м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 906/745/14 14.08.14

За позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Хаски-Інвест»

про стягнення
заборгованості у розмірі 34 376,78 грн.

Суддя
Удалова О.Г.

Представники учасників процесу:

від позивача ОСОБА_2 (за
довіреністю)

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва
надійшли матеріали позовної заяви
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(далі - позивач) до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Хаски-Інвест» (далі - відповідач) про
стягнення заборгованості у розмірі 60
615,25 грн., які були передані за
підсудністю Господарським судом
Житомирської області.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач послався на порушення
відповідачем умов договору на
проведення хімічної обробки рослин № 16
від 20.09.2013 р. (далі - Договір), згідно з
якими позивач зобов'язувався виконати
роботи з проведення хімічної обробки
полів замовника на площі 547 га (далі -
роботи), а відповідач зобов'язувався
вказані роботи прийняти та оплатити
вчасно та в повному обсязі.

Позивач, за його твердженням, виконав
роботи на загальну суму 27 897,00 грн.,
проте відповідач роботи, виконані
позивачем, не оплатив.

Вважаючи, що його права порушені,
позивач звернувся до суду, просив
стягнути з відповідача 60 615,25 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.06.2014 р. порушено провадження
у справі № 906/745/14 та призначено її
розгляд на 08.07.2014 р.

04.07.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, яке було
задоволено судом.

08.07.2014 р. представники сторін у судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, вимог ухвали суду не
виконали.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.07.2014 р. розгляд справи, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
відкладено на 29.07.2014 р.

16.07.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, в якому відповідач зазначав, що
Договір та акт приймання-передачі
робіт № 16 від 23.09.2014 р. підписані зі
сторони відповідача неуповноваженою
особою та скріплені не основною
печаткою відповідача, а печаткою,
призначеною для
внутрішньогосподарських операцій. З
наведених підстав відповідач вважав
Договір нікчемним, акт
приймання-передачі робіт № 16 від 23.09.2013
р. - неправомірним. Крім того,
відповідач вказував, що до порушення
провадження у даній справі йому не було
відомо про укладення спірного Договору
та, відповідно, дій спрямованих на його
схвалення відповідач не вчиняв. У
зв'язку з цим, відповідач просив суд у
задоволенні позову відмовити.

29.07.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
відповідача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі. Представник
відповідача проти задоволення позову
заперечував.

У судовому засіданні було оголошено
перерву до 05.08.2014 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

05.08.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшли заперечення на
відзив, а також клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи, яке було задоволено судом. Крім
того, представник позивача надав заяву
про зменшення розміру позовних вимог, в
якій позивач просив суд стягнути з
відповідача 34 274,37 грн., з яких 27 897,00
грн. - основний борг, 2 271,93 грн. - пеня, 674,11
грн. - три проценти річних, 3 431,33 грн. -
сума, на яку збільшилась
заборгованість з урахуванням індексу
інфляції.

Від представника відповідача через
загальний відділ діловодства суду
надійшло клопотання про долучення
документів до матеріалів справи, яке
було задоволено судом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі. Крім того, заявив
клопотання про подовження строку
розгляду спору, яке було задоволено
судом на підставі ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.08.2014 р. розгляд справи, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
відкладено на 14.08.2014 р.

14.08.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
відповідача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи, яке було задоволено судом.
Також представник відповідача подав
клопотання про відкладення розгляду
справи, у задоволенні якого судом було
відмовлено з огляду на обмежений строк
вирішення спору.

Від представника позивача через
загальний відділ діловодства суду
надійшли письмові пояснення, а також
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи, яке було задоволено
судом. Крім того, представник позивача
подав заяву про зменшення розміру
позовних вимог, в якій позивач просив
суд стягнути з відповідача 32 188,54 грн., з
яких 27 897,00 грн. - основний борг, 83,69
грн. - штраф, 664,94 грн. - три проценти
річних, 3 542,91 грн. - сума, на яку
збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції.

