ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р.
Справа № 911/2282/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Управління
житлово-комунального господарства
"Біличі",

08298, смт Коцюбинське, вул. Меблева, 11-А

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

про стягнення 20 887,36 грн.

за участю представників:

позивача - Конюхова О.В. (доручення від
22.04.2014, б/н);

відповідача - не з'явився, про час і
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Управління житлово-комунального
господарства "Біличі" (далі - позивач)
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(далі - відповідач) про стягнення 20 887,36
грн., з яких: 18 073,01 грн. основного боргу,
428,03 грн. пені, 970,93 грн. 3 % річних та 1 415,39
грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем грошових
зобов'язань за договорами про надання
послуг з водопостачання,
водовідведення, та вивезення твердих
побутових відходів від 10.07.2006 № 11, від
01.01.2011 № 11.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.06.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
01.07.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 12620/14
від 01.07.2014) позивачем подано до
матеріалів справи документи на
виконання вимог ухвали суду від 01.07.2014,
а також заяву про уточнення розміру
позовних вимог від 27.06.2014.

Судом враховано, що Господарським
процесуальним кодексом України не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про уточнення позовних
вимог та з урахуванням правової
позиції пленуму Вищого господарського
кодексу України, що викладена у
підпункті 3.11. пункту 3. постанови «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 № 18, за результатами розгляду
вказаних уточнень позовних вимог,
змісту позовної заяви та обставин
справи, суд дійшов висновку, що це
зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до статті 22 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
підписано уповноваженою на це особою,
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить чинному законодавству та не
порушує нічиїх прав і охоронюваних
законом інтересів, зменшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом.

У зв'язку з прийняттям зменшення
розміру позовних вимог господарським
судом, у справі має місце нова ціна
позову - 16 889,17 грн., відповідно до
розміру якої буде вирішуватися спір.

Підстави для припинення провадження у
справі в частині зменшення позовних
вимог у господарського суду відсутні, з
урахуванням абзацу 2 пункту 7. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення".

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.07.2014 розгляд справи
відкладено до 29.07.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 14714/14
від 23.07.2014) позивачем подано до
матеріалів справи додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.07.2014 розгляд справи
відкладено до 07.08.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 15439/14
від 31.07.2014) позивачем подано до
матеріалів справи додаткові докази.

У судовому засіданні 07.08.2014 представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги. Відповідач письмовий відзив на
позовну заяву не подав, представника у
судові засідання не направив, не
повідомивши про причини, хоча належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судових засідань.

Нез'явлення у судове засідання
представника відповідача та неподання
відповідачем відзиву на позов не
перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 07.08.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутнього в
судовому засіданні представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Управлінням житлово-комунального
господарства "Біличі" (далі -
виконавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
споживач) укладено договори від 10.07.2006
№ 11 (далі - Договір 1) та від 01.01.2011 № 11
(далі - Договір 2), (далі разом - Договори),
відповідно до умов яких виконавець
зобов'язується надати споживачу
послуги з водопостачання,
водовідведення та вивезення твердих
побутових відходів нежилого
побутового приміщення (торгової точки)
за адресою - АДРЕСА_2, а споживач
зобов'язується своєчасно здійснювати
оплату за споживання і користування
послугами на умовах Договору (пункти 1.1.
Договорів).

Пунктом 3.1. Договору 2 визначено, що
розмір щомісячної плати за надані
послуги з вивезення твердих побутових
відходів становить 82,65 грн. за 1 м. куб., з
ПДВ.

Відповідно до пункту 4.1. Договору 2,
протягом трьох робочих днів споживач
підписує акт виконаних робіт, або в той
же термін надає обґрунтовані письмові
зауваження. При недотриманні строків
підписання актів або надання
зауваження, акти виконаних робіт
вважаються прийнятими.

Згідно з пунктом 4.2. Договору 2,
розрахунковий період оплати послуг -
один календарний місяць. Термін
остаточних розрахунків - не пізніше
10-го числа наступного за розрахунковим
місяцем.

Договір діє протягом одного року. У
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
Договору за один місяць до закінчення
терміну дії Договору, він вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах, які були передбачені
Договором (пункт 10.1. Договору 2).

Тарифи на послуги з вивезення твердих
побутових відходів затверджені
рішенням виконавчого комітету
Коцюбинської селищної ради від 27.09.2006 №
103 та встановлено в розмірі 82,62 грн. за 1
м. куб., з ПДВ.

Рішенням виконавчого комітету
Коцюбинської селищної ради від 31.01.2012 №
6 встановлено нові тарифи на послуги з
вивезення твердих побутових відходів у
розмірі 134,60 грн. за 1 м. куб., з ПДВ.

Крім того, між позивачем та
відповідачем укладено Договір про
реструктуризацію заборгованості від
26.12.2011 № 290 (далі - Договір про
реструктуризацію), відповідно до умов
якого, кредитор надає боржнику
розстрочку погашення заборгованості з
оплати послуг за спожиті
житлово-комунальні послуги, що
утворились на день укладення цього
Договору, а боржник зобов'язується
щомісяця, рівномірними платежами
сплачувати визначену суму
заборгованості за комунальні послуги в
порядку, розмірі та строки, визначеному
цим Договором (пункт 1.1. Договору про
реструктуризацію).

З укладенням цього Договору
боржник визнає, що на день укладання
цього Договору його заборгованість
перед кредитором за спожиті комунальні
послуги складає 12 451,67 грн. (пункт 1.2.
Договору про реструктуризацію).

Відповідно до пунктів 3.1. Договору
про реструктуризацію, сплата
боржником заборгованості
реструктуризується на строк 48 місяців.
Сума щомісячного погашення боргу за
житлово-комунальні послуги становить
259,41 грн.

Згідно з пунктом 5.1. Договору про
реструктуризацію, Договір вважається
розірваним з вини боржника, у тому
числі, в разі невиконання ним свої
зобов'язань за Договором протягом
більш, ніж три місяці.

Договір вступає в силу з дня
підписання і діє до повного його
виконання (пункт 6.1. Договору про
реструктуризацію).

На виконання умов Договору 2, позивач за
період з 01 грудня 2011 року до 31 травня 2014
року надав послуги з вивезення твердих
побутових відходів на суму 5 823,24 грн., а
відповідач вказані послуги отримав, що
підтверджується актами
прийому-передачі виконаних робіт, які
підписані у двосторонньому порядку
уповноваженими представниками сторін
та скріплені відбитками їх печаток, що
оцінюється судом як погодження обома
сторонами фактів здійснення
господарських операцій з надання
послуг. До матеріалів справи долучено
копії вказаних актів.

Крім того, на підтвердження позовних
вимог, позивачем надано в матеріали
справи копії податкових накладних, що
складені на господарські операції з
надання послуг за період з грудня 2011
року до травня 2014 року.

Податкові накладні, що надані
позивачем, складено у період дії
Податкового кодексу України,
відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7.
статті 201 якого платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, яка складається у
двох примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця. Податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Зважаючи не викладене, судом
оцінюються податкові накладні, що
складені позивачем, як доказ того, що
позивачем відображені господарські
операції з надання послуг за спірний
період, що не оплачені відповідачем, у
своїх податкових зобов'язаннях.

На підтвердження наявності
заборгованості, до матеріалів справи
надано банківську довідку від 11.07.2014 №
1349/15 про відсутність надходження
коштів від відповідача на
розрахунковий рахунок позивача за
спірний період, яка засвідчена
підписом уповноваженої особи
банківської установи та скріплена
відбитком її печатки (оригінал у
матеріалах справи) та банківські
виписки з рахунку позивача за період з
28.03.2014 до 09.07.2013, відповідно до яких
судом встановлено, що 11.06.2014
відповідачем здійснено часткову
сплату заборгованості у розмірі 5 000,00
грн.

У зв'язку з частковою сплатою суми
заборгованості позивачем подано заяву
про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
підписано уповноваженою на це особою,
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить чинному законодавству та не
порушує нічиїх прав і охоронюваних
законом інтересів, зменшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом.

Підстави для припинення провадження у
справі в частині зменшення позовних
вимог у господарського суду відсутні, з
урахуванням абзацу 2 пункту 7. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення".

Враховуючи викладене, у даному
провадженні розглядаються остаточні
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 16 889,17 грн., з яких: 13 274,91
грн. основного боргу, 488,60 грн. пені, 1
015,83 грн. 3 % річних та 2 109,83 грн.
інфляційних втрат.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту Договорів, що
укладені між сторонами, вони за
правовою природою є договорами про
надання послуг, за якими одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання (частини 1, 2 статті 901
Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується
факт надання послуг, докази сплати
заборгованості, у повному обсязі,
відсутні.

Відтак, суд дійшов висновку, що вимога
позивача про стягнення з відповідача 13
274,91 грн. основної заборгованості є
законною, обґрунтованою, доведеною та
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивач, на підставі пункту 7.2. Договору
2, заявляє до стягнення пеню у розмірі 1 %
за кожен день прострочки від суми
боргу.

Відповідно до частини 1 статті 546
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання, зокрема, може
забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

За змістом частини 3 статті 1 Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне виконання плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій"
суб'єкти підприємницької діяльності,
які використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
своєї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі 1 % від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення, якщо інший розмір
пені не встановлено угодою сторін, але
не більше 100 % загальної суми боргу.

Нормою частини 1 статті 1 Закон України
"Про відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій" встановлено
законну неустойку за порушення
грошового зобов'язання у сфері
відносин з надання житлово-комунальних
послуг. Кредитор має право на стягнення
цієї законної неустойки у тому числі й
за відсутності у договорі умови про
неустойку. Той факт, що сторони у
Договорі зафіксували неустойку саме в
тому розмірі, який встановлено Законом,
не перетворює цю неустойку на
договірну, що набуває обов'язковості за
відсутності домовленості сторін про
інше.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
16.04.2013 у справі № 18/957/12.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11128
Господарського процесуального кодексу
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України, суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень Верховного Суду України тягне
за собою відповідальність, установлену
законом.

Відтак, позовна вимога про стягнення
пені у розмірі 1 % за кожен день
прострочки від суми боргу є законною та
обґрунтованою.

З метою всебічного, повного і
об'єктивного розгляду обставин справи,
суд здійснив перерахунок розміру пені
та з'ясував, що наданий позивачем
розрахунок є арифметично вірним та
відповідає обставинам справи, а тому,
позовні вимоги про стягнення 488,60 грн.
пені підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем виконання грошового
зобов'язання, позивач на підставі
статті 625 Цивільного кодексу України
заявляє до стягнення 3% річних у розмірі
1 015,83 грн. та 2 109,83 грн. інфляційних
втрат.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З метою всебічного, повного і
об'єктивного розгляду обставин справи,
суд здійснив перерахунок розміру 3 %
річних та з'ясував, що наданий
позивачем розрахунок є арифметично
вірним і відповідає обставинам справи,
а тому, позовна вимога про стягнення 1
015,83 грн. 3 % річних підлягає задоволенню
у повному обсязі.

Стосовно інфляційних втрат, судом
враховано наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу
не є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Інфляційні
нарахування входять до складу
грошового зобов'язання. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

При перевірці нарахованих позивачем
сум інфляційних втрат, судом виявлена
помилковість їх обрахування, яка, з
огляду на наявний в матеріалах справи
розрахунок позивача, зумовлена
неврахуванням місяців у періоді
прострочення, в яких мала місце
дефляція, за таких обставин, позовні
вимоги в частині стягнення інфляційних
втрат у розмірі 734,52 грн. не підлягають
задоволенню.

Проаналізувавши вищезазначені норми
чинного законодавства та всебічно
розглянувши матеріали справи,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 13274,91 грн. основної
заборгованості, 488,60 грн. пені, 1 375,31
грн. інфляційних втрат та 1 015,83 грн. 3%
річних є доведеними, обґрунтованими,
відповідачем не спростованими, а,
відтак, підлягають задоволенню.
Позовні вимоги в частині стягнення
інфляційних втрат у розмірі 734,52 грн.
задоволенню не підлягають.

Відшкодування судового збору,
сплаченого позивачем у розмірі 1 827,00
грн., відповідно до пункту 2 частини 1
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 4, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Управління
житлово-комунального господарства
"Біличі" (08298, смт Коцюбинське, вул.
Меблева, 11-А, ) 13 274
(тринадцять тисяч двісті сімдесят
чотири) грн. 91 коп. основної
заборгованості, 488 (чотириста
вісімдесят вісім) грн. 60 коп. пені, 1 015
(одна тисяча п'ятнадцять) грн. 83 коп. 3 %
річних, 1 375 (одна тисяча триста сімдесят
п'ять) грн. 31 коп. інфляційних втрат та 1
747 (одна тисяча сімсот сорок сім) грн. 54
коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 11.08.2014.

Суддя
С.О. Саванчук