ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

07 серпня 2014 р.

Справа № 902/881/14

Господарський суд Вінницької області у
складі:

Головуючий суддя В. Білоус

Секретар судового засідання Д.Нестеров

за участю представників:

позивача : ОСОБА_2 - за довіреністю;

відповідача : ОСОБА_3 - ФОП, згідно
свідоцтва.

Місце розгляду справи : приміщення
суду,кімн.№1114

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом:Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) до:Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) про
стягнення 42947,25 грн.- вартості нестачі
вантажу згідно товаро - транспортних
накладних № , № від 10.12.2013 р.,
договору б/н від 10.12.2013 р.,-

ВСТАНОВИВ :

Відповідач в поясненнях від 09.07.2014 р. і в
судовому засіданні поснив, що на момент
здійснення перевезення між позивачем і
відповідачем договору не було
укладено. При доставці водієм 12.12.2013 р. в
м.Сімферополь вантажу було виявлено
факт крадіжки товару про що
повідомлено правоохоронні органи
шляхом подання заяви. Проти позову
заперечив покликаючись на те, що водій
автомобіль із товаром не залишав і
сталася крадіжка товару під час руху.
Зазначив, що заявка на перевезення ним
не підписана.

Представник позивача позовні вимоги в
судовому засіданні підтримав. Із
запереченнями відповідача не
погодився.

Позивач, відповідач не виконали вимог
ухвал від 26.06.2014 р., 17.07.2014 р. про надання
оригіналів доказів, доказів про
поважність причин цього не пояснили.

Беручи до уваги це, та графік
призначених справ, графік чергових
відпусток, неможливість відкладення
розгляду справи в межах строку,
встановленого ст.69 ГПК України, суд
прийшов до висновку про розгляд справи
на підставі ст.75 ГПК України за
наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, повно, всебічно,
об"єктивно, в сукупності дослідивши
надані в справу докази, надавши їм
юридичну оцінку, керуючись ст.207, 908, 909,
924 ЦК України, ст.184, 306, 307, 308, 310, 314 ГК
України прийшов до висновку про
відмову в позові з огляду на таке.

В обгрунтування позовних вимог позивач
надав копію договору про надання
автотранспортних послуг від 10.12.2013 р.
Згідно умов цього договору він регулює
взаємовідносини сторін - позивача (в
договорі "замовник") і відповідача (в
договорі "виконавець") при організації
міжнародних перевезень автомобільним
транспортом, а також перевезень на
території України.

Кількість і найменування вантажу,
адреса завантаження і доставки
зазначаються в товаро - транспортних
накладних. Виконавець зобов"язувався
перевозити вантажі і документи за
маршрутом і в строки обумовлені
сторонами в заявці замовника (п.2.13
договору).

Зміст договору, взятих зобов"язань в
ньому свідчать про те, що між сторонами
виникли правовідносини, які мають
ознаки договору перевезення
автомобільним транспортом, які
регулюються ст.908 - 924 ЦК України, ст.306 -
314 ГК України, Законом України "Про
автомобільний транспорт".

Причиною виникнення спору є нестача
вантажу при видачі його
вантажоодержувачу.

Згідно ст.307, ст.314 ГК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов"язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
віддати його уповноваженій на
одержання вантажу особі
(вантажоодержувачу),а
вантажовідправник зобов"язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення
укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складанням
перевізного документа (транспортної
накладної) відповідно до вимог
законодавства. Перевізник несе
відповідальність за втрату, нестачу та
пошкодження прийнятого до перевезення
вантажу, якщо не доведе, що втрата,
нестача сталися не з його вини.

