ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2014 року
Справа № 912/694/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Джихур О.В.
(доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Лисенко О.М.

при секретарі судового засідання
Ситниковій М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Пільеквич В.В.
представник, довіреність №14-136 від
13.05.14;

від відповідача: Петров А.О.
представник, довіреність №117-юр. від
06.07.14;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут",
м. Світловодськ Кіровоградської
області

на рішення господарського суду
Кіровоградської області від 20 травня
2014 року у справі № 904/694/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут", м. Світловодськ,
Кіровоградської області

про стягнення 9 431 841,47 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 20 травня
2014 року (суддя Макаренко Т.В.) позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ до
Спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут", м. Світловодськ,
Кіровоградської області про стягнення
9 431 841,47 грн. за спожитий природний газ
задоволені частково, стягнуто зі
Спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" заборгованість за
спожитий природний газ в сумі 2 011 583, 03
грн., 10 711, 84 грн. - суму втрат від
інфляційних процесів, 274 126,42 грн. - суму
3% річних, 399 572, 03 грн. - суму пені, 392 756, 34
грн. - суму штрафу в розмірі 7%, а також
судовий збір в сумі 73 080, 00 грн.,
припинено провадження у даній справі в
частині стягнення основного боргу в
сумі 5 823 096, 68 грн., у задоволенні решти
позову відмовлено, відмовлено в
задоволенні клопотання №123 від 28
квітня 2014 року про розстрочку
виконання рішення суду.

Рішення господарського суду
мотивовано неналежним виконанням
відповідачем умов договору купівлі
-продажу природного газу за №14/2432/11 від
30 вересня 2011 року.

Відмовляючи в задоволенні клопотання
№123 від 28 квітня 2014 року про розстрочку
виконання рішення суду, господарський
суд виходив з того, що відповідачем не
надано доказів надходження грошових
коштів у майбутньому в розмірі,
достатньому для виконання рішення у
даній справі.

Не погодившись з вказаним рішенням
відповідач Спільне підприємство
товариство з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
оскаржує його в частині стягнення зі
Спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 399 572, 03 грн. - пені, 392
756, 34 грн. - штрафу в розмірі 7%. Вважає, що
рішення в цій частині прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Погоджуючись з рішенням
господарського суду Кіровоградської
області в частині встановлення
пропуску позивачем річного строку
позовної давності звернення з вимогою
про стягнення відповідних штрафів
скаржник вважає, що штраф в сумі 392 756, 34
грн., нарахований за прострочення
виконання зобов'язання по сплаті
вартості природного газу, спожитого у
грудні 2012 року, знаходиться поза межами
строку позовної давності, оскільки
позивач звернувся до господарського
суду 03 березня 2014 року.

Скаржник посилається на те, що
господарським судом Кіровоградської
області помилково не вирахувано дату
виникнення права вимоги щодо стягнення
з відповідача штрафу за прострочення
оплати вартості газу, поставленого у
грудні 2012 року, зазначеною датою є 14
лютого 2013 року, в результаті помилково
стягнуто штраф в розмірі 392 756, 34 грн.
Позивач звернувся до суду 03 березня 2014
року, тобто з пропуском терміну
позовної давності для стягнення штрафу
за несвоєчасну оплату вартості
природного газу спожитого у грудні 2012
року.

Скаржник вважає, що на момент звернення
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" до суду з вимогою про
стягнення з відповідача пені, строк
сплати пені не настав.

Частиною 2, п.7.2 договору від 30 вересня
2011 року передбачено, що пеня
сплачується протягом 3 (трьох)
банківських днів з моменту отримання
покупцем вимоги продавця. Вимога до
відповідача про сплату пені позивачем
не направлялася, а відтак позивач
звернувся до господарського суду з
вимогою про сплату пені передчасно.

Відповідач просить скасувати рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 20 травня 2014 року в частині
стягнення зі Спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
на користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" штрафу в
сумі 392 756, 34 грн., пені в розмірі 399 572, 03
грн., зокрема задовольнити позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" частково,
стягнути зі Спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
заборгованість за спожитий природний
газ в розмірі 2 011 583, 03 грн., 274 126, 42 грн. 3%
річних, 10 711, 84 грн. інфляційних втрат, в
задоволенні позовних вимог про
стягнення штрафу та пені відмовити.

