м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15067/14 19.08.14

За позовом Державного підприємства
«Фінансування інфраструктурних
проектів»

До Державного підприємства
«Льодові арени»

Про стягнення 368 887,24 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Циганин Я.М. - по дов.
№ 1216/12-13 від 31.12.2013

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Державного
підприємства «Фінансування
інфраструктурних проектів» про
стягнення з Державного підприємства
«Льодові арени» 368 000,00 грн. основного
боргу, 766,25 грн. пені та 120,99 грн. - 3%
річних за неналежне виконання взятих
на себе останнім зобов'язань згідно
договору поворотної фінансової
допомоги № 12/12/13 від 12.12.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.07.2014 порушено провадження у
справі № 910/15067/14 та призначено справу
до розгляду на 19.08.2014.

Позивач в судовому засіданні 19.08.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 19.08.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 22.07.2014 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення, з
огляду на наступне

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
від 22.07.2014 було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, площа Спортивна, 1, яка згідно
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців станом на 05.08.2014 є
місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 22.07.2014,
надіслану за вказаною вище адресою,
отримав 28.07.2014, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні 19.08.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

12.12.2013 між Державним підприємством
«Фінансування інфраструктурних
проектів» (підприємство) та Державним
підприємством «Льодові арени»
(отримувач) було укладено договір
поворотної фінансової допомоги № 12/12/13
(далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору підприємство, за
погодженням з Національним агентом з
питань підготовки та проведення в
Україні фінальної частини чемпіонату
Європи 2012 року з футболу та реалізації
інфраструктурних проектів в порядку та
на умовах визначених цим договором,
надає отримувачу поворотну фінансову
допомогу, а отримувач зобов'язується
прийняти поворотну фінансову допомогу,
використати її та повернути у
встановлені договором строки.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було повернуто надані
позивачу грошові кошти, в зв'язку з чим
у відповідача виникла заборгованість
перед позивачем в розмірі 368 000,00 грн. та
нараховані пеня в розмірі 766,25 грн. та 3%
річних в сумі 120,99 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (п. 1 ст. 628
Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1. договору розмір
поворотної фінансової допомоги за цим
договором становить 368 000,00 грн.

Згідно з п. 3.1. договору поворотна
фінансова допомога надається
підприємством отримувачу в
безготівковому порядку шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок отримувачу
протягом 5 (п'яти) днів з дати підписання
цього договору.

Як свідчать матеріали справи (платіжне
доручення № 455 від 12.12.2013) позивачем
відповідачу 13.12.2013 було перераховано
фінансову допомогу в загальному
розмірі 368 000 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору термін, на
який підприємство надає поворотну
фінансову отримувачу, встановлюється
до 28.02.2014.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що
строк користування поворотною
фінансовою допомогою може бути
продовжений за згодою сторін, що
оформлюється письмово додатковою
угодою до цього договору.

Додатковою угодою № 1 від 28.02.2014 внесено
зміни до п. 4.1. договору та встановлено
строк повернення поворотної
фінансової допомоги до 20.06.2014.

Відповідно до п. 1 ст. 1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з п. 5.1. договору отримувач
повертає підприємству поворотну
фінансову допомогу шляхом
перерахування грошових коштів на його
банківський рахунок у термін
передбачений п. 4.1. цього договору.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 6.4.1. отримувач
зобов'язався повернути поворотну
фінансову допомогу в порядку та строки
передбачені положеннями цього
договору.

Проте, матеріали справи свідчать, що
відповідач взяті на себе зобов'язання
по поверненню грошових коштів в
передбачений договором строк повністю
не виконав, у зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем, яка згідно
підписаного та скріпленого печатками
обох сторін акту звірки
взаєморозрахунків, становить 368 000,00
грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача боргу в сумі 368
000,00 грн. обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 1050 Цивільного
кодексу України якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549 - 552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи
відповідач у визначений строк
фінансову допомогу не повернув, а отже
є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до п. 7.2. договору при
простроченні повернення поворотної
фінансової допомоги отримувач сплачує
на користь підприємства пеню у розмірі
2% (два відсотки) від суми фактичної
заборгованості за кожен день
прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо повернення
фінансової допомоги.

Проте, враховуючи вищезазначені норми
розмір пені позивачем обмежений у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
у відповідний період.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання з повернення фінансової
допомоги відповідач не виконав, він
повинен сплатити позивачу, крім суми
основного боргу, пеню розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками суду
становить 766,25 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 766,25 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення з повернення
фінансової допомоги, позивач на
підставі ст. 625 Цивільного кодексу
України просить суд стягнути з
відповідача 120,99 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Умовами договору не визначено іншого
розміру процентів.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 120,99 грн. - 3%
річних (за обґрунтованими
розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Державного підприємства
«Фінансування інфраструктурних
проектів» є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
«Льодові арени» (м. Київ, площа
Спортивна, 1, ) на користь
Державного підприємства «Фінансування
інфраструктурних проектів» (м. Київ,
вул. Хотівська, 4А, к. 310, )
368 000 (триста шістдесят вісім тисяч) грн.
00 коп. основного боргу, 766 (сімсот
шістдесят шість) грн. 25 коп. пені, 120 (сто
двадцять) грн.. 99 коп. - 3% річних, 7 377 (сім
тисяч триста сімдесят сім) грн. 74 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 20.08.2014.

СуддяВ.В.Сівакова