ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року Справа № 916/267/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В.
(доповідач)суддівГоголь Т.Г., Костенко
Т.Ф.розглянувши матеріали касаційної
скаргиТовариства з обмеженою
відповідальністю "Телекомбуд"на
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 03.07.14у
справі№916/267/14 Господарського суду
Одеської областіза позовомТовариства
з обмеженою відповідальністю
"Телекомбуд"доПриватного акціонерного
товариства "Київстар" в особі Одеської
філії Приватного акціонерного
товариства "Київстар"провизнання
пункту угоди недійснимРозпорядженням
Заступника секретаря другої судової
палати Вищого господарського суду
України від 18.08.14 для розгляду даної
справи, сформовано колегію суддів у
складі: головуючий - Добролюбова Т.В. ,
судді - Гоголь Т.Г., Костенко Т.Ф.

В судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача: не з'явилися, проте
належно повідомлені про час і місце
розгляду касаційної скарги;

від відповідача: Машковська О.А. - за
дов. від 03.02.14;

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Телекомбуд" у січні
2014 року заявлений позов, з урахуванням
змін, до Приватного акціонерного
товариства "Київстар" в особі Одеської
філії ПАТ "Київстар" про визнання
недійсним з моменту укладення пункту 4
додаткової угоди від 01.03.13 № 4 до
договору про зміну умов співпраці від
19.10.11. Обґрунтовуючи свої вимоги
позивач вказував на те, що оспорюваним
пунктом додаткової угоди внесено
зміни до укладеного між сторонами
договору про зміну умов співпраці від
19.10.11 № 30759/325/2010, та передбачено
стягнення неустойки у розмірі 3 000,00
грн., однак пунктом 7 договору про зміну
умов співпраці вже визначено стягнення
штрафу у розмірі 300,00 грн. При цьому,
позивач посилався на приписи статей
173, 174, 216, 218, 230 Господарського кодексу
України, статті 509 Цивільного кодексу
України.
Рішенням господарського суду
Одеської області від 07.04.14, ухваленим
суддею Цісельським О.В., у задоволенні
позовних вимог відмовлено. Суд першої
інстанції установив, що оспорюваний
пункт додаткової угоди передбачає
відповідальність позивача за
дилерським договором, а пункт 7
договору про зміну умов співпраці №
30759/325/2010 від 19.10.11 передбачає
відповідальність позивача за
договором генерального підряду, і ці
договори є різними за своєю правовою
природою, правові підстави виникнення
відповідальності за їх порушення є
різними, а відтак спірні умови не
суперечать чинному законодавству. Суд
першої інстанції керувався приписами
частини 1 статті 627 Цивільного кодексу
України. Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів: Мирошниченко М.А.-
головуючого, Головей В.М., Шевченко В.В.,
постановою від 03.07.14, перевірене
рішення у справі залишив без змін, а
апеляційну скаргу позивача залишив без
задоволення.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Телекомбуд"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить судові рішення у справі
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник
вказує на порушення судами приписів
статей 173, 174, 207, 216, 218, 230 Господарського
кодексу України, статті 61 Конституції
України, пункту 7 статті 14 Міжнародного
пакту про цивільні та політичні права,
статті 203, 217, 509 Цивільного кодексу
України та не погоджується з висновком
судів про те, що визначена в договорах
юридична відповідальність стосується
різних договорів, адже штраф та
неустойка відображаються в договорі
про зміну умов співпраці. Скаржник
наголошує на тому, що умовами пункту 4
додаткової угоди, позивача притягнуто
двічі до одного виду відповідальності,
за одне і те ж порушення, а саме за
відсутність абонентської кабельної
лінії. Від
Приватного акціонерного товариства
"Київстар" отримано відзив на касаційну
скаргу, в якому останній просить
постанову у справі залишити без змін, а
касаційну скаргу без задоволення.

Вищий господарський суд
України, заслухавши доповідь судді
Добролюбової Т.В., та пояснення
присутнього у судовому засіданні
представника відповідача,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Відповідно до частини
1 статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судами
норм матеріального і процесуального
права. Судами попередніх інстанцій
установлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що 28.05.10 між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТЕЛЕКОМБУД" -
дилером та Публічним акціонерним
товариством "Київстар" - оператором,
укладено дилерський договір № 325/2010, за
умовами якого дилер у порядку та на
умовах, визначених цим договором від
імені та в інтересах оператора
здійснює діяльність, що направлена на
укладання абонентських договорів між
потенційними абонентами та оператором,
всіляко сприяє в укладенні зазначених
договорів, надає оператору допомогу з
продажу телекомунікаційних послуг
"Київстар" потенційним абонентам,
просуває телекомунікаційні послуги
"Київстар" серед потенційних абонентів
на території України. Судами також
установлено, що 16.05.11 між Публічним
акціонерним товариством "Київстар" -
замовником та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТЕЛЕКОМБУД" -
підрядником, укладено договір
генерального підряду №30759, умовами
якого підрядник зобов'язався на свій
ризик згідно з цим договором та
окремими додатковими угодами до нього,
заявками або завданнями замовника,
виконати роботи з підключення та
роботи з обслуговування в обумовлені
цим договором та/або додатковими
угодами до нього строки, а також
ліквідовувати за свій рахунок можливі
недоліки та дефекти в роботах, що
виникли з вини підрядника, а також
виявлені замовником упродовж
гарантійних строків, а замовник
зобов'язався прийняти належним чином
виконані підрядником роботи та
оплатити їх вартість. Установлено
судами і те, що 19.10.11 між Публічним
акціонерним товариством "Київстар" -
замовником та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТЕЛЕКОМБУД" -
підрядником, укладено договір про
зміну умов співпраці № 30759/325/2010,
відповідно до якого сторони домовилися
про встановлення особливих умов
взаємодії щодо укладених між ними
дилерського договору № 325/2010 від 28.05.10
та договору генерального підряду № 30759
від 16.05.11, а саме: пунктом 7 договору про
зміну умов співпраці сторони
домовились доповнити договір
генерального підряду пунктом 7.8, згідно
з яким у разі виявлення замовником
випадків надання підрядником
неправдивої інформації про виконання
робіт замовнику (у тому числі, у випадку
підробки Нарядів на підключення),
замовник має право вимагати сплати
штрафу у розмірі 300,00 грн. за кожен
випадок. Зважаючи на вибіркову
перевірку замовником якості виконаних
робіт підрядником, відповідальність за
цим пунктом застосовується також і
щодо порушень, виявлених після
підписання акта за період, у якому
підрядник вчинив зазначене порушення.
Згідно з пунктом 27 договору про зміну
умов співпраці, він вступає в силу з
моменту його підписання та діє до
моменту припинення дії хоча б одного з
договорів, дилерського договору або
договору генерального підряду, і
поширюється на відносини сторін з 01.10.11.
Водночас, як установлено судами, 01.03.13
між цими ж сторонами укладено
додаткову угоду №4 до договору про
зміну умов співпраці від 19.10.11
№30759/325/2010, і пунктом 4 цієї угоди
сторони доповнили дилерський договір
пунктом 7.11, умовами якого визначили, що
у разі встановлення фактів відсутності
абонентської кабельної лінії до
квартири абонента, адреса якої вказана
в замовленні, за умови активації
особового рахунку за даним
замовленням, дилер на вимогу оператора
зобов'язаний сплатити неустойку у
розмірі 3000,00 грн. за кожен виявлений
випадок. Вказана неустойка не
нараховується у випадку, коли
активація особового рахунку абонента
була здійснена дилером випадково і
останній письмово повідомив про це
оператора. Як убачається з матеріалів
справи, предметом судового розгляду є
вимога Товариства з обмеженою
відповідальністю "Телекомбуд" до
Приватного акціонерного товариства
"Київстар" в особі Одеської філії ПАТ
"Київстар" про визнання недійсним з
моменту укладення пункту 4 додаткової
угоди № 4 до договору про зміну умов
співпраці від 01.03.11. Відповідно до
пункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного
кодексу України одним із способів
захисту судом цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
правочину недійсним. Згідно зі статтею
215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним. За приписами частин 1 - 5
статті 203 Цивільного кодексу України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до приписів статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині. Отже, вирішуючи спори про
визнання правочинів недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів недійсними на момент їх
вчинення і настання відповідних
наслідків. При цьому, обов'язок
доведення наявності обставин, з якими
закон пов'язує визнання господарським
судом оспорюваного правочину
недійсним, покладається на позивача. Як
убачається з матеріалів справи,
підставою позову товариством
визначено те, що оспорюваним пунктом
додаткової угоди, за твердженням
позивача, встановлюється
відповідальність за порушення за яке
вже передбачена відповідальність у
пункті 7.8. договору генерального
підряду, з урахуванням доповнень
внесених пунктом 7 договору про зміну
умов співпраці № 30759/325/2010. Відповідно
до статті 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Отже,
неустойка, штраф, пеня є різними видами
штрафних санкцій, тобто різними видами
юридичної відповідальності.
Дослідивши усі обставини справи та
надавши оцінку зібраним у справі
доказам, судами попередніх інстанцій
установлено, що укладений між
сторонами договір про зміну умов
співпраці від 19.10.11 спрямований на
зміну та врегулювання правовідносин
між сторонами, які вже виникли на
підставі дилерського договору від 28.05.10
та договору генерального підряду від
16.05.11. Як установлено судами, і це
підтверджується матеріалами справи,
умови пункту 7.8 та пункту 7.11,
передбачають відповідальність за
різні порушення, а саме: пунктом 7.8
договору генерального підряду
встановлена відповідальність
підрядника за надання замовнику
неправдивої інформації про виконання
робіт, а пунктом 7.11 дилерського
договору визначена відповідальність
дилера у разі встановлення фактів
відсутності абонентської кабельної
лінії до квартири абонента, адреса якої
вказана в замовленні, за умови
активації особового рахунку за даним
замовленням. Таким чином, судами
установлено, що визначена сторонами у
договорі про зміну умов співпраці від
19.10.11 відповідальність за порушення
зобов'язання стосується різних за
своєю правовою природою договорів та
передбачає внесення змін до двох
різних договорів, а саме дилерського
договору від 28.05.10 та договору
генерального підряду від 16.05.11, тобто
правові підстави виникнення
відповідальності за визначені
договором порушення є різними, як є
різною і визначена цими пунктами
юридична відповідальність. Викладеним
спростовуються твердження скаржника
про невідповідність пункту 4
додаткової угоди від 01.03.13 № 4 вимогам
чинного законодавства. Виходячи з того,
що апеляційним судом на підставі
повного та всебічного розгляду даного
спору не установлено обставини, з якими
законодавство пов'язує визнання
спірного пункту договору недійсним,
висновок суду про відсутність правових
підстав для задоволення позовних
вимог визнається правомірним. Довід
скаржника про порушення судами
приписів статей 173, 174, 207, 216, 218, 230
Господарського кодексу України, статті
61 Конституції України, пункту 7 статті 14
Міжнародного пакту про цивільні та
політичні права, статей 203, 217, 509
Цивільного кодексу України не можуть
бути підставою для скасування
постанови у справі, оскільки
ґрунтуються на непогодженні скаржника
з установленими судами обставинами
справи та стосуються переоцінки
доказів, яка за приписами статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України знаходиться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції.
Інші доводи викладені в касаційній
скарзі також не можуть бути підставою
для скасування постанови у справі,
оскільки не спростовують
установленого апеляційним судом.
Виходячи з того, що порушень чи
неправильного застосування
апеляційним судом норм чинного
законодавства не виявлено, підстав для
задоволення касаційної скарги та
скасування постанови суду апеляційної
інстанції не вбачається. Витрати за
розгляд касаційної скарги
покладаються на скаржника.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 03.07.14 у справі
№916/267/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Телекомбуд" залишити без задоволення.

Головуючий суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

Т. Костенко