Представник позивача доводи
апеляційної скарги в усній формі
заперечив, вважає рішення
господарського суду законним, просить
залишити його без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що між
позивачем Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
(продавець) та відповідачем Спільним
підприємством товариством з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут",
м. Світловодськ, Кіровоградської
області (покупець) укладено договір
купівлі -продажу природного газу
№14/2432/11 від 30 вересня 2011 року та
додаткові угоди до нього №1 від 30
вересня 2011 року, №2 від 11 жовтня 2011 року,
№3 від 19 січня 2012 року, №4 від 27 червня
2012 року.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупця у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році природний газ, для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами,
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити газ на умовах даного договору.

Сторони договору узгодили кількість та
якість газу, що підлягає поставці, ціну,
порядок, умови його передачі і обліку
та проведення розрахунків. Згідно умов
договору приймання -передача газу,
переданого продавцем покупцеві у
відповідному місяці оформлюється
актом приймання -передачі газу (п.3.3
договору); акти приймання -передачі
газу є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами (п. 3.4
договору); оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу; остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу
(п.6.1 договору).

Також сторони в п.6.3 договору
домовилися, що в платіжних дорученнях
покупець повинен обов'язково зазначати
номер договору, дату його підписання та
призначення платежу, без зазначення
періоду за який здійснюється оплата. За
наявності заборгованості у покупця за
цим договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

За умовами договору за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань
покупець сплачує крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення, а за прострочення
понад 30 днів додатково сплачує штраф у
розмірі 7 відсотків від суми
простроченого платежу (п.7.2 договору).

Цей договір набирає чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування -до
повного погашення заборгованості (п.11.1.
договору).

Договір підписаний повноважними
представниками продавця та покупця,
скріплений круглими печатками
позивача та відповідача.

Матеріали справи свідчать, що на
протязі дії договору №14/2432/11 від 30
вересня 2011 року сторони уклали
додаткові угоди, змінюючи при цьому
ціну за 1000 куб. м. природного газу.

Додаткові угоди додані до договору і є
його невід'ємними частинами.

На виконання договору протягом періоду
з жовтня 2011 року по грудень 2012 року
позивач поставив, а відповідач прийняв
природний газ на загальну суму 7 834 679,
71 грн., що посвідчується відповідними
актами приймання -передачі, часткову
оплату якого відповідач здійснив вже
під час розгляду даної справи в розмірі
5 823 096, 68 грн., що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями
(а.с.100-140), внаслідок чого залишилася
непогашеною заборгованість перед
позивачем у розмірі 2 011 583, 03 грн., яка
відповідачем не спростовується.

Оскільки заборгованість в сумі 5 823
096, 68 грн. відповідачем сплачена після
порушення провадження у справі,
провадження у справі в цій частині
правомірно припинено на підставі п.11
ст.80 Господарського процесуального
кодексу України.

Враховуючи, що відповідачем грошові
зобов'язання в розмірі 2 011 583 грн.
виконані не були заборгованість у
вказаній сумі підтверджена
матеріалами справи, в силу приписів
ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України
грошове зобов'язання повинно було бути
виконано в строки, встановлені
договором, то стягнення з відповідача
основного боргу в розмірі 2 011 583, 03
грн. є правомірним.

Відповідно до поданого до позовної
заяви розрахунку позивач просив
стягнути з відповідача пеню в розмірі
628 191, 42 грн., 684 132, 09 грн. штрафу на
підставі п.7.2 договору.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу ч.2 ст.193, ст.ст.216, 218
Господарського кодексу України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч.2
ст.217, ч.1 ст.230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст.549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно приписів ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пункт 1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу
України встановлює спеціальну позовну
давність до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) в один рік.

За вимогами частини 3 статті 267
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Заявою від 29 квітня 2014 року за №781
позивач просив до вимог щодо стягнення
пені та штрафу застосувати строк
позовної давності, оскільки вважав, що
відповідачем пропущено строк позовної
давності (а.с.99).

Господарський суд відмовив в позові в
частині стягнення пені, нарахованої
позивачем до 12 грудня 2012 року та поза
межами терміну, визначеного ч.6 ст.232
Господарського кодексу України в
загальній сумі 228 619, 39 грн., у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

При цьому господарський суд дійшов
вірного висновку, що останнім днем
шестимісячного терміну нарахування
пені по зобов'язанням зі сплати
вартості природного газу, поставленого
в жовтні 2012 року, листопаді 2012 року,
грудні 2012 року вважається відповідно 14
травня 2013 року, 14 червня 2013 року, 14 липня
2013 року.

