ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року Справа № 914/2471/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів:Акулової Н.В.
(доповідач), Алєєвої І.В., Владимиренко
С.В.розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль"на постановуЛьвівського
апеляційного господарського суду від
02.06.2014 рокута на рішення господарського
суду Львівської області від 04.03.2014
рокуу справі№ 914/2471/13 господарського
суду Львівської областіза позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль"доФізичної особи-підприємця
ОСОБА_6простягнення заборгованості в
сумі 621152,96 грн.та за зустрічним
позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_6доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль"простягнення 303824,24 грн. і
визнання недійсним частини договору
фінансового лізингу та зобов'язання
провести перерахунок

За участю представників:

від позивача за первісним позовом:
Самокиша В.Ю. (дов.№20-12/13-2 від 20.12.2013
року);

від відповідача за первісним позовом:
не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 04.03.2014 року у
справі № 914/2471/13 (головуючий суддя:
Долінська О.З., судді Синчук М.М.,
Яворський Б.І.) визнано недійсними в
порядку п.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України ч.5
пункту 10.3.2. додатку №4 до договору
фінансового лізингу №LC2838-08/08 від
01.07.2009р. та пункт 6.3 договору
фінансового лізингу №LC2838-08/08 від
01.07.2009р.; позов ТОВ "Райффайзен Лізинг
Аваль" задоволено частково; стягнуто з
ФОП ОСОБА_6 на користь ТОВ "Райффайзен
Лізинг Аваль" 125 703,54 грн. заборгованості
з яких 76 686,69 грн. - комісія лізингодавця
без ПДВ (заборгованість по виставленим
рахункам на дату вилучення); 13 253,90 грн. -
комісія лізингодавця без ПДВ (2% за
дострокове розірвання договору
фінансового лізингу); 26 973,20 грн. -
додаткові витрати з ПДВ
(заборгованість по виставлених
рахунках на дату вилучення); 6 232,00 грн. -
додаткові витрати з ПДВ (суми, які
відшкодовують витрати лізингодавця та
не були сплачені лізингоодержувачем); 2
064,80 грн. (3% річних); 492,95 грн. (інфляційні
втрати) та 2 514,07 грн. судового збору; в
задоволені решти частини первісних
позовних вимог ТОВ "Райффайзен Лізинг
Аваль" до ФОП ОСОБА_6 відмовлено. В
задоволенні зустрічних позовних вимог
ФОП ОСОБА_6 до ТОВ "Райффайзен Лізинг
Аваль" відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014 року у
справі №914/2471/13 (судді:Михалюк
О.В.,Новосад Д.Ф.,Галушко Н.А.) рішення
господарського суду Львівської
області від 04.03.2014р. у справі № 914/2471/13
залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
актами, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" звернулося з касаційною скаргою
до Вищого господарського суду України,
в якій просить постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
02.06.2014 року та рішення Господарського
суду Львівської області від 04.03.2014 року
у справі №914/2471/13 скасувати в частині
визнання недійсними п.6.3 Договору, ч.5
п.10.3.2 Загальних умов Договору (Додаток
№4 до договору) та відмови у
задоволенні інших позовних вимог ТОВ
"Райффайзен Лізинг Аваль" про стягнення
495 449,42 грн., а справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В касаційній скарзі скаржник
посилається на порушення та невірне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція перевіряє на
підставі вже встановлених судами
першої та апеляційної інстанцій
фактичних обставин справи лише
застосування ними норм матеріального
та процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішення або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково їх
перевіряти.

Ухвалою Вищого господарського суду
України про призначення розгляду
справи, явка сторін, у судове засідання,
не визнавалася обов'язковою.

У судовому засіданні, представник
позивача за первісним позовом,
підтримав вимоги та доводи касаційної
скарги, просив її задовольнити.

Заслухавши представника позивача за
первісним позовом, який з'явився в
судове засідання, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 29.07.2008 р. між ТОВ
"Райффайзен Лізинг Аваль" (позивачем) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6
(відповідачем) було укладено договір
оренди (фінансового лізингу) №L2838-08/08,
відповідно до п. 1.1 якого лізингодавець
на підставі договору купівлі-продажу
(поставки) № Р2831-08/08 від 29.07.2008р.
зобов'язався придбати у свою власність
і передати на умовах фінансового
лізингу без надання послуг з
управління та технічної експлуатації,
у тимчасове володіння та користування
за плату майно, найменування, технічний
опис, модель, рік випуску, ціна одиниці,
кількість і загальна вартість якого
зазначаються в специфікації, а
лізингоодержувач зобов'язався
прийняти предмет лізингу та сплачувати
лізингові платежі на умовах договору.

21.10.2008р. на підставі акту
приймання-передачі предмет лізингу
було передано відповідачу.

01.07.2009 р. сторони уклали угоду про
внесення змін до договору фінансового
лізингу від 29.07.2008 року, на підставі
якої сторони погодили внести зміни до
договору, погодивши його та додатки 1, 2
та 4 до нього у новій редакції.

Тому суди дійшли висновку, що 01.07.2009р.
між позивачем та відповідачем був
укладений договір оренди (фінансового
лізингу) № LC 2838-08/08 в новій редакції на
підставі якого втратила чинність
попередня редакція договору від 29.07.2008
року.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що відповідно до п. 1.7 договору № LC
2838-08/08 сторони погодили, що строк
лізингу складається з періодів у
кількості 64 місяців.

Пунктом 1.8 договору сторони домовилися
додатково до зобов'язання у гривні,
визначити зобов'язання у грошовому
еквіваленті іноземної валюти - долар
США.

У відповідності до загальних умов
фінансового лізингу, визначених у
додатку №4, лізингоодержувач взяв на
себе зобов'язання щомісяця авансом до 8
числа поточного місяця, на підставі
рахунку лізингодавця, сплачувати
поточні лізингові платежі.

Відповідно до п. 4.2. договору
лізингоодержувач взяв на себе
зобов'язання сплачувати відсотки за
фінансування придбання предмета
лізингу у період з моменту підписання
даного договору до повної виплати
лізингоодержувачем заборгованості
лізингодавцю, визначеної за ставкою LIBOR
3M плюс 10,289218% від всієї суми
заборгованості визначеної в порядку п.
3.1. цього договору. Сума відсотків в
грошовому еквіваленті іноземної
валюти підлягає перерахунку в гривню
за курсом продажу зі сплатою ПДВ.

Згідно п. 4.3. договору лізингоодержувач
зобов'язався також протягом строку
лізингу щомісяця сплачувати
лізингодацю авансом поточні лізингові
платежі, які розраховуються на перший
робочий день кожного лізингового
періоду за поточний місяць та
складаються з суми, що ставиться в
погашення вартості предмета лізингу та
комісії лізингодавця.

Розмір комісії для кожного періоду
лізингу розраховується за ставкою,
визначеною в п. 4.2. цього договору, від
заборгованості лізингоодержувача у
грошовому еквіваленті іноземної
валюти для відповідного періоду
лізингу згідно графіку. ( п. 4.4.
договору ).

Відповідно до п. 4.5. договору
перерахунок лізингових платежів,
розрахованих у грошовому еквіваленті
іноземної валюти, здійснюється
лізингодавцем за курсом розрахунку
платежів плюс ставка збору до
пенсійного фонду з купівлі іноземної
валюти, що діє на момент виставлення
рахунку, та комісія АТ "Райффайзен Банк
Аваль" з купівлі валюти, згідно
офіційного сайту лізингодавця.

Розділ 10 Загальних Умов передбачає
дострокове припинення договору.

В зв'язку з порушенням відповідачем
умов договору щодо слати лізингових
платежів, 24.01.2012р. позивач за первісним
позовом вимогою № 177-01/12 письмово
повідомив відповідача про усунення
порушення та сплати заборгованості
протягом 3-ох днів, а також попередив
про наслідки дострокового припинення
договору .

Оскільки відповідачем вказані
порушення усунуті не були, позивач
листами №234-01/12 та № 235-01/12 від 30.01.2012 р.
письмово повідомив лізингоодержувача
про відмову від договору лізингу з
31.01.2012 р. та вимагав в добровільному
порядку відповідно до умов договору
повернути предмет лізингу.

16.02.2012 р. приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11, було вчинено виконавчий
напис про повернення предмету лізингу
його власнику - ТОВ "Райффайзен Лізинг
Аваль". За актом вилучення предмета
лізингу № LC 2834-08/08 від 23.03.2012 року в
односторонньому порядку, останній був
переданий власнику 23.03.2012 р.

Факт вилучення предмета лізингу
досліджувався господарським судом м.
Києва у справі № 5011-41/11484-2012 за позовом
ФОП ОСОБА_6 до ТОВ "Райффайзен Лізинг
Аваль" про визнання виконавчих написів
такими, що не підлягають виконанню та
повернення предметів лізингу. Рішенням
господарського суду м. Києва від 25.02.2013
р. у справі №5011-41/11484-2012 частково
задоволено, позов ОСОБА_6, визнано
такими, що не підлягають виконанню
виконавчі написи, вчинені нотаріусом, в
задоволенні позовної вимоги про
повернення предметів лізингу -
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 23.05.2013 р.
апеляційну скаргу ТОВ "Райффайзен
Лізинг Аваль" задоволено, рішення
господарського суду м. Києва від 25.02.2013
р. в частині визнання виконавчих
написів такими, що не підлягають
виконанню скасовано, прийнято в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні даних позовних вимог ФОП
ОСОБА_6 відмовлено. Рішення
господарського суду м. Києва від 25.02.2013
р. в частині відмови у поверненні
предметів лізингу залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що внаслідок дострокового
припинення договору лізингу, за
умовами розділу 10 загальних умов,
позивачем було виставлено відповідачу
рахунок № LС2834-08/08r1-067 від 03.10.2012 р. на
загальну суму 608 515,84 грн. з яких: 316 609,27
грн. - відшкодування частини вартості
предмета лізингу (сума непогашеної
вартості); 346 085,89 грн. - відшкодування
частини вартості предмета лізингу
(сума курсової різниці); 112 465,28 грн. -
відшкодування вартості предмета
лізингу (заборгованість по виставленим
рахункам на дату вилучення); 180 266,36 грн.
- комісія лізингодавця без ПДВ
(заборгованість по виставленим
рахункам на дату вилучення); 15 904,68 грн. -
комісія лізингодавця з ПДВ (комісія за
дострокове розірвання договору
фінансового лізингу); 26 973,20 грн. -
додаткові витрати з ПДВ
(заборгованість по виставленим
рахункам на дату вилучення); 15 211,16 грн.
- додаткові витрати з ПДВ (суми, які
відшкодовують витрати лізингодавця та
не були сплачені лізингоодержувачем),
за мінусом 405 000,00 грн. - вартість продажу
предмета лізингу. Тобто, позивач просив
стягнути з відповідача вказану суму
заборгованості в судовому порядку з
урахуванням 3% річних та інфляційних
втрат.

Суди попередніх інстанцій дослідивши
матеріали справи, оцінивши умови
договору та перевіривши правильність
нарахування позивачем суми
заборгованості, дійшли висновку про
часткове задоволення позовних вимог та
стягнули з ФОП ОСОБА_6 на користь ТОВ
"Райффайзен Лізинг Аваль" 125 703,54 грн.
заборгованості з яких 76 686,69 грн. -
комісія лізингодавця без ПДВ
(заборгованість по виставленим
рахункам на дату вилучення); 13 253,90 грн. -
комісія лізингодавця без ПДВ (2% за
дострокове розірвання договору
фінансового лізингу); 26 973,20 грн. -
додаткові витрати з ПДВ
(заборгованість по виставлених
рахунках на дату вилучення); 6 232,00 грн. -
додаткові витрати з ПДВ (суми, які
відшкодовують витрати лізингодавця та
не були сплачені лізингоодержувачем); 2
064,80 грн. (3% річних); 492,95 грн. (інфляційні
втрати); в задоволені решти частини
первісних позовних вимог відмовили.

Крім того, суди в порядку п.1 ст.83
Господарського процесуального кодексу
України визнали недійсним ч.5 пункту
10.3.2. додатку №4 до договору фінансового
лізингу №LC2838-08/08 від 01.07.2009р. та пункт 6.3
договору фінансового лізингу №LC2838-08/08
від 01.07.2009р.

Проте, колегія суддів касаційної
інстанції вважає висновки судів
попередніх інстанцій передчасними, з
огляду на наступне.

Визнаючи недійсним ч.5 пункту 10.3.2.
додатку №4 до договору фінансового
лізингу №LC2838-08/08 від 01.07.2009р. та пункт 6.3
договору фінансового лізингу №LC2838-08/08
від 01.07.2009р., суди попередніх інстанцій
зазначили, що зміст ч.5 п.10.3.2 додатку № 4
до договору фінансового лізингу
№LC2838-08/08 від 01.07.2009р "Загальні умови
фінансового лізингу" щодо встановлення
обов'язку для лізингоодержувача
сплатити частину невідшкодованої
вартості предмета лізингу при
достроковому розірванні договору
лізингодавцем суперечить приписам, ч.3
ст.615, ч.2 ст.653, ст.655, ч.1 ст.665 ЦК України;
положення п.6.3 договору лізингу
№LC2838-08/08 від 01.07.2009р. також суперечать
правовій природі відносин
купівлі-продажу, адже передбачають
позбавлення права лізингоодержувача
на повернення коштів сплачених за
вартість товару, який йому не було
передано у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу
України Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, чинним законодавством визначено,
що договір може бути визнано недійсним
лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1
ст. 628 ЦК України).

Частина 2 ст. 653 Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

У разі порушення зобов'язання однією
стороною друга сторона має право
частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом. (ч.1
ст.615 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст.7 Закону України
"Про фінансовий лізинг" лізингодавець
має право відмовитися від договору
лізингу та вимагати повернення
предмета лізингу від
лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів.

Розділ 6 Договору та 10 Загальних умов
передбачають умови дострокового
розірвання та припинення договору.

Визнаючи недійсним ч.5 пункту 10.3.2.
додатку №4 до договору фінансового
лізингу №LC2838-08/08 від 01.07.2009р. суди
попередніх інстанцій лише перелічили,
що дана частина пункту договору
суперечить ч.3 ст.615, ч.2 ст.653, ч.1 ст.665 ЦК
України, без зазначення в чому саме
полягає суть порушення зазначених норм
оскільки сторона відмовилася від
договору на підставі ст. 7 ЗУ "Про
фінансовий лізинг"; визнаючи недійсним
пункт 6.3 договору фінансового лізингу
№LC2838-08/08 від 01.07.2009р. суди попередніх
інстанцій не врахували приписи
законодавства та не вказали яким
нормам права вказаний пункт договору
суперечить, и у чому саме полягає це
порушення.

Крім того, задовольняючи позовні
вимоги в частині стягнення з ФОП
ОСОБА_6 на користь ТОВ "Райффайзен
Лізинг Аваль" 125 703,54 грн. заборгованості
з яких 76 686,69 грн. - комісія лізингодавця
без ПДВ (заборгованість по виставленим
рахункам на дату вилучення); 13 253,90 грн. -
комісія лізингодавця без ПДВ (2% за
дострокове розірвання договору
фінансового лізингу); 26 973,20 грн. -
додаткові витрати з ПДВ
(заборгованість по виставлених
рахунках на дату вилучення); 6 232,00 грн. -
додаткові витрати з ПДВ (суми, які
відшкодовують витрати лізингодавця та
не були сплачені лізингоодержувачем); 2
064,80 грн. (3% річних); 492,95 грн. (інфляційні
втрати) внаслідок дострокового
припинення договору лізингу, за
умовами розділу 10 загальних умов, суди
попередніх інстанцій не звернули увагу
на те, що відповідно до п.10.2 Загальних
умов передбачено, що договір
достроково припиняється зокрема у разі
направлення Лізингодавцем
Лізингоодержувачу письмового
повідомлення про прийняття
Лізингодавцем рішення про дострокове
припинення Договору з підстав
визначених розділом 6 Договору (п.п.10.2.1
Загальних умов.)

Тобто, суди попередніх інстанцій
повинні були дослідити умови розділу 6
Договору та 10 Загальних умов, якими
передбачено в яких випадках
припиняється або підлягає розірванню
договір, оскільки рахунок № LС2834-08/08r1-067
від 03.10.2012 р. позивачем виставлено
внаслідок дострокового припинення
договору лізингу, за умовами розділу 10
загальних умов, а суди вважають, що
договір розірвано.

Крім того, суди попередніх інстанцій не
дали оцінку листам позивача №234-01/12 та
№ 235-01/12 від 30.01.2012 р. в яких зазначено
про відмову від договору на підставі ч.2
ст.7 Закону України "Про фінансовий
лізинг", яка передбачає відмову від
договору лізингу та на підставі п.6.1
договору, який передбачає дострокове
розірвання договору в односторонньому
порядку.

Тому судова колегія вважає, що суди
попередніх інстанцій не дали правову
оцінку умовам договору.

З огляду на зазначене вище, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що оскаржувані рішення
та постанова у порушення вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України прийняті без всебічного,
повного і об'єктивного розгляду всіх
обставин справи в їх сукупності, що є
підставою для скасування прийнятих
судових актів та передачі справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу
Українипереглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати наведене,
всебічно, повно, об'єктивно з'ясувати
всі обставини справи, надати об'єктивну
оцінку доказам, які мають юридичне
значення для її розгляду; правильно
застосувати норми матеріального права,
які регулюють спірні відносини,
вирішити спір відповідно до вимог
закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Райффайзен Лізинг Аваль" задовольнити
частково.

2. Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014 року та
рішення господарського суду
Львівської області від 04.03.2014 року у
справі № 914/2471/13 скасувати.

3. Справу № 914/2471/13 передати на новий
розгляд до господарського суду
Львівської області в іншому складі
суду.

Головуючий суддя
Н.В. Акулова

Судді:
І.В. Алєєва

С.В. Владимиренко