ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

15.08.2014
Справа № 907/600/14

Розглянувши матеріали справи

За позовом державного підприємства
"Берегівське лісове господарство", с.
Яноші Берегівського району

До відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю "Лісоіндустрія", м.
Берегово

Про стягнення 51781,10 грн. боргу за
поставлений товар

Суддя Журавчак Л.С.

За участі представників сторін

від позивача - Буря В.В., предст. за дов.
від 16.05.14;

від відповідача - не з"явився;

СУТЬ СПОРУ: стягнення 51781,10 грн. боргу за
поставлений товар

Позивач підтримав позовні вимоги у
повному обсязі з підстав, зазначених у
позовній заяві. Вважає їх належним
чином підтвердженими матеріалами
справи, зокрема, Договором купівлі -
продажу №57/2008 від 26.12.2008р.,
товарно-транспортними накладними та
актом звірки, складеним та направленим
відповідачем на адресу позивача.

Відповідач в судове засідання свого
уповноваженого представника жодного
разу не направив, однак направив заяву
від 09 липня 2014 року про наступне. Факт
отримання товариством лісопродукції
по вказаних у позовній заяві накладних
заперечив, звернувши увагу на
відсутність відміток відповідача про
отримання вказаного товару на
накладних; крім того, вказує на
безпідставність посилання на договір
купівлі-продажу №57/2008 від 26.12.2008р., як
на підставу для відпуску
лісопродукції, оскільки строк його дії
закінчився 31.03.2009 року, а
товарно-транспортні накладні були
виписані за межами вказаного строку.
Окрім того, вважає, що позивач
довідався про порушення свого права у
2009 році, а це є порушенням строку
позовної давності, у зв»язку з чим
просить відмовити у задоволенні позову
на підставі ст. 267 Цивільного кодексу
України внаслідок пропущення строку
позовної давності. Вказаною заявою
також повідомляє про неможливість
подати суду витребувані ним документи,
оскільки такі було знищено за давністю.

Присутній в судовому засіданні
представник позивача подав суду копію
листа відповідача від 13.03.2013 №22-03/13 та
акту звірки розрахунків між сторонами
станом на 13.03.2013, підписаного останнім,
як доказ часткового визнання
відповідачем боргу та на спростування
твердження щодо пропущення строку
позовної давності.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва з 14.08.2014 до 15.08.2014 до 09 год. 30 хв. у
зв"язку з виходом суду до нарадчої
кімнати.

СУД ВСТАНОВИВ:

За твердженням позивача на виконання
укладеного між сторонами у спорі
договору купівлі - продажу №57/2008 від
26.12.2008р. на підставі
товарно-транспортних накладних 02АБЕ №
979151 від 05.01.09 на суму 13869,65грн., №02 АБЕ
від 06.01.09 на суму 20374,10 грн., ААК №00019 від
03.03.09 на суму 15743 грн., ААК №000020 від 03.03.09
на суму 13021 грн., ААК№088 від 09.04.09 на суму
10049,70 грн., ААК № 093 від 29.04.09 на суму 24903,50
грн., ААК №096 від 07.05.09 на суму 19530 грн.,
ААК № 094 від 08.05.09 на суму 20589,15 грн., ААБ
№007524 від 29.09.09 на суму 6201 грн., всього на
суму 144281,10 грн. відповідачу відпущено
лісопродукцію, за яку останній
розрахувався частково, а саме: в
розмірі 92500 грн.

Оскільки відповідач не відреагував на
направлені йому претензії №8 від
17.10.2011р. та №10 від 25.03.14 з вимогами
оплатити решту поставленого товару
(докази про направлення яких містяться
в матеріалах справи), підприємство
звернулося в суд з позовом про
стягнення суми боргу в примусовому
порядку.

В ході судового розгляду відповідач
направив суду заяву про застосування
строку позовної давності, оскільки
право позивача порушено ще у 2009 році.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд
прийшов до висновку про часткове
задоволення позову з таких підстав.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України (ст. 526) з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Так, укладеним між сторонами у спорі
договором визначено, що поставка
вважається здійсненою в момент
підписання сторонами видаткової
накладної; розрахунки по даному
договору здійснюються згідно з
рахунком та видатковою накладною (п. п.
3.2, 4.1 Договору).

Судом встановлено, що на виконання
вказаного договору позивачем виписано
відповідачу лісопродукції по
товаро-транспортних накладних на
загальну суму 144281,10 грн.
(рахунок-фактура №СФ-000010 від 26 грудня
2008р. же виписаний на суму 160800 грн., тобто
за всю вартість продукції за
договором), однак, відмітки про
отримання такої продукції на вказаних
документах відповідачем не зроблено.

Разом з тим, матеріали справи містять
докази про часткову оплату за товар,
відпущений згідно з вказаними
непідписаними документами на суму 72500
грн., а згодом як відповідь на претензію
№6 від 05.08.2011р. перераховано ще 20000 грн.,
всього на 92500 грн.

Однак, як вбачається з листа №12-03/13 від
13.03.2013р. та доданого до нього Акту
звірки, відповідач визнав перед
позивачем - ДП "Берегівське лісове
господарство", що станом на 13.03.2013 року
його борг складає 21357,30 грн. (приход 29.01.09
- на 13869,65 грн., приход 31.03.09 - на 28720 грн.,
приход 29.05.09 - на 65066,65 грн., приход 01.10.09 -
на 6201 грн., всього на 113857,30 грн.).
Витребувані судом додаткові пояснення
щодо згаданого акту звірки, докази про
оприходування товару, відповідачем
суду не надано, як не надано і доказів,
про знищення їх в установленому
законом порядку.

Розрахунки між сторонами на цю ж суму
підтверджуються довідкою зустрічної
звірки документального підтвердження,
обсягу операцій та розрахунків з
Державним підприємством "Берегівське
лісове господарство" у товаристві з
обмеженою відповідальністю
"Лісоіндустрія" за період з 01.10.2011р. по
30.09.2013р., складеної Державною
фінансовою інспекцією в Закарпатській
області 18 листопада 2013 року за №07-07/53,
долученою позивачем до матеріалів
справи.

Таким чином, наведеним спростовується
твердження відповідача про
неотримання ним лісопродукції,
зокрема, на суму 21357,30грн. Оскільки,
судом встановлено, а матеріалами
справи підтверджено поставку
лісопродукції на згадану суму, доказів
про її оплату відповідачем не надано,
то порушене право позивача в цій
частині підлягає захисту.

Заява про застосування строку позовної
давності судом відхилена з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 Цивільного кодексу України).

Пунктами 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу
України передбачено, що перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила; за
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання.

Виходячи із умов договору, якими чітко
не визначено строки оплати відпущеної
лісопродукції (розрахунки по даному
договору здійснюються згідно з
рахунком та видатковою накладною),
беручи до уваги виставлені позивачем
08.08.2011р., 17.10.2011р. та 25.03.2014р. претензії,
часткову оплату по них, а також
визнання відповідачем боргу в частині
21357,30 грн., суд приходить до висновку про
безпідставність застосування заяви
про сплив строку позовної давності,
оскільки такий на час звернення до суду
не сплив.

Решту позовних вимог задоволенню не
підлягає, оскільки належним чином
недоведені, належними та допустимими
доказами не підтверджені. А, оскільки,
відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.13 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" за
змістом частини першої статті 261
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується лише за
наявності порушення права особи, то і
заява відповідача про застосування
строку позовної давності в решті
позовних вимог до розгляду не підлягає.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача належить стягнути суму 21357,30
грн. боргу за відпущену лісопродукцію,
в решті же вимог належить відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати належить
віднести на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 193 Господарського кодексу України,
ст. 256, 261 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Лісоіндустрія"(90200
Закарпатська обл., м. Берегово, вул.
Фабрична, 53, ) на користь
державного підприємства "Берегівське
лісове господарство"(90233 Закарпатська
обл., Берегівський район, с. Яноші, вул.
Головна, 50а, код 22114537) суму 21357,30
грн.(двадцять три тисячі триста
п"ятдесят сім гривень 30 коп.) боргу, а
також 753,55 грн.(сімсот п"ятдесят три
гривні 55 коп.) на відшкодування
судового збору.

3. В решті позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.08.2014

Суддя
Журавчак Л.С.