Згідно п.п. 1, 3.1, 3.5, 3.7, 10.1, 10.2, 10.13, 11.1, 11.8,
13.2, 15.1, 15.2, 15.6 Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затвердженими наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 р. № 363, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р.
за № 128/2568 зі змінами (надалі Правила)
товарно-транспортна накладна це єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання товарно -
матеріальних цінностей, обліку на
шляху їх переміщення... Договори про
перевезення вантажів автотранспортом
укладаються між фізичними та
юридичними особами які здійснюють
автомобільні перевезення вантажів на
комерційній основі (перевізники) та
вантажовідправниками або
вантажоодержувачами (замовники).
Примірний договір про перевезення
вантажів автотранспортом наведений в
додатку 1 до Правил. У договорі
встановлюються обсяги перевезень,
умови перевезень (...забезпечення
схоронності...) вартість перевезень,
відповідальність. На перевезення
вантажів авомобільним транспортом
Замовник надає Перевізнику при
наявності Договору заявку відповідно
до встановленої форми згідно додатку 4
до Правил. Перевізники приймають
вантажі для перевезення на підставі
укладених договорів із замовниками
згідно із заявками. Тарні, штучні
вантажі приймаються Перевізником із
зазначенням в товарно-транспортній
накладній маси вантажу та кількості
вантажних місць. Основним документом
на перевезення вантажів є
товарно-транспортна накладна. Здача
вантажу вантажоодержувачу у місці
призначення по масі і кількості місць
проводиться у порядку і способом, за
якими вантажі були прийняті від
вантажовідправника (...підрахунком
місць). У разі пошкодження вантажу,
розбіжностей, обставини, які можуть
служити підставою для матеріальної
відповідальності, оформляються актом
за формою, що наведена в додатку № 4.
Перевізник, вантажоодержувач в акті
засвідчують такі обставини:
невідповідність між масою, кількістю
місць вантажу в натурі і тими даними
які зазначені у товарно-транспортній
накладній (т.т.н), ...інші обставини, які
можуть слугувати підставою для
матеріальної відповідальності сторін.

В обгрунтування позовних вимог позивач
надав копії т.т.н. № , № від
10.12.2013 р., видаткових накладних № ,
№ від 10.12.2013 р., актів перевірки
продукції № 121213 від 12.12.2013 р., № 1212131 від
12.12.2013 р. У названих
товарно-транспортних накладних, які
згідно ч.2 ст.307 ГК України, п.11.1 Правил
перевезення, ч.2 ст.34 ГПК України мають
бути доказами і підтвердженням
укладення договору перевезення
вантажу між позивачем і відповідачем,
автопідприємством (у формі № 1-ТН,
затвердженої як додаток 7 до Правил
перевезення вказано - "Автомобільний
перевізник"), тобто автоперевізником
вказано саме ФОП ОСОБА_4 (позивача у
справі), а не ФОП ОСОБА_3 (відповідача у
справі), вантажовідправником вказано
ТОВ "Нестле Україна ДЦ "Молехів",
вантажоодержувачем - ФОП ОСОБА_4, водієм
ОСОБА_5. Тому позивачем, всупереч
вимогам ст.33, ч.2 ст.34 ГПК України, ч.2
ст.307 ГК України, п.11.1 Правил
перевезення не доведено укладення з
відповідачем договору перевезення на
спірні відправки по вказаних т.т.
накладних згідно яких відповідач
виступав би як перевізник.

Вказані т.т.н. складені також з
порушенням п.11.8, 8.2.5, 8.26 Правил
перевезення, оскільки в п.18,19 розділу
"Вантажно-розвантажувальні опреції" не
вказано дату і час прибуття і вибуття
автомобіля при розвантаженні у
вантажоодержувача. Згідно ч.2 ст.34 ГПК
України, п.11.1, 8.25, 8.26 Правил ці обставини
мають підтверджуватися саме записами в
т.т.н. і не можуть стверджуватися
поясненнями, іншими доказами. Тому
позивачем не доведено своєчасність,
тобто безпосередньо при вивантажені
вантажу складання актів перевірки
продукції від 12.12.2013 р. і встановлення
нестачі товару.

Суд не бере до уваги запис в п.9 названих
актів:"при розвантаженні", оскільки в
цьому пункті передбачається зазначати
те, яким способом визначено кількість
нестачі (переважуванням, рахунком
місць), а не коли.

Всупереч вимогам п.13.2 Правил
перевезення в названих актах перевірки
продукції не вказано в який спосіб- чи
підрахунком місць, чи інший
встановлено нестачу вантажу, вказано
скільки товару (місць, ящиків) було
згідно накладної і яка кількість
нестачі, але не вказано яка кількість
виявилася в наявності, оскільки для
того, щоб встановити нестачу ящиків
необхідно від кількості ящиків з
конкретним товаром, яка була згідно
накладної, відняти кількість яка
виявилася фактично. Фактична кількість
ящиків в актах не встановлена і не
вказана. В обох цих актах перевірки
продукції перевізником (транспортна
організація) вказаний ФОП ОСОБА_4
(позивач у справі), а не ФОП ОСОБА_3
(відповідач у справі), що також дає
підстави вважати недоведеним
позивачем належними засобами
доказування, що відповідач виступав по
спірних перевезеннях, як перевізник.

В п.13 названих актів перевірки
продукції, які згідно бланку акту
мусять містити детальний опис факту
нестачі вантажу вказано
наступне:"розрізаний контрольний трос,
вскрита машина, пелети позаду машини
вийняті і розібрані (фотозвіт)". При
цьому не вказано розміру розрізу тента,
чи отвору, розмірів ящиків, того, чи
могли вони бути вийняті з машини.