Дослідивши подану представником
позивача заяву про зменшення розміру
позовних вимог, суд дійшов висновку про
те, що за своєю правовою природою
вказана заява є одночасно заявою про
зменшення позовних вимог та заявою про
зміну предмету позову, оскільки зміна
позовної вимоги про стягнення з
відповідача пені на позовну вимогу про
стягнення з відповідача штрафу є
зміною предмету позову.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Оскільки вказана заява подана
представником позивача після початку
розгляду господарським судом справи по
суті, суд відмовляє позивачу в
задоволенні заяви про зміну предмету
позову, яка полягає у заміні вимоги про
стягнення пені в розмірі 2 271,93 грн. на
вимогу про стягнення штрафу в розмірі
83,69 грн., та розглядає по суті раніше
заявлену позовну вимогу, тобто вимогу
про стягнення пені в розмірі 2 271,93 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

У судовому засіданні 14.08.2014 р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників процесу,
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив:

20.09.2013 р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
позивач або виконавець) та товариством
з обмеженою відповідальністю
«Хаски-Інвест» (далі - відповідач або
замовник) був укладений договір на
проведення хімічної обробки рослин № 16
(далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, замовник
доручає, а виконавець приймає до
виконання роботи з проведення хімічної
обробки полів замовника на площі 547 га.

Згідно з п. 2.1 Договору, замовник
здійснює остаточну оплату послуг
виконавця по факту виконаних робіт з
розрахунку 51,00 грн. за 1 га наступним
чином.

Оплату виконати з розрахунку
обробленої площі відповідно до актів
виконаних робіт шляхом готівкового або
безготівкового розрахунку до 07.10.2013 р.
(п. 2.2 Договору).

Позивач виконав роботи на загальну
суму 27 897,00 грн., а відповідач вказані
роботи прийняв, що підтверджується
актом приймання-передачі робіт № 16 від
23.09.2013 р., копія якого долучена до
матеріалів справи.

Проте відповідач роботи, виконані
позивачем, не оплатив.

У зв'язку з цим позивач звернувся до
суду, просив стягнути з відповідача 60
615,25 грн.

05.08.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшла заява про зменшення
розміру позовних вимог, в якій позивач
просив суд стягнути з відповідача 34 274,37
грн., з яких 27 897,00 грн. - основний борг, 2
271,93 грн. - пеня, 674,11 грн. - три проценти
річних, 3 431,33 грн. - сума, на яку
збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції.

14.08.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшла заява про зменшення
розміру позовних вимог, у якій позивач
просив суд стягнути з відповідача 32 188,54
грн., з яких 27 897,00 грн. - основний борг,
83,69 грн. - штраф, 664,94 грн. - три проценти
річних, 3 542,91 грн. - сума, на яку
збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції.

16.07.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, в якому відповідач зазначав, що
Договір та акт приймання-передачі
робіт № 16 від 23.09.2013 р. підписані зі
сторони відповідача неуповноваженою
особою (агрономом ОСОБА_3.) та скріплені
не основною печаткою відповідача, а
печаткою «Для документів», призначеною
для внутрішньогосподарських операцій.
З наведених підстав відповідач вважав
Договір нікчемним, акт
приймання-передачі робіт № 16 від 23.09.2014
р. - неправомірним. Крім того,
відповідач вказував, що до порушення
провадження у даній справі йому не було
відомо про укладення спірного договору
та, відповідно, дій спрямованих на його
схвалення відповідач не вчиняв. У
зв'язку з цим, відповідач просив суд у
задоволенні позову відмовити.

Доводи відповідача спростовуються у
зв'язку з наступним.

У матеріалах справи наявні договори на
проведення хімічної обробки рослин № 18
від 03.10.2013 р. та № 7 від 24.08.2013 р., укладені
між позивачем та відповідачем. При
цьому вказані договори від імені
відповідача підписані ОСОБА_3 та
засвідчені печаткою відповідача «Для
документів».

У матеріалах справи також наявні акт №
18 від 09.10.2013 р. приймання-передачі робіт
по договору від 03.10.2013 р. № 18, з якого
вбачається, що позивач виконав роботи,
а відповідач прийняв виконані
позивачем роботи, на загальну 17 085,00
грн., та акт № 7 від 28.08.2013 р.
приймання-передачі робіт по договору
від 24.08.2013 р. № 7, з якого вбачається, що
позивач виконав роботи, а відповідач
прийняв виконані позивачем роботи, на
загальну 23 200,00 грн.

Акти № 18 від 09.10.2013 р. та № 7 від 28.08.2013 р.
засвідчені підписом ОСОБА_3 та печаткою
відповідача «Для документів».

Відповідач в повному обсязі оплатив
роботи, прийняті ним за актом № 7 від
28.08.2013 р., що підтверджується платіжними
дорученнями № 199 від 18.09.2013 р. та № 200 від
19.09.2013 р., а також частково в сумі 10 000,00
грн. оплатив роботи, прийняті ним за
актом № 18 від 09.10.2013 р., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 239 від 17.10.2013 р.