Таким чином стягненню підлягає пеня за
прострочку виконання грошового
зобов'язання за листопад 2012 року за час
прострочення з 03 березня 2013 року по 14
червня 2013 року на суму 95 973, 69 грн., за
зобов'язаннями грудня 2012 року пеня за
період прострочення з 03 березня 2013 року
по 14 липня 2013 року на суму 303 598, 34 грн.,
всього пеня в сумі 399 572, 03 грн. Судом
першої інстанції встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
з позовом у даній справі Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
звернулось 03 березня 2014 року, згідно
поштовому штемпелю на конверті (а.с.66),
саме з цієї дати слід обраховувати
строк позовної давності для стягнення
пені.

Заперечуючи стягнення пені, відповідач
вказує на те, що строк сплати пені не
настав, оскільки з вимогою до
відповідача про сплату пені за спірний
період, як це передбачено п.7.2 договору,
позивач не звертався.

Судова колегія з таким твердженням
відповідача не погоджується.

Так, договором купівлі- продажу газу
були чітко встановлені строки щодо
остаточного розрахунку за поставлений
газ (до 14 -го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу).

Також слід зазначити, що у
відповідності до п.1.8 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" до подання позову
до господарського суду, звернення
кредитора до боржника з вимогою про
сплату сум пені, інфляційних
нарахувань та процентів річних не
передбачено законом і тому не є
обов'язком, отже, неподання позивачем
(кредитором) доказів такого звернення
не тягне за собою відмови в задоволенні
відповідних позовних вимог.

Це підтверджується й відповідною
практикою з зазначеного питання
(постановами Вищого господарського
суду України від 11 лютого 2013 року у
справі №2/30/2012/5003, у справі №5027/602/2012, у
справі №5013/1364/12, у справі №5011-42/10739-2012;
від 07 березня 2013 року у справі
№5011-69/7246-2012).

Таким чином, судова колегія вважає
обґрунтованим стягнення пені за період
прострочення з 03 березня 2013 року по 14
червня 2013 року на суму 95 973, 69 грн. за
зобов'язаннями листопада, за період з 03
березня 2013 року по 14 липня 2013 року на
суму 303 598, 34 грн., за зобов'язаннями
грудня 2012 року, всього в сумі 399 572, 03
грн.

Відповідно до п.7.2 договору за
прострочення понад 30 днів покупець
зобов'язаний у безспірному порядку
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині стягнення штрафу 7% в
сумі 291 375, 75 грн. господарський суд
дійшов висновку, що стосовно цих вимог
сплинув строк позовної давності,
оскільки право вимоги щодо стягнення
штрафу за прострочення строку оплати
вартості газу, поставленого в жовтні 2012
року виникло 14 грудня 2012 року за
прострочення оплати вартості газу,
поставленого листопаді 2012 року виникло
14 січня 2013 року, з позовом позивач
звернувся 03 березня 2014 року, тобто з
пропуском річного строку позовної
давності.

При цьому господарським судом
задоволені позовні вимоги в частині
стягнення штрафу 7% в сумі 392 756, 34 грн.
за прострочення відповідачем 30 денного
строку оплати вартості газу,
поставленого в грудні 2012 року.

Відповідач вважає, що строк вимоги
сплати штрафу за вказаний період на
оплату штрафу 7% за прострочення оплати
газу, поставленого в грудні 2012 року
виникло 14 лютого 2013 року, а позов
заявлено 03 березня 2014 року.

Апеляційний господарський суд
погоджується з позицією відповідача у
цьому питанні.

Частиною 1 п.7.2 договору №14/2432/11 від 30
вересня 2011 року встановлено, що за
прострочення оплати поставленого газу
понад 30 (тридцяти) днів покупець
додатково сплачує штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Як було вже зазначено договором
передбачено, що остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно розрахунку позивачем
пред'явлено до стягнення 7% штрафу в
розмірі 392 756, 34 грн. за прострочку
сплати заборгованості в розмірі 5 610
804, 86 грн. за газ, поставлений в грудні 2012
року.

Як було встановлено в судовому
засіданні борг в сумі 5 610 804, 85 грн.
був сплачений відповідачем в період
після порушення справи.

Отже, право вимоги штрафу 7% від суми
простроченої заборгованості за
поставлений в грудні 2012 року газ
виникло 14 лютого 2013 року.

Оскільки штраф є одноразовою санкцією,
а позов пред'явлено 03 березня 2014 року,
тобто поза межами річного строку
позовної давності, встановленого ст..258
Цивільного кодексу України для
стягнення неустойки.

Відтак, апеляційний господарський суд
вважає, що в стягненні 392 756, 34 грн.
також слід відмовити через пропуск
строку позовної давності.

Протилежний висновок суду з цього
питання вважається помилковим.

Відповідно до приписів ч.1 ст.101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Щодо стягнення суми основної
заборгованості в розмірі 2 011 583, 03
грн., слід зазначити, що відповідач цей
борг визнав, він підтверджується
матеріалами справи.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача втрат від інфляційних
процесів з травня 2012 року по січень 2013
року, то з жовтня 2012 року по січень 2013
року в сумі 10 711, 84 грн. трьох процентів
річних за період з 15 листопада 2012 року
по 12 грудня 2013 року та 31 травня 2012 року
по 05 лютого 2013 року в сумі 274 126, 42 грн.
заявлено обґрунтовано.

Положеннями ст.625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У зв'язку з цим, грошовими
зобов'язаннями боржника перед
кредитором є грошова сума, що визначена
з урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох процентів річних.

Три проценти річних за своєю правовою
природою є платою за користування
коштами, що не були своєчасно сплачені
боржником.

Враховуючи доведеність матеріалів
справи, що заборгованість за
поставлений газ сплачена відповідачем
несвоєчасно, а також те, що рішення
господарського суду Кіровоградської
області у справі №5013/1380/12 від 17 грудня
2012 року відповідачем не виконано,
вимоги позивача про стягнення 3% річних
та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Відповідачем подано клопотання про
розстрочку виконання рішення суду на 12
місяців, яке мотивовано тяжким
фінансовим становищем товариства, яке
виникло в тому числі у зв'язку з
несплатою наданим відповідачу послуг,
за заборгованістю держави з виплати
різниці в тарифах.

Вирішуючи питання по розстрочці
виконання судового рішення суд
зобов'язаний врахувати матеріальні
інтереси обох сторін, їх фінансовий
стан, ступінь вини відповідача у
виникненні спору та інші обставини.

Судова колегія погоджується з
висновком господарського суду про
відсутність підстав для задоволення
клопотання відповідача через
відсутність з боку відповідача
відповідних доказів про надходження
грошових коштів у майбутньому в
розмірі достатньому для виконання
рішення у даній справі.

З врахуванням викладеного рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 20 травня 2014 року у даній
справі підлягає зміні на підставі ч.1 п.4
ст.104 Господарського процесуального
кодексу України, в задоволенні позову в
частині стягнення 7% штрафу в розмірі 7%
в сумі 392 756,34 грн. слід відмовити.

Відповідно до приписів ст.49
Господарського процесуального кодексу
України у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволення
позовних вимог.

Правило статті 49 Господарського
процесуального кодексу України щодо
розподілу сум судового збору у справах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог
застосовується також і у випадках, коли
судовий збір сплачено за мінімальною
(визначеною Законом) ставкою (п.4 п.п.4.1.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21 лютого 2013 року
№7).

При подачі позовної заяви, позивачем
сплачено судовий збір в розмірі 73 080
грн., який при вирішенні спору
господарським судом покладено
повністю на відповідача.

Проте, позов не задоволено повністю, в з
врахуванням часткового задоволення
позову, розмір судового збору, який
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача становить 69 060, 6 грн.

Отже, в цій частині рішення
господарського суду також підлягає
зміні.

Враховуючи часткове задоволення
апеляційної скарги згідно ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, з позивача на користь
відповідача підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 1 963, 8 грн. за
розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.49, 99 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спільного
підприємства товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут",
м. Світловодськ Кіровоградської
області задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 20 травня
2014 року у справі № 904/694/14 змінити.

В задоволенні позову в частині
стягнення 7% штрафу в сумі 392 756, 34 грн.
відмовити.

Стягнути зі Спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
(27500, м. Світловодськ, Кіровоградської
області, вул. Крупської, 2а,
ідентифікаційний код 31678853) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.. Б.
Хмельницького, 6, ідентифікаційний код
20077720) 69 060 грн. витрат по сплаті
судового збору. Видати наказ

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул.. Б. Хмельницького, 6,
ідентифікаційний код 20077720) на користь
Спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут" (27500, м.
Світловодськ, Кіровоградської області,
вул. Крупської, 2а, ідентифікаційний код
31678853) 1 963, 8 грн. витрат по сплаті
судового збору за розгляд апеляційної
скарги. Видати наказ.

Видачу наказів здійснити
господарському суду Кіровоградської
області.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку у двадцятиденний
строк до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя
О.В. Джихур

Суддя
О.М. Виноградник

Суддя
О.М. Лисенко

(Дата підписання постанови в повному
обсязі 12.08.2014 р.)