ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2014 р.
Справа № 923/740/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом - Публічного акціонерного
товариства "Херсонкомплект", м.Херсон

до - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Термінал", м.Херсон

про дострокове розірвання договору
оренди

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Шевельов О.В.,
представник за дорученням від 30.09.2013 р.

Публічне акціонерне товариство
"Херсонкомплект" (позивач) звернулося
до господарського суду Херсонської
області з позовною заявою до ТОВ
"Торговий дім "Термінал" (відповідач)
про дострокове розірвання договору
оренди № 9 від 02.04.2007 р.

За клопотанням відповідача справа
розглядалась поза межами строку,
передбаченого ст.69 ГПК України.

В судовому засіданні 07.08.2014 року
оголошувалась перерва до 11.08.2014 року до
10-30 год., після чого розгляд справи було
продовжено.

Представник позивача був присутнім в
судовому засіданні 07.08.2014 р., наполягав
на задоволенні позовних вимог.

В судове засідання 11.08.2014 р. представник
позивача не прибув, надав заяву про
розгляд справи без представника
позивача.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, суд -

в с т а н о в и в:

2 квітня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством
«Херсонкомплект» (позивач,
орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Термінал» (відповідач, орендар)
було укладено договір оренди №9 (далі -
договір), за умовами якого орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне володіння та користування
автозаправну станцію з обладнанням, у
подальшому іменовану «майно»,
розташовану за адресою: м.Херсон,
вул..Домобудівна, 14, розміщену на
земельній ділянці загальною площею 2,0
га. Склад і вартість майна визначено в
Додатку №1, який є невід'ємною частиною
договору.

Відповідно до ч. 1 статті 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Договір підписаний сторонами без
зауважень, скріплений печаткою.
Протягом дії Договору в нього
вносилися зміни та доповнення.

Вищевказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Законами України, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно
ст.174 ГК України, є господарський
договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
корить другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статті 3 договору розмір
орендної плати складав 2000,00 грн. на
місяць.

Додатковою угодою №3 від 01.02.2012 р. було
подовжено строк оренди до 01.01.2015 року.

03.04.2013 року між сторонами було укладено
Додаткову угоду №8 до договору, пунктом
1.1. якої сторони погодили розмір
орендної плати з 01.05.2013 року - 2000,00 грн.

На думку позивача, відповідачем не
виконуються вимоги п.4.1., 4.6., 4.7. договору
оренди, що призвело до занепаду стану
особових засобів позивача (погіршення
стану і виходу з ладу електромереж,
трансформатору, автошляхів, складських
приміщень, залізниці). Питання щодо
підвищення орендної плати
вирішувалось на позачерговому
засіданні наглядової ради позивача, в
результаті чого прийнято рішення про
підвищення орендної плати до 5000,00 грн.
на місяць.

Пунктом 3.7., 3.8. договору передбачено, що
розмір орендної плати може бути
змінений тільки за погодженням Сторін.
Розмір орендної плати може бути
змінений за погодженням сторін, якщо за
відповідний період відбудеться
девальвація (ревальвація) гривні
більше ніж на 10%. В такому випадку
орендна плата змінюється пропорційно
девальвації (ревальвації) гривні.

Пунктом 10.2. договору передбачено, що
зміна, дострокове розірвання договору
або припинення дії договору можуть
мати місце за погодженням сторін або за
рішенням господарського суду. Пунктом
10.6. передбачено, що договір може бути
достроково розірваний на вимогу
орендодавця через господарський суд у
випадках: якщо орендар користується
майном не відповідно до договору або
призначення майна; якщо орендар
свідомо погіршує стан орендованого
майна; якщо орендар не вносить орендної
плати протягом 3-х місяців поспіль з дня
закінчення строку платежу.

Матеріалами справи підтверджується, що
13.10.2013 року та27.02.2014 року позивач
направляв на адресу відповідача
повідомлення (пропозицію) про зміну
умов договору та примірники додаткової
угоди до договору, в якій п.1 позивач
пропонує визначити орендну плату з
01.01.2014 р. в сумі 5000,00 грн. та 300,00 грн. на
місяць - за використання автошляхів та
водопровідних мереж.

Судом встановлено, що відповідач
відхилив пропозицію позивача (а.с.30),
посилаючись на належне виконання умов
договору.

Згідно ст. 188 ГК України зміна та
розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до приписів ст.783 ЦК України
наймодавець має право вимагати
розірвання договору найму, якщо наймач
користується річчю всупереч договору
або призначенню речі; наймач без
дозволу наймодавця передав річ у
користування іншій особі; наймач своєю
недбалою поведінкою створює загрозу
пошкодження речі; наймач не приступив
до проведення капітального ремонту
речі, якщо обов'язок проведення
капітального ремонту був покладений на
наймача.

Дійсно, умовами договору (п.4.6.)
передбачено проведення орендарем за
власний рахунок поточного ремонту, в
тому числі профілактичного ремонту
майна та інженерних комунікацій, що
забезпечують роботу майна, а також в
разі письмового попередження
орендодавця про необхідність
негайного проведення капітального
ремонту майна та отримання згоди на це,
проводити капітальний ремонт з
подальшим відшкодування орендодавцем
витрат на його проведення. Пунктом 4.7.
договору передбачено здійснення за
власний рахунок відповідача всіх
протипожежних заходів. Суд звертає
увагу позивача, що умовами договору не
передбачено строків проведення
поточного ремонту.

Пунктом 7.2. договору сторони погодили,
що правом орендодавця є право
виступати з ініціативою щодо внесення
змін до договору або його розірвання в
разі погіршення стану орендованого
майна, внаслідок його неналежного
використання або невиконання умов
договору.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем не надано
відповідних та належних доказів на
підтвердження своєї позиції щодо
дострокового розірвання договору
оренди, не доведено погіршення стану
орендованого майна внаслідок його
неналежного використання або
невиконання відповідачем умов
договору, не надано доказів занепаду
стану особових засобів позивача
(погіршення стану і виходу з ладу
електромереж, трансформатору,
автошляхів, складських приміщень,
залізниці); позовні вимоги є
безпідставними та необґрунтованими.

За таких обставин, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до
положень ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст..43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для розгляду справи та ухвалення
законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На підставі вищезазначених норм права
та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Повне рішення складено 12.08.2014 р.

Суддя
В.В.Литвинова