Згідно з твердженнями відповідача,
ОСОБА_3 перебував на посаді агронома у
товаристві з обмеженою
відповідальністю «Хаски-Інвест» з
03.01.2013 р. до 01.09.2013 р. На підтвердження
викладеного представником відповідача
були долучені до матеріалів справи
цивільно-правовий договір (підряду) від
03.01.2013 р., укладений між ОСОБА_3 та
відповідачем, а також наказ директора
товариства з обмеженою
відповідальністю «Хаски-Інвест» «Щодо
призначення ОСОБА_3 на посаду агронома»
від 03.01.2013 р. та наказ директора
товариства з обмеженою
відповідальністю «Хаски-Інвест» «Щодо
звільнення ОСОБА_3 з займаної посади
агронома» від 30.08.2013 р., копії яких
долучені до матеріалів справи.

Разом з тим, судом встановлено, що
роботи, виконання яких прийнято за
актом № 18 від 09.10.2013 р., оплачені
відповідачем частково в сумі 10 000,00 грн.
Суд звертає увагу на те, що виходячи з
тверджень відповідача, акт № 18 від
09.10.2013 р. засвідчений підписом ОСОБА_3
після звільнення останнього з посади,
незважаючи на це відповідач частково
оплатив вартість робіт, прийнятих за
актом № 18 від 09.10.2013 р.

Також суд зазначає, що відповідно до п.
6.1 цивільно-правового договору
(підряду) від 03.01.2013 р., укладеного між
ОСОБА_3 та відповідачем, термін дії
договору з 03 січня 2013 р. до розірвання
договору сторонами.

Згідно зі ст. 654 Цивільного кодексу
України, зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Дослідивши умови цивільно-правового
договору (підряду) від 03.01.2013 р., суд
дійшов висновку про те, що інша форма
розірвання вказаного договору
сторонами не передбачена.

Представник відповідача документів,
які підтверджують розірвання у
встановленому законодавством порядку
цивільно-правового договору (підряду)
від 03.01.2013 р., укладеного між ОСОБА_3 та
відповідачем, суду не надав.

Частиною 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Крім того, у відзиві, наданому
представником відповідача 16.07.2014 р.,
відповідач не заперечує, що печатка
товариства з обмеженою
відповідальністю «Хаски-Інвест» «Для
документів» належить відповідачу.

Частиною 1 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що обставини, які
визнаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо в суду не виникає сумніву щодо
достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Представник відповідача документів,
які підтверджують втрату або
викрадення печатки відповідача «Для
документі», а також документів, які
підтверджують звернення відповідача
до правоохоронних органів із заявою
про вчинення протиправних дій його
співробітником - агрономом ОСОБА_3, суду
не надав.

Крім того, представник відповідача не
надав суду документів, які
підтверджують визнання недійними
договорів на проведення хімічної
обробки рослин № 18 від 03.10.2013 р. та № 7
від 24.08.2013 р., а також не заявив
зустрічного позову про визнання
недійсним спірного Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 36
Господарського процесуального кодексу
України).

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що відповідач не надав
належних та допустимих доказів
нікчемності спірного Договору.

Суд вважає заперечення відповідача
проти позову безпідставними та
необґрунтованими, спрямованими на
ухилення від виконання зобов'язання,
взятого на себе згідно з умовами
Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодексу України, за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 7 цієї статті встановлено, що
не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Господарське зобов'язання
припиняється, зокрема, виконанням,
проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202
Господарського кодексу України).

Відповідач документів, які
спростовують доводи позивача або
підтверджують оплату ним
заборгованості перед позивачем, суду
не надав.

Так, суд вважає вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача основного
боргу в розмірі 27 897,00 грн.
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що
оплата здійснюється з розрахунку
обробленої площі відповідно до актів
виконаних робіт шляхом готівкового або
безготівкового розрахунку до 07.10.2013 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно з п. 1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013 р. роз'яснено, якщо у договорі
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року
(частина друга статті 252 ЦК України), то
останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України встановлено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України, штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
цієї статті).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що у
випадку прострочення оплати замовник
сплачує штраф в розмірі 0,3% від
неоплаченої суми за кожен день
прострочення.

Дослідивши п. 3.1 спірного Договору та
врахувавши положення ст. 549 Цивільного
кодексу України, суд дійшов висновку
про те, що умовами Договору передбачено
стягнення пені.

Разом з тим, 14.08.2014 р. через загальний
відділ діловодства суду від
представника позивача надійшла заява
про зменшення розміру позовних вимог, у
якій позивач просив суд, зокрема,
стягнути з відповідача штраф у розмірі
83,69 грн., у той час як у позовній заяві, а
також у заяві про зменшення розміру
позовних вимог, що надійшла до суду
05.08.2014 р., позивач просив суд стягнути з
відповідача пеню.

