ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.08.2014 Справа № 920/2101/13

за позовом Прокурора м. Суми в
інтересах держави в особі

позивача: Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради,

м. Суми,

до відповідача: Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта»

в особі Сумської
дирекції, м. Суми,

про стягнення 94 040 грн. 86 коп.

Cуддя: Ю.А. Джепа

Представники:

від позивача: Пейкова І.О.
(довіреність № 23.01-27/26 від 01.07.2014 р.),

від відповідача: не з'явився,

прокурор: Кулинич Л.С.

При секретарі судового засідання
Лєпковій О.О.

В судовому засіданні 04.08.2014 р. була
оголошена перерва до 20.08.2014 р.

Суть спору: Прокурор м. Суми просить
суд, враховуючи заяву від 22.07.2014 року
про збільшення позовних вимог,
стягнути з відповідача заборгованість
з орендної плати у розмірі 88135 грн. 97
коп., 5904 грн. 89 коп. пені за неналежне
виконання відповідачем укладеного між
сторонами 30.01.1998 року договору оренди №
ФМ-305.

Прокурор у судовому засіданні заявлені
позовні вимоги, з врахуванням заяви про
їх збільшення, підтримав у повному
обсязі.

Представником позивача подано заяву
про збільшення позовних вимог від
22.07.2014 р. Відповідно до вимог ст. 22 ГПК
України вказана заява прийнята судом
до розгляду. Також подано клопотання
від 04.08.2014 р. про долучення до
матеріалів справи копії постанов
Харківського апеляційного
господарського суду в справах № 920/2154/13
та № 920/2156/13.

Представник позивача усно в судовому
засіданні, а також в письмових
поясненнях від 20.02.2014 р. та заяві про
збільшення позовних вимог від 22.07.2014 р.
зазначив, що наполягає на задоволенні
заявлених вимог. Суд залучив
вищезазначені документи до матеріалів
справи.

Представник відповідача в дане судове
засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. У відзиві від 15.01.2014 р. зазначає,
що заперечує проти задоволення
позовних вимог, оскільки договір
укладено особою, що не була власником
об'єкту оренди та не мала права
реалізовувати правомочності власника,
а також, що у позивача на момент
укладення договору було відсутнє право
власності на об'єкт оренди, і що Зміна №
2 до договору оренди № ФМ-305 від 30.01.1998 р.,
на підставі якої позивач нараховує
орендну плату, є неукладеною.

15.01.2014 р. представником відповідача
подано заяву про зупинення провадження
в даній справі до вирішення пов'язаної
з нею справи № 920/2154/13 про визнання
частин договору оренди № ФМ-305 від
30.01.1998 р. недійсними. Ухвалою
господарського суду Сумської області
від 10.02.2014 р. в задоволенні даної заяви
відмовлено.

27.02.2014 р. та 19.05.2014 повторно подані
клопотання про зупинення провадження в
даній справі до вирішення пов'язаної з
нею справи № 920/2154/13, відповідно, в
апеляційній та касаційній інстанціях.
Суд відмовляє у задоволенні зазначених
клопотань, враховуючи той факт, що
Харківським апеляційним господарським
судом 16.04.2014 р. прийнято постанову в
справі № 920/2154/13, якою залишено без змін
рішення господарського суду Сумської
області від 03.02.2014 р., а ухвалою Вищого
господарського суду України від 20.06.2014
р. відмовлено у відновленні
пропущеного процесуального строку для
подання касаційної скарги в даній
справі.

Таким чином, враховуючи те, що
відповідач про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
відповідно до ст. 75 ГПК України, справа
розглядається за наявними у ній
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив:

30.01.1998 р. між сторонами укладено договір
оренди № ФМ-305 (далі за текстом -
«Договір»).

Відповідно до п.1.1 Договору позивач
передає, а відповідач приймає на
умовах, визначених Договором, в оренду
нежитлові приміщення за адресою: м.
Суми, вул. Ковпака, 43, на першому
поверсі, загальною площею 86,5 кв.м., для
розміщення приміщень 31го відділення
зв'язку.

