КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р. Справа№ 5011-46/12625-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Копитової О.С.

Остапенка О.М.

за участю представників сторін:

від скаржника: не з'явились;

від ініціюючого кредитора: не
з'явились;

ліквідатор боржника: арбітражний
керуючий Стецина І.В. (постанова
господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року);

від Моторно (транспортного) страхового
бюро України:

Лифар О.Ю. - представник за дорученням №
4/19447 від 24.07.2013 року;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
ухвалу господарського суду міста Києва
від 31.03.2014 року у справі № 5011-46/12625-2012
(суддя Омельченко Л.В.)

за заявою підприємства із 100% іноземним
капіталом «ААЗ Трейдінг Ко»,

м. Київ

до приватного акціонерного товариства
«Українська екологічна страхова
компанія», м. Київ

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду
міста Києва знаходилася справа

№ 5011-46/12625-2012 про банкрутство
приватного акціонерного товариства
«Українська екологічна страхова
компанія».

Провадження у справі про банкрутство
приватного акціонерного товариства
«Українська екологічна страхова
компанія» порушено ухвалою
господарського суду міста Києва від
17.09.2012 року № 5011-46/12625-2012 та регулюється
Законом України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992
року в редакції від 30.06.1999 року зі
змінами та доповненнями.

08.10.2012 року у справі № 5011-46/12625-2012
винесено ухвалу підготовчого
засідання з відповідними
процесуальними наслідками.

Оголошення про порушення провадження у
справі про банкрутство вказаного
боржника опубліковано в газеті Голос
України № 196 (5446) від 18.10.2012 року.

15.02.2013 року відбулося попереднє судове
засідання, в якому розглянуто всі заяви
з грошовими вимогами до боржника, які
надійшли до суду та були включені до
реєстру вимог кредиторів, а також
затверджено реєстр вимог кредиторів
приватного акціонерного товариства
«Українська екологічна страхова
компанія».

11.11.2013 року господарським судом міста
Києва у справі №
5011-46/12625-2012 винесено постанову про
визнання банкрутом приватного
акціонерного товариства «Українська
екологічна страхова компанія»,
відкрито ліквідаційну процедуру та
призначено ліквідатором - арбітражного
керуючого Стецину Ігора
Володимировича.

Заяву з грошовими вимогами до боржника
ОСОБА_4 направив до суду 17.01.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 31 березня 2014 року у справі №
5011-46/12625-2012 (суддя Омельченко Л. В.) заяву
ОСОБА_4 від 17.01.2014 року про визнання
кредитором боржника на суму 50 702,23 грн
залишено без розгляду.

В обґрунтування своєї позиції суд
першої інстанції посилається на
пропуск ОСОБА_4 тридцяти денного строку
звернення із вимогами до боржника в
розмірі 50 702,23 грн, оскільки заявлені
вимоги до боржника є вимогами
конкурсного кредитора.

При цьому, місцевий суд керувався ст. 1,
ч.ч. 1, 2 ст. 14, ч. 1 ст. 15, ч. 1 с. 23 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» та ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
суду, ОСОБА_4 звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати ухвалу господарського суду
міста Києва від 31.03.2014 року у справі №
5011-46/12625-2012, прийняти нове судове
рішення, яким визнати кредиторські
вимоги ОСОБА_4 до боржника в розмірі 49
952,23 грн - вимоги шостої черги та 609,00 грн
- судових витрат, вважаючи, що дана
ухвала прийнята місцевим
господарським судом з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
неповним дослідженням обставин справи.
Так скаржник зазначає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги положення
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992
року № 2343-ХІІ ( у редакції Закону
України від 22.12.2011 року 4212-VI, зі змінами
та доповненнями) та інформаційний лист
Вищого господарського суду України
щодо застосування норм цього закону.
Також ОСОБА_4 зазначає, що суд першої
інстанції помилково дійшов висновку,
що він є конкурсний кредитор, однак на
думку скаржника він є особою, яка
вимагає виконання грошового
зобов'язання по виплаті страхового
відшкодування.

Так, в апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що у зв'язку з пропуском
строку для заявлення конкурсних вимог,
заборгованість боржника має
погашатися в ліквідаційній процедурі у
шосту чергу в порядку ст. 38 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992
року в редакції від 22.11.2011 року.

28.07.2014 року через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від ОСОБА_4
надійшло клопотання про розгляд справи
без участі апелянта.

Ліквідатор - арбітражний керуючий
Стецина І.В. 07.08.2014 р. в судовому
засіданні апеляційної інстанції
заперечував вимоги апеляційної скарги
та просив суд апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а ухвалу
місцевого господарського суду - без
змін з підстав викладених у відзиві на
апеляційну скаргу.

Представник ініціюючого кредитора
підприємства із 100% іноземним капіталом
«ААЗ Трейдінг Ко» в судовому засіданні
апеляційної інстанції заперечував
вимоги апеляційної скарги та просив
суд апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а ухвалу місцевого
господарського суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши застосування судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 4-1
Господарського процесуального кодексу
України господарські суди розглядають
справи про банкрутство у порядку
провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(далі - Закон).

Згідно частини 1 статті 5 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

В статті 1 Закону законодавцем дано
визначення поняття кредитор - це
юридична або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника, щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
працівникам боржника, а також органи
державної податкової служби та інші
державні органи, які здійснюють
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інші
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).
Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство та вимоги яких не
забезпечені заставою майна боржника.
До конкурсних кредиторів відносяться
також кредитори, вимоги яких до
боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Законом передбачений порядок
виявлення та приєднання кредиторських
вимог, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону
передбачено, що конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 23 Закону
вимоги за зобов'язаннями боржника,
визнаного банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися лише в межах
ліквідаційної процедури.

Отже, поточні вимоги можуть бути
предметом розгляду у справі про
банкрутство після введення
ліквідаційної процедури та після
відмови ліквідатора боржника визнати
та включити до реєстру вимог
кредиторів грошові вимоги поточного
кредитора згідно поданої ним заяви
ліквідатору. Також, для визначення
грошових вимог кредитора як поточних
чи конкурсних має значення момент
порушення провадження у справі про
банкрутство та вони не пов'язуються з
моментом здійснення публікації про
порушення справи про банкрутство або з
прийняттям ухвали суду про введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів чи про введення процедури
розпорядження майном, якщо такі
процесуальні акти приймаються судом
окремо від прийняття ухвали про
порушення справи про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів оскарження
ухвали, а саме з письмових пояснень
ліквідатора Стецини Ігоря
Володимировича від 28.03.2014 року у справі
№ 5011-46/12625-2012, останній заявлені вимоги
ОСОБА_4 у сумі 50 702,23 грн не визнав у
повному обсязі, посилаючись на те, що
дані вимоги не є поточними, оскільки
виникли до моменту порушення справи
про банкрутство, а отже відносяться до
конкурсних кредиторських вимог, які не
підлягають розгляду у ліквідаційній
процедурі, відповідно до ч. 2 ст. 14
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992
року в редакції від 30.06.1999 року зі
змінами та доповненнями.

Господарським судом міста Києва
встановлено, що кредиторські вимоги
заявлені до боржника є грошовими
вимогами зі сплати страхового
відшкодування у сумі 49 000,00 грн, 1 000,00 грн
витрат на правову допомогу та 387,23 грн
та 315,00 грн судових витрат. Вказані суми
були стягнуті з приватного
акціонерного товариства «Українська
екологічна страхова компанія» на
користь ОСОБА_5 рішенням Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 11.03.2013 року у справі
№ 159/194/13-ц, у зв'язку з настанням 16.04.2012
року страхового випадку внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
особи (ОСОБА_6), цивільно-правова
відповідальність якої була
застрахована боржником.

Як вбачається з матеріалів оскарження,
провадження у справі №
5011-46/12625-2012 порушено ухвалою
господарського суду міста Києва від
17.09.2012 року.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції зробив правомірний висновок,
що вимоги кредитора у розмірі 50 702,23 грн
виникли до порушення провадження у
справі про банкрутство приватного
акціонерного підприємства «Українська
екологічна страхова компанія», а тому є
вимогами конкурсного кредитора в
розумінні абз. 5 ст. 1 Закону. В той час як
заява з даними вимогами подана до
місцевого господарського суду 17.01.2014
року, тобто з пропуском тридцяти
денного строку від дня опублікування в
офіційному друкованому органі
оголошення про порушення провадження у
справі про банкрутство, який
встановлений п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону вимоги
конкурсних кредиторів, що заявлені
після закінчення строку, встановленого
для їх подання, або не заявлені взагалі
- не розглядаються та вважаються
погашеними. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Пунктом 5 ст. 31 Закону передбачено, що
вимоги, заявлені після закінчення
строку, встановленого для їх подання,
не розглядаються і вважаються
погашеними.

Враховуючи вищевикладене апеляційний
суд погоджується з місцевим
господарським судом, що вимоги ОСОБА_4 у
розмірі 50 702,23 грн заявлено з пропуском,
встановленого чинним законодавством,
граничного строку на їх подання в
результаті чого останні не
розглядаються та вважаються
погашеними.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає правомірним висновок суду
першої інстанції стосовно залишення
без розгляду заяву ОСОБА_4 враховуючи
наступне.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 23 Закону
вимоги за зобов'язаннями боржника,
визнаного банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися лише в межах
ліквідаційної процедури.

Посилання ОСОБА_4 у апеляційній скарзі
на ч. 4 ст. 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 року в редакції від 22.12.2011
року зі змінами та доповненнями та на
Інформаційний лист Вищого
господарського суду України від 28.03.2013
року № 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
є неправомірним та не приймаються
апеляційним судом, враховуючи
наступне.

Відповідно до п.п. 1, 1-1 прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 року в редакції від 22.12.2011
року зі змінами та доповненнями та
положення інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 28.03.2013
року № 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
у редакції Закону України від 22.12.2011 N
4212-VI провадження у даній справі
відбувається відповідно до положень
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992
року в редакції від 30.06.1999 року зі
змінами та доповненнями.

У відповідності до ст.ст. 32-34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Інших додаткових пояснень або доказів,
окрім тих, які наявні в матеріалах
справи, суду надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів
на підставі наявних в справі
матеріалів дійшла до висновку, що
відповідно до ст. ст. 43, 104 ГПК України
підстав для скасування чи зміни ухвали
місцевого господарського суду не
вбачає, а тому апеляційна скарга
задоволенню не підлягає. Судові витати
за розгляд апеляційної скарги у зв'язку
з відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
скаржника.

Керуючись ст. ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 86, 91,
94, 99, 101-103, 105, 106 ГПК України, Законом
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» Київський
апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду міста Києва
від 31.03.2014 року у справі №
5011-46/12625-2012 залишити без змін,
апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Головуючий суддя
Т.І. Разіна

Судді
О.С. Копитова

О.М. Остапенко