КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р. Справа№ 910/5198/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання
Шалівського В.О.

за участю представників

від позивача: не з'явилися

від відповідача: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
„Ікс 5 Рітейл Груп Україна" на рішення
господарського суду міста Києва від
20.05.2014 року

у справі № 910/5198/14 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Приватного підприємства
„С.В. Транс" (м. Київ)

до Приватного акціонерного товариства
„Ікс 5 Рітейл Груп Україна" (м. Київ)

про стягнення 254 276 грн. 77 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва
звернулося Приватне підприємство „С.В.
Транс" з позовом до Приватного
акціонерного товариства „Ікс 5 Рітейл
Груп Україна" про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за договором від 01.12.2003
року № 2386 у розмірі 254 276 грн. 77 коп.

Рішенням від 20.05.2014 року господарський
суд міста Києва позов задовольнив
частково. Стягнув з ПрАТ „Ікс 5 Рітейл
Груп Україна" на користь ПП „С.В. Транс"
253 225 грн. 11 коп. основного боргу, 786 грн. 33
коп. пені, 3% річних у сумі 99 грн. 35 коп. та
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 5 082 грн.22 коп. В іншій частині
позову відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
місцевого господарського суду ПрАТ
„Ікс 5 Рітейл Груп Україна" звернулось
до апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 20.05.2014 року по справі №
910/5198/14 та постановити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог ПП
„С.В. Транс" відмовити повністю в
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.07.2014 року
апеляційна скарга ПрАТ „Ікс 5 рітейл
груп Україна" була прийнята до
провадження та призначено розгляд
справи № 910/5198/14 у судовому засіданні за
участю представників сторін.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014 року
склад судової колегії змінювався.

В судове засідання 26.08.2014 року
повноважні представники сторін не
з'явилися та про причини неявки суд не
повідомили, хоча про час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Після обговорення
судова колегія дійшла висновку, що
неявка повноважних представників
сторін не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги по суті.

Дослідивши докази, що є у справі,
перевіривши застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги судова
колегія апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, а
рішення місцевого господарського суду
має бути залишено без змін, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд
сторін або відповідно до державного
замовлення.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України реалізація
суб'єктами господарювання товарів
негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Cт. 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як було встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи
01.12.2013 року Приватне підприємство „С.В.
Транс" (постачальник) та Приватне
акціонерне товариство „Ікс 5 рітейл
груп Україна" (покупець) уклали договір
поставки № 2386, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується протягом
строку дії цього договору здійснювати
поставку товару (товарів), а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
поставлений товар (товари) відповідно
до умов цього договору.

Згідно з п. 1.3 договору від 01.12.2013 року №
2386 товар вказаний в специфікації,
поставляється постачальником окремими
партіями в асортименті, по цінах, в
кількості та строки, у відповідності із
замовленням покупця і цим договором.

Пунктом 3.16 договору від 01.12.2013 року № 2386
передбачено, що приймання поставленого
товару здійснюється покупцем за
обліковими документами
(товаротранспортні накладні,
прибуткові (товарні) накладні,
податкові накладні, пакувальні ярлики
(листи) і т.п.). Відсутність
товаросупровідних та інших документів,
зазначених в цьому договорі, є
підставою для відмови у прийняті
товару.

Відповідно до п. 3.18 договору від 01.12.2013
року № 2386 документом, який підтверджує,
що покупець прийняв товар, є
товарно-транспортна накладна
(прибуткова накладна, інший обліковий
документ), підписана уповноваженим
представником покупця та скріплена
печаткою (штампом) покупця. Датою
поставки вважається дата підписання
покупцем товарно-транспортної
накладної (прибуткової накладної,
іншого аналогічного облікового
документа).

Згідно з п. 3.1 протоколу погодження
розбіжностей до додатку № 3 договору
від 01.12.2013 року № 2386 сторони погодили,
що строк оплати товару покупцем
становить 45 календарних днів з дня
поставки.

На виконання умов договору від 01.12.2013
року № 2386 позивач в період з 30.12.2013 року
по 27.02.2014 року по видатковим та
податковим накладним поставив
відповідачу товар на загальну суму 289 134
грн. 25 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

За отримай товар відповідач
розрахувався частково, на суму 35 909 грн.
14 коп.

Таким чином розмір заборгованості за
поставлений товар становить 253 225 грн. 11
коп.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Покупець зобов'язаний оплачувати кожну
партію переданого продавцем товару не
пізніше 14 банківських днів з моменту
передачі такої партії товару, але у
будь-якому випадку, не раніше моменту
надання продавцем усіх необхідних
документів, що засвідчують момент
передачі товару, підтверджують його
якість та відповідність установленим
стандартам в тому числі податкових
накладних та розрахунків коригування
(п. 3.2. договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Доказів погашення заборгованості
відповідач суду не надав.

Відповідач заперечив проти факту
отримання товару та проти настання
строку сплати за поставлений товар,
оскільки за його твердженнями
сторонами не узгоджено суттєвих умов
договору, як то ціна, асортимент, строк
поставки та кількість товару, а
видаткові накладні підписані не
уповноваженими особами.

Втім такі твердження відповідача є
безпідставними, оскільки ціна,
асортимент та кількість товару
визначені в видаткових накладних, на
яких є відмітки про прийняття товару.

Ціна, асортимент, строки поставки та
кількість товару за твердженням
представника позивача були узгоджені в
електронних листах і як вбачається з
матеріалів справи були прийняті
відповідачем згідно тих, що визначені в
видаткових накладних.

Також відповідач не відмовився від
договору від 01.12.2013 року № 2386 та не
повернув товар, який йому не підходив.

Поняття неукладений договір є тотожним
договору, що не відбувся. Такі підходи
закріплені в ч. 8 ст. 181 ГК України, де
зазначено, що у разі якщо сторони не
досягли згоди з істотних умов
господарського договору, такий договір
вважається неукладеним (таким, що не
відбувся), але якщо одна із сторін
здійснила фактичні дії щодо його
виконання, правові наслідки таких дій
визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

Ця правова позиція закріплена також ч. 2
ст. 640 Цивільного кодексу України, де
вказується, якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Тобто, з цього слідує, що виконаний
договір або договір, що виконується не
може бути неукладеним (аналогічна
правова позиція викладена у постановах
Верховного Суду України від 10.02.2009 року
справі №10/33/08, від 25.06.2011 року № 3-58гс11 та
Вищого господарського суду України від
25.06.2011 року № 7/221-09).

З урахуванням викладеного місцевий
господарський дійшов вірного висновку
про задоволення позову в частині
стягнення з відповідача 253 225 грн. 11 коп.
основного боргу за поставлений товар.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 статті 231 ГК України
встановлюється, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

П. 7.4 договору від 01.12.2013 року № 2386
передбачено, що у разі прострочення
покупцем оплати поставленого товару,
останній сплачує постачальнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період прострочення.

Позивач просив суд стягнути на свою
користь пеню за період з 12.02.2014 року по
25.03.2014 року у розмірі 934 грн. 10 коп.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду зробила
перерахунок розміру пені та дійшла
висновку, що місцевий господарський
суд правомірнообмежив розмір
стягуваної пені до 786 грн. 33 коп. та
відмовив у стягненні 147 грн. 77 коп. пені,
а тому рішення місцевого
господарського суду підлягає
залишенню без змін в цій частині.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який построчив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем було заявлено до стягнення 117
грн. 56 коп. 3% річних за період з 12.02.2014
року по 25.03.2014 року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду зробила
перерахунок розміру 3% річних та дійшла
висновку, що місцевий господарський
суд правомірно обмежив розмір
стягуваної суми 3% річних до 99 грн. 35 коп.
та відмовив у стягненні 18 грн. 21 коп. 3%
річних, а тому рішення місцевого
господарського суду підлягає
залишенню без змін в цій частині.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
відповідача, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому відсутні підстави для
скасування рішення господарського
суду.

Колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства „Ікс 5 Рітейл
Груп Україна" на рішення
господарського суду міста Києва від
20.05.2014 року у справі № 910/5198/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 20.05.2014 року у справі №
910/5198/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/5198/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
О.М. Гаврилюк

Судді
В.В. Сулім

М.Г. Чорногуз