В п.14 актів перевірки в яких має бути
вказаний висновок комісії про причини
виявлених відхилень (наприклад з чиєї
вини це могло статися) не вказано, що
нестача товару виникла з вини
перевізника, а вказано:"списати з
дистриб"ютора...корегування".

Копією повідомлення про початок
досудового слідства виданим Київським
РВ СМУ ГУ МВС України в АР Крим 12.02.2014 р.
№ 49/1-3-3 стверджується відкриття
кримінального провадження № 0008384
на підставі заяви про крадіжку. Записи
в п.6, 13, 14 перевірки, дають підстави
вважати доведеним те, що втрата вантажу
сталася не з вини відповідача (ч.1 ст.314
ГК України, ч.1 ст.924 ЦК України).

Всупереч п.15.6 Правил перевезення в
товарно-транспортних накладних не
записано про дату складання і про що
складений акт (наприклад "про нестачу"),
адже саме такий запис мав бути
зроблений в т.т. накладних для
засвідчення складення актів. Натомість
в обох т.т.н. є розпис позивача про
отримання вантажу, скріплений
відбитком його штампу без будь-яких
записів про дату складання і про
причини складання актів.

Вказані недоліки при оформленні т.т.н.,
актів перевірки дають підстави суду
для висновку про те, що
товарно-транспортні накладні № ,
№ від 10.12.2013 р., акти перевірки
продукції від 12.12.2013 р. є неналежними
доказами, не доводять факт того, що
відповідач виступав перевізником по
цих перевезеннях, не доводять його вину
в нестачі товару.

Договір-заявка датована 12.12.2013 р., а
відтак не може бути доказом того, що
10.10.2013 р. відповідач згідно т.т.н. №
, № від 10.12.2013 р. виступив
перевізником вантажу. Зі змісту п.3.7, 10.1,
10.2 Правил перевезення вбачається, що
заявка на перевезення має передувати
перевезенню. В ній має бути погоджений
графік подачі автомобіля (час, дата),
адреса, місце подачі автомобіля, місце
завантаження, розвантаження
автомобіля, маса вантажу, кількість
місць, час розвантаження автомобіля в
місці доставки вантажу, оплата. Тому
дата договору - заявки - 12.12.2013 р. і
вказана в ній дата завантаження - 10.12.2013
р., свідчить про те, що заявка позивачем
до відвантаження вантажу 10.12.2013 р. і
прийняття його до перевезення згідно
товарно-транспортних накладних
датованих 10.12.2013 р. не подавалася
позивачем відповідачу і ним не
приймалася.

Згідно ст.207 ЦК України договір
вважається укладеним в письмовій
формі, коли він підписаний сторонами.

Договір-заявка від 12.12.2013 р., всупереч
вимогам ст.207 ЦК України відповідачем
не підписано, а відтак є неналежним
доказом. Окрім того, позивач заявляючи
вимоги про стягнення 42 947,25 грн. не надав
доказів оплати всього товару.

Згідно ч.3 ст.184 ГК України договори, які
укладаються на основі примірних,
типових договорів мають відповідати їх
змісту. В додатку № 1 до Правил
перевезення затверджено примірний
договір перевезення вантажів
автомобільним транспортом у міському
і міжміському сполученні. Договір б/н
від 10.12.2013 р. про надання
автотранспортних послуг не
узгоджується із вказаним примірним
договором.

Беручи до уваги встановлені судом
фактичні обставини, неналежність
доказів позивача, недоведеність ними
факту укладення договору з
відповідачем, як з перевізником,
відсутні правові підстави для
задоволення позову.

В зв"язку із відмовою в позові, судові
витрати на судовий збір в сумі 1 827 грн.
на підставі ч.5 ст.49 ГПК України
підлягають віднесенню на позивача.

Керуючись ст.4-3, 4-5, 22, 28, 33, 34, 36, 43, ч.5 ст.49,
ст.75, 82-84, 85, 87, 115 ГПК України,-

ВИРІШИВ :

1. В позові Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 про стягнення 42947,25 грн. -
вартості нестачі вантажу відмовити.

2.Судові витрати на судовий збір в сумі 1
827 грн. покласти на позивача.

Вступну та резолютивну частини рішення
оголошено 07.08.2014 р. Повний текст рішення
відповідно до ст.84 ГПК України
оформлено і підписано 12.08.2014 р. Рішення
набирає законної сили на протязі 10-ти
днів з дня повного його оформлення і
підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи