ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р.Справа № 922/2721/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Кубах І.М.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "ПЖК-Запоріжжя", м.
Запоріжжя до ФОП ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 924 319,01грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить суд стягнути з
відповідача 855 770,27грн. основного боргу,
54 519,10грн. пені, 14 029,64грн. 3% річних за
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором № 74/2013 П від
12.09.13р., а також покласти на відповідача
понесені витрати зі сплати судового
збору.

Також позивач звернувся до суду з
заявою, в якій просить вжити заходів до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти відповідача у
розмірі 924 319,01грн., що знаходяться на
розрахунковому рахунку НОМЕР_2 в ПАТ
"ПУМБ", МФО 334851.

Представник позивача у призначене
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив. Надав
до суду розрахунок пені за кожною
видатковою накладною окремо, яким
уточнив період її нарахування, що не
перевищує шести місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Представник відповідача у призначене
судове засідання не з'явився, відзив на
позов не надав, про причини неявки суд
не повідомив.

Враховуючи те, що судом вжито всі
заходи для належного повідомлення
позивача та відповідача про час та
місце розгляду справи, проте останні не
скористалися своїм правом,
передбаченим ст.22 Господарського
процесуального кодексу України, тому
суд вважає за можливе розглядати
справу за відсутності представників
сторін за наявними в справі
матеріалами, відповідно до ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, суд встановив наступне.

12.09.13р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ПЖК-Запоріжжя"
(позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач)
було укладено договір № 74/2013 П (далі
договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався передати, а
відповідач прийняти та оплатити товар
в асортименті, згідно прайс-листа
(додаток № 1 до договору), який є
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.1.2 договору поставка
товару здійснюється позивачем на
підставі узгоджених між сторонами
заявок. Кількість та розгорнутий
асортимент товару узгоджується між
відповідачем та позивачем на кожну
партію товару (п.1.3 договору).

Товар поставляється на умовах EXW - склад
позивача в м. Запоріжжя автомобільним
транспортом відповідача за правилами
Інкотермс-2010 за рахунок відповідача
(п.3.3 договору) та вважається отриманим
відповідачем без зауважень до якості,
кількості та упаковці після підписання
уповноваженою особою відповідача
накладної (п.3.6 договору).

У п.6.2 договору сторони погодили умови
оплати за поставляємий за договором
товар, а саме: відповідач зобов'язався
оплачувати фактично отриманий товар
протягом 20 банківських днів з моменту
його отримання шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок позивача.

Надаючи правову кваліфікацію спірним
правовідносинам суд встановив
наступне.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
поставки.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Позивач на виконання умов договору, за
період з вересня по грудень 2013р.
поставив на адресу відповідача товар
на загальну суму 890 553,29грн., що
підтверджується видатковими
накладними, оформленими належним чином
та наявними у справі.

Видаткові накладні відповідають
вимогам ст.9 Закону України від 16.07.99р.
№ 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку. Дані накладні
є первинними документами, які фіксують
факт здійснення господарської
операції (поставка товару) та початок
перебігу строку для оплати за
поставлений товар.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором належним чином не виконав,
за отриманий товар розрахувався
частково на суму 34 783,02грн., що
підтверджується копіями платіжних
доручень та меморіальним ордером,
наявними у справі.

Таким чином у відповідача перед
позивачем утворилась заборгованість в
розмірі 855 770,27грн.

Позивач 08.04.14р. на адресу відповідача
направив претензію з вимогою сплатити
заборгованість, яка залишена останнім
без відповіді та задоволення.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Факт наявності заборгованості за
спірним договором на суму 855 770,27грн.
підтверджується належними доказами,
наявними у справі.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем у сумі
855 770,27грн., суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими, законними та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до п.8.2 договору, сторони
погодили, що у разі порушення
відповідачем строків оплати
поставленого товару, передбачених п.6.2
договору, відповідач зобов'язався
сплатити позивачу пеню в розмірі 0,5% від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

За приписами ст.3 Закону України від
22.11.96р. № 543/96-ВР „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" розмір пені, передбачений
ст.1 цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі зазначеного, за неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань, позивачем за період, що не
перевищує шести місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано, за
кожною видатковою накладною окремо
нараховано пеню, на загальну суму 54
519,10грн.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що позивач надав
обґрунтований розрахунок пені, що
розрахований за неналежне виконання
відповідачем умов договору. Даний
розрахунок відповідає умовам договору
та вимогам Закону України від 22.11.96р. №
543/96-ВР „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

За таких обставин суд дійшов висновку
про правомірність та обґрунтованість
позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі зазначеної статті позивач
нарахував три відсотки річних за
період з 11.10.13р. по 23.06.14р. в сумі 14
029,64грн.

Дане нарахування не суперечить вимогам
чинного законодавства України, воно
відповідає наданому розрахунку, тому
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Що стосується клопотання позивача щодо
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти відповідача в
межах заявлених позовних вимог, то суд
дійшов висновку, що воно не підлягає
задоволенню, оскільки позивачем не
надано суду доказів, що невжиття таких
заходів може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення
господарського суду.

Розподіл суми судового збору за
подання заяви про забезпечення позову
здійснюється між сторонами за
правилами ст.49 Господарського
процесуального кодексу України у
залежності від результатів розгляду
заяви про вжиття заходів до
забезпечення позову.

За таких обставин, судовий збір за
подання заяви про забезпечення позову
покладається на позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судові
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.610, 611, 612, 712 Цивільного кодексу
України, ст.ст.193, 265 Господарського
кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44,
49, 75, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., іден. номер
НОМЕР_1 (АДРЕСА_1, відомості про рахунки
відсутні) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ПЖК-Запоріжжя", (69008, м.
Запоріжжя, Південне шосе,72, відомості
про рахунки відсутні) - 855 770,27грн.
основного боргу, 54 519,10грн. пені, 14
029,64грн. 3 % річних,18 486,38грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 11.08.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк