загальними зборами
акціонерів ПАТ «Мостобуд» (Протокол №
1/10 від 26.03.2010), Мостобудівельний загін №
2 є відокремленим структурним
підрозділом (філією), не є юридичною
особою та діє від імені Засновника- ПАТ
«Мостобуд» в межах повноважень,
визначених Положення та відповідає за
результати своєї діяльності перед
Засновником, якому він підлеглий і
підзвітний.

Отже, відповідно до п. 2.5 Положення,
відокремлений структурний підрозділ
(філія) ПАТ «Мостобуд»
Мостобудівельний загін № 2 не має права
від свого імені та від імені Засновника
- ПАТ "Мостобуд" виступати позивачем та
відповідачем в судах.

Крім того, відповідачем подано
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з перебуванням
уповноважених представників
відповідача у відрядженні.

У судове засідання, призначене на
23.07.2014, представник позивача з'явився,
вимоги ухвали суду виконав, надав
документи, що були долучені до
матеріалів справи. Представник
позивача проти поданих клопотань
відповідача не заперечує.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

У відповідності до ст. 95 Цивільного
кодексу України філією є відокремлений
підрозділ юридичної особи, що
розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює всі або
частину її функцій. Філії та
представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила, і діють
на підставі затвердженого нею
положення.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, встановивши до
прийняття рішення, що позов подано не
до тієї особи, яка повинна відповідати
за позовом, може за згодою позивача, не
припиняючи провадження у справі,
допустити заміну первісного
відповідача належним відповідачем.

Враховуючи клопотання відповідача та
вищевикладене, ухвалою суду від 23.07.2014
допущено заміну відповідача -
Мостобудівельний загін №2 ВСП (філії)
ПАТ «Мостобуд» належним відповідачем -
Публічним акціонерним товариством
«Мостобуд» та відкладено розгляд
справи на 06.08.2014.

30 липня 2014 року відповідач через
загальний відділ діловодства подав
відзив на позовну заяву, де зазначив, що
не погоджується з позовними вимогами
частково, а саме просить суд
застосувати строк спеціальної
позовної давності щодо вимог про
стягнення пені у розмірі 2 346,02 грн та
відмовити в цій частині.

У судове засідання 06.08.2014 з'явилися
представники сторін, представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача частково
заперечував проти позову з підстав
наведених у відзиві.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

20 липня 2011 року між Комунальним
підприємством «Шляхово-експлуатаційне
управління по ремонту та утриманню
автомобільних шляхів та споруд на них
«Магістраль» (надалі - позивач,
виконавець) та Відокремленим
структурним підрозділом (філія) ПАТ
«Мостобуд» Мостобудівельний загін №2
(надалі - відповідач, замовник) був
укладений договір № 31 про надання
послуг транспортними засобами при
виконанні робіт за доглядом за бетоном
на будівництві транспортної розв'язки
на примиканні проекту Науки до
Столичного шосе (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець
надає замовнику згідно підтвердженої
заявки послуги поливо мийними
автомобілями МАЗ (надалі - транспортні
засоби) при виконанні робіт за доглядом
за бетоном на будівництві транспортної
розв'язки на примиканні проекту Науки
до Столичного шосе, а замовник
забезпечує роботою транспортні засоби
та зобов'язується оплатити надані
послуги згідно тарифів виконавця, які
затверджені, як додаток до договору і є
невід'ємною його частино.

Згідно з п. 2.4. договору розрахунки
вартості послуг виконуються на
підставі належним чином оформлених
подорожних листів з відмітками
представника замовника, завіреними
штампом замовника, що підтверджують
факт виконаних послуг.

У п. 3.1 договору сторони визначили, що
вартість наданих послуг за даним
договором становить 30 354,50 грн, в т.ч.
ПДВ.

Вартість наданих послуг визначається
сумарною вартістю годин,
відпрацьованих транспортними засобами
виконавця, яка розраховується за
тарифами виконавця та вказується в
актах наданих послуг, підписаними
обома сторонами (п.3.2. договору).

Згідно з п. 3.5. договору плата за надані
послуги здійснюється шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок виконавця упродовж 5
банківських днів з дати підписання
акту приймання-передачі виконаних
робіт та надання платіжної
вимоги-доручення (рахунку).

За доводами позивача, Комунальне
підприємство «Шляхово-експлуатаційне
управління по ремонту та утриманню
автомобільних шляхів та споруд на них
«Магістраль» належним чином виконало
зобов'язання за договором № 31 від
20.07.2011 р. та надало відповідачу послуги
на загальну суму 30 354,50 грн, що
підтверджується Актом № 54
здачі-прийняття виконаних робіт
(надання послуг) за серпень 2011 р.,
підписаного уповноваженими
представниками сторін та скріпленого
їх печатками. Проте, відповідачем в
порушення умов договору не оплачено
отримані послуги взагалі, у зв'язку з
чим утворився борг на суму 30 354,50 грн.