Відповідно до п. 8.1. Договору строк його
дії встановлюється з 30.01.1998 року по
30.01.2018 р.

02.06.2008 р. внесена зміна № 2 до
вищезазначеного договору оренди
стосовно вартості об'єкта нерухомості,
орендної плати та розрахунків між
сторонами.

08.08.2011 р. внесена зміна № 2 до розрахунку
орендної плати до договору оренди №
ФМ-305 від 30.01.1998 р.

Таким чином, станом на день розгляду
даної справи, орендна плата за об'єкт
оренди розраховується на підставі
діючої Методики розрахунків і порядку
використання плати за оренду
комунального майна, затвердженої
відповідним рішенням Сумської міської
ради. Базова ставка орендної плати
встановлюється відповідним рішенням
Сумської міської ради.

Розрахунок орендної плати за
користування вказаним комунальним
майном наведений у додатку № 3 до
Договору, діюча редакція якого на час
слухання даної справи встановлює
пільгу по сплаті орендної плати в
розмірі 1 грн. 00 коп. на період з 01.08.2011
року по 31.12.2011 року, а починаючи з 01.01.2012
року розраховується за формулою,
наведеною у частині ІІ зазначеного
Додатку № 3 в редакції Зміни № 2.

За розрахунком позивача,
заборгованість відповідача зі сплати
орендної плати за період з 01.07.2011 року
по 01.06.2014 р. складає 88135 грн. 97 коп.
Враховуючи положення п. 4.7. Зміни № 2 від
02.06.2008 р. до Договору оренди № ФМ-305 від
30.01.1998 р. позивачем також нараховано
пеню в розмірі 5904 грн. 89 коп.

Дослідивши надані докази, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 88135 грн. 97 коп.
заборгованості з орендної плати
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Між позивачем та відповідачем виникли
орендні правовідносини, згідно
укладеного 30.01.1998 р. договору оренди №
ФМ-305, з урахуванням подальших змін до
нього.

Відповідач у відзиві зазначає, що
договір укладено неуповноваженою
особою, що не була власником об'єкту
оренди та не мала права реалізовувати
правомочності власника, оскільки
Договір із змінами було укладено 30.01.1998
р., проте право власності на об'єкт
оренди у позивача виникло пізніше -
17.09.2012 р., що підтверджується
відповідним свідоцтвом про право
власності на майно.

Однак, суд не може погодитися з
наведеним твердженням відповідача,
враховуючи, що з матеріалів справи
вбачається, що право позивача на
зазначене нежитлове приміщення
підтверджується рішенням Виконавчого
комітету Ковпаківської районної ради
народних депутатів від 17.06.1986 р. № 164
«Про оформлення права власності на
житлові будинки» (п.194), у відповідності
до якого на цілий житловий будинок за
адресою м. Суми, вул. Ковпака, 43,
Сумським обласним бюро технічної
інвентаризації було зареєстровано
право комунальної власності
(реєстраційне посвідчення від 14.07.1986 р.,
записано в реєстрову книгу №2 стор. 140
за реєстровим № 188) за ЖЕО
Ковпаківського района, що відповідає
вимогам діючої на той час Інструкції
про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства Української
РСР від 31.01.1966 р.

В подальшому, у зв'язку з прийняттям КМУ
Постанови від 05.11.1991 р. № 311 «Про
розмежування державного майна України
між загальнодержавною
(республіканською) власністю і
власністю
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальною власністю),
затверджено перелік державного майна
України, яке передається до власності
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальну власність), де в
розділі «Житлове господарство»
передачі підлягає житловий та
нежитловий фонд Рад народних
депутатів, житлово-експлуатаційні,
житлово-комунальні,
ремонтно-будівельні та інші
організації, пов'язані з
обслуговуванням та експлуатацією
цього житлового фонду.

На виконання вказаної Постанови,
рішенням Сумської міської ради
народних депутатів від 14.11.1991 р. «Про
передачу у комунальну власність
міської ради народних депутатів
підприємств та організацій,
розташованих у м. Суми» затверджено
перелік майна та підприємств, що
підлягають включенню до комунальної
власності, серед яких п. 80 визначено
ЖЕО.

Згідно рішення Обласної ради народних
депутатів від 23.01.1992 р. «Про
розмежування майна комунальної
власності між власністю обласної,
районної та місцевої (міст обласного
підпорядкування) рад народних
депутатів» затверджено розмежувальний
перелік майна комунальної власності.

На виконання вказаних рішень,
відповідним актом передачі Сумським
облвиконкомом підприємств, об'єктів та
організацій житлово-комунального
господарства в комунальну власність
Сумському міськвиконкому було
передано в т.ч. ЖЕО.

Після створення Державного реєстру
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
відповідно до положень Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
управління майна комунальної
власності здійснило заміну паперових
реєстраційних посвідчень на нерухоме
майно на Свідоцтво про право власності,
видане Виконкомом Сумської міської
ради від 17.09.2012 р. на нежитлове
приміщення площею 86,5 кв.м, яке
розташоване за адресою: м. Суми, вул.
Ковпака, 43, яке внесене до єдиної
інформаційної системи - Державного
реєстру прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.4 ст.3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються чинними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
обтяжень.

Також, відповідач зазначає, що суд
повинен застосувати до правовідносин
між сторонами спору положення ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України, а саме
визнати недійсним спірний Договір,
оскільки він суперечить положенням
діючого законодавства, а саме,
враховуючи внесення до Договору № ФМ-305
від 30.01.1998 р. Зміни № 2 від 02.06.2008р., яку
відповідач вважає правочином за суттю,
тобто остання, на його думку, підлягала
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації відповідно до
вимог ст.ст. 654, 640, 793 та 794 Цивільного
кодексу України.

Однак, суд не погоджується з наведеним
твердженням відповідача, оскільки
спірний договір був укладений 30.01.1998 р.
Нормативно-правовим актом, що
регулював порядок укладення договорів
та вимоги щодо їх форми у 1998 році є
Цивільний кодекс УРСР (пізніше -
Цивільний кодекс України) 1963 року.

Відповідно до ч.1 ст. 42 Цивільного
кодексу України 1963 року угоди можуть
укладатись усно або в письмовій формі
(простій чи нотаріальній). Згідно з ч.1
ст. 47 цього Кодексу нотаріальне
посвідчення угод обов'язкове лише у
випадках, зазначених у законі.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України 1963 року за договором майнового
найму наймодавець зобов'язується
надати наймачеві майно у тимчасове
користування за плату. Частиною 2 ст. 257
цього Кодексу визначалось, що договір
найму майна державних, кооперативних
та інших громадських організацій
повинен бути укладений в письмовій
формі, за винятком випадків,
передбачених окремими правилами. Таким
чином, для договорів майнового найму
(оренди) встановлено обов'язковість
простої письмової форми.

Отже, законодавство, яке діяло на
момент укладення договору оренди, не
встановлювало обовязкової
нотаріальної форми щодо договору
оренди нежитлового приміщення. В
самому договорі також відсутня умова
про те, що він підлягає нотаріальному
посвідченню.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних
полдожень Цивільного кодексу україни
2003 року, що набрав чинності з 2004 року,
встановлено, що до договорів, що були
укладені до 01.01.2004 року і продовжують
діяти після набрання чинності
Цивільним кодексом України,
застосовуються правила цього Кодексу
щодо підстав, порядку й наслідків зміни
або розірвання договорів окремих видів
незалежно від дати їх укладення.
Вказаний перелік є вичерпний.

Строк дії спірного договору оренди №
ФМ-305 від 30.01.1998 р. визначено - до 30.01.2018 р.

Статею 654 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Отже, відсутні підстави вважати, що
внесення 08.08.2011 р. змін до договору
оренди № ФМ від 30.01.1998 р. є окремим
правочином, а також, що незасвідчення
таких змін нотаріусом та невчинення
ним відповідної державної реєстрації
свідчить про недійсність спірного
договору оренди № ФМ від 30.01.1998 р.

Судом також враховано й той факт, що
відповідач звертався до
господарського суду Сумської області з
позовом про визнання недійсними частин
(ч.ІІ Додатку № 3 «Розрахунок розміру
місячної орендної плати за оренду
нерухомого майна») спірного договору
оренди № ФМ від 30.01.1998 р. щодо
правомірності нарахування орендної
плати з січня 2012 року у більшому
розмірі, ніж 1 гривня в рік.

Рішенням господарського суду Сумської
області в справі № 920/2154/13 від 03.02.2014 р.,
залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 р., в
задоволені даного позову відмовлено.
Ухвалою Вищого господарського суду
України від 20.06.2014 р. відмовлено у
відновленні пропущеного
процесуального строку для подання
касаційної скарги в даній справі.

Відповідно до ч.3. ст. 18 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» орендар зобов'язаний вносити
орендну плату своєчасно і у повному
обсязі.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. (ст. 525 ЦК
України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей термін.

Пунктом 6.2.5 Договору (в редакції зміни
№2 від 02.06.2008 р.) передбачено, що орендар
зобов'язаний сплачувати орендну плату
за об'єкт оренди у розмірі та термін,
згідно з договором на відповідний
рахунок місцевого бюджету.

Згідно до п. 4.3. Договору встановлено
строки та порядок оплати орендної
плати, згідно до якого орендна плата
сплачується щомісячно до 15 числа.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не
подано суду доказів сплати боргу та не
спростовано належним та допустимими
доказами позицію позивача, а
заперечення не відповідають фактичним
обставинам справи, про що було
зазначено вище, суд дійшов до висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення 88135 грн. 97 коп. боргу.

Також, позивач просить суд стягнути з
відповідача 5904 грн. 89 коп. пені.

Згідно зі ст. 230 Господарського
кодексу України у разі невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання до учасника господарських
відносин застосовуються штрафні
санкції, які відповідно до ст. 231
Господарського кодексу України
застосовуються у розмірі,
встановленому договором.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» за невиконання зобов'язань за
договором оренди, в тому числі за зміну
або розірвання договору в
односторонньому порядку, сторони
несуть відповідальність, встановлену
законодавчими актами України та
договором.

Згідно з п. 4.7. Договору (в редакції
зміни №2 від 02.06.2008 р.) орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не в
повному обсязі, підлягає індексації і
стягується до бюджету відповідно до
законодавства з урахуванням пені у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
на дату нарахування пені від суми
заборгованості, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Оскільки судом встановлено факт
порушення відповідачем строків
виконання грошового зобов'язання,
право позивача щодо стягнення з
відповідача пені в сумі 5904 грн. 89 коп.
передбачено умовами договору, пеня
нарахована в межах строку позовної
давності та з урахуванням вимог ст. 232
Господарського кодексу України і
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», позовні вимоги в
зазначеній частині також є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі ст. ст. 549-552
Цивільного Кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України та
ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,
враховуючи роз'яснення, надані в п. 4.6
Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI ГПК України» № 7 від 21.02.2013 р., з
відповідача в доход держави підлягає
стягненню судовий збір в розмірі 1880
грн. 82 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» в особі Сумської
дирекції (40000, м. Суми, вул. Привокзальна,
5, код 22981300) на користь Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради (40000, м. Суми, вул. Садова, 33,
код 33525906) 88 135 грн. 97 коп. заборгованості
з орендної плати, 5 904 грн. 89 коп. пені
(отримувач платежу: УК у м. Сумах /м.
Суми/ 22080401, ,
реєстраційний рахунок № 0002, банк:
ГУ ДКСУ у Сумській області, МФО: 837013, код
бюджетної класифікації доходів
бюджету: 22080401 «Плата за оренду майнових
комплексів та іншого майна, що
знаходиться у комунальній власності
територіальної громади м. Суми»).

3. Стягнути з Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» в особі Сумської дирекції
(40000, м. Суми, вул. Привокзальна, 5, код
22981300) в доход Державного бюджету
України (рахунок 3002, МФО 837013,
, отримувач - УДКС у м. Суми
(м. Суми), 22030001) 1 880 грн. 82 коп. судового
збору.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.08.2014 року.

СУДДЯ
Ю.А. ДЖЕПА