З метою досудового врегулювання спору
позивачем на адресу відповідача
направлялися претензії № 247 від 30.05.2013
р. ( яка отримана останнім 30.05.2013 р. за вх.
№ 15) та № 76 від 20.02.2014 р. з вимогою
погасити борг, які залишені
відповідачем без реагування.

Отже, спір виник у зв'язку з неналежним
виконанням обов'язку щодо оплати
послуг за договором.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1,7 ст.193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
та у встановлений строк.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК
України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи пункту 3.5. договору строк
виконання відповідачем зобов'язань по
сплаті за отримані послуги за серпень
2011 р. станом на момент вирішення спору
настав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач взяті на себе зобов'язання
по оплаті послуг не виконав в повному
обсязі, внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 30 354,50 грн, що підтверджується
матеріалами справи та не заперечується
відповідачем.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Це стосується відповідача, який мав
довести суду, що він зобов'язання за
договором № 31 від 20.07.2011 р. виконав
своєчасно та в повному обсязі,
відповідно до умов договору.
Відповідач доказів відсутності
заборгованості за отримані послуги
суду не надав, проти позову в частині
основного боргу у розмірі 30 354,50 грн не
заперечував.

З огляду на викладене, позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
основної суми боргу у розмірі 30 354,50
грн обґрунтовані, документально
підтверджені та підлягають
задоволенню.

Крім цього, позивач просить суд
стягнути з відповідача штрафні санкції
за неналежне виконання договірних
зобов'язань у вигляді пені в розмірі 2
346,02 грн, та 3% річних в розмірі 2 537,30
грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що
сторони несуть відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
прийнятих на себе зобов'язань за цим
договором у відповідності до чинного
законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно розрахунків позивача, пеня
нарахована за період з 08.09.2011 р. по
07.03.2012 р. у розмірі 2 346,02 грн.

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем подано письмову заяву про
застосування строку позовної давності,
щодо стягнення пені у відповідності до
ст.ст. 256, 258 Цивільного кодексу
України.

Так, відповідно до п. 1 ч.2 ст. 258
Цивільного кодексу України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Оскільки позивач, звернувся з позовною
заявою до господарського суду 25.06.2014
року, то відповідно позивачем
пропущено строк позовної давності, що
визначений ст.. 258 ЦК України щодо
пред'явлення вимоги про стягнення пені.

Частинами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Як зазначено у п. 30 Листа Вищого
господарського суду від 29.09.2009р. № 01-08/530
заява сторони про застосування
позовної давності повинна мати ясний і
однозначний характер; доцільно, щоб
вона викладалася в письмовій формі
(наприклад, у відповідному клопотанні,
відзиві на позовну заяву тощо); як заява
сторони про застосування позовної
давності може розглядатися заявлена у
відзиві на позовну заяву відмова
задовольнити вимоги позивача з
одночасною констатацією факту спливу
позовної давності або відповідна
заява, зроблена у засіданні
господарського суду до прийняття ним
рішення.

Таким чином, виходячи з наведених
положень закону, враховуючи, що на дату
звернення позивача з позовом до суду
закінчився строк позовної давності,
визначений для пред'явлення вимог про
стягнення пені, і відповідачем
заявлено про застосування позовної
давності, у задоволенні позовних вимог
позивача про стягнення пені у розмірі 2
346,02 грн належить відмовити.

Щодо стягнення 3% річних у сумі 2 537,30
грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунків позивача три
відсотки річних становлять 2 537,30 грн.,
суд вважає дані розрахунки
обґрунтованим та задовольняє позовні
вимоги в цій частині повністю.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, вимоги
позивача обґрунтовані,
підтверджуються матеріалами справи,
відповідачем не спростовані та
підлягають задоволенню повністю
частково.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Публічного акціонерного
товариства «Мостобуд» (01033, м. Київ, вул.
Панківська, буд. 5, ідентифікаційний код
01386326) на користь Комунального
підприємства «Шляхово-експлуатаційне
управління по ремонту та утриманню
автомобільних шляхів та споруд на них
«Магістраль» (03131, м. Київ, вул. Лютнева,
буд. 58, ідентифікаційний код 05445534)
основну суму заборгованості 30 354
(тридцять тисяч триста п'ятдесят
чотири) грн 50 коп., 3 % річних у розмірі 2
537 (дві тисячі п'ятсот тридцять сім) 30
коп. та судовий збір у розмірі 1 705 (одну
тисячу сімсот п'ять) 36 коп.

3. В частині пені у розмірі 2 346,02 грн
відмовити.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 07.08.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.