Відповідно до п. 3.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011 р., під
предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову
- це зміна обставин, на яких
ґрунтується вимога позивача. Одночасна
зміна і предмета, і підстав позову не
допускається.

Суд дійшов висновку про те, що зміна
позовної вимоги про стягнення з
відповідача пені на позовну вимогу про
стягнення з відповідача штрафу є
зміною предмету позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що заява позивача, що
надійшла до суду 14.08.2014 р., є за своєю
правовою природою одночасно заявою про
зменшення позовних вимог та заявою про
зміну предмету позову (в частині
позовних вимог про стягнення штрафу в
розмірі 83,69 грн.).

Згідно з ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Пунктом 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» №18
від 26.12.2011 р. роз'яснено, що початок
розгляду справи по суті має місце з
того моменту, коли господарський суд
після завершення підготовки справи до
розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, тобто до з'ясування у
передбаченому ГПК порядку обставин
справи та здійснення їх правової
оцінки, про що зазначається в протоколі
судового засідання. При цьому неявка у
судове засідання сторін або однієї з
сторін, за умови, що їх належним чином
повідомлено про час і місце цього
засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені частиною першою
статті 77 ГПК.

З протоколу судового засідання, яке
відбулось 29.07.2014 р., вбачається, що
представники сторін висловили свої
позиції щодо позовних вимог, отже суд
перейшов безпосередньо до розгляду
позовних вимог. Так, розгляд справи по
суті було розпочато судом 29.07.2014 р.

Таким чином, суд відмовляє позивачу в
задоволенні заяви про зміну предмету
позову, яка полягає у заміні вимоги про
стягнення пені в розмірі 2 271,93 грн. на
вимогу про стягнення штрафу в розмірі
83,69 грн., та розглядає по суті раніше
заявлену позовну вимогу, тобто вимогу
про стягнення пені в розмірі 2 271,93 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Період нарахування пені визначений
позивачем з 07.10.2013 р. по 07.05.2014 р.
Враховуючи положення п. 2.2 Договору, п.
1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013 р. та ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, суд вважає, що період
нарахування пені визначений позивачем
невірно.

Так, загальним періодом нарахування
пені є період з 07.10.2013 р. до 07.04.2014 р.

Суд вважає, що розмір пені, враховуючи
період заборгованості з 07.10.2013 р. до
07.04.2014 р., суму боргу у розмірі 27 897,00
грн., облікову ставку Національного
банку України, що становила 6,5%
(Постанова НБУ від 09.08.2013 р. № 315),
складає 1 818,27 грн., які підлягають
стягненню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Період нарахування трьох процентів
річних, визначений позивачем з 07.10.2013 р.
по 14.08.2014 р. Враховуючи положення п. 2.2
Договору та п. 1.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 р.,
суд вважає, що період нарахування трьох
процентів визначений позивачем вірно.

За розрахунком суду, розмір трьох
процентів річних, враховуючи період
заборгованості з 07.10.2013 р. до 14.08.2014 р.,
суму боргу, що становила 27 897,00 грн.,
складає 715,39 грн.

З огляду на те, що позивачем сума трьох
процентів річних визначена у розмірі
664,94 грн., то стягненню підлягає саме ця
сума.

Період нарахування суми, на яку
збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції,
визначений позивачем з 07.10.2013 р. по
07.08.2014 р. Враховуючи положення п. 2.2
Договору та п. 1.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 р.,
суд вважає, що період нарахування суми,
на яку збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції,
визначений позивачем вірно.

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30).

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
«Урядовий кур'єр» та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Так, за розрахунком суду сума, на яку
збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції,
враховуючи період заборгованості з
07.10.2013 р. до 07.08.2014 р., суму боргу, що
становила 27 897,00 грн., індекс інфляції,
що складав у 2013 р.: в у жовтні - 100,4% (УК
№ 205 від 07.11.2013 р.), листопаді - 100,2% (УК №
228 від 10.12.2013 р.), грудні - 100,5% (УК № 3 від
09.01.2014 р.); у 2014 р.: у січні - 100,2% (УК № 25 від
08.02.2014 р.), лютому - 100,6% (УК № 45 від 12.03.2014
р.), березні - 102,2% (УК № 65 від 09.04.2014 р.),
квітні - 103,3% (УК № 83 від 13.05.2014 р.), травні
-103,8% (УК № 103 від 11.06.2014 р.), червні - 101,0%
(УК № 121 від 09.07.2014 р.), липні - 100,4% (УК № 144
від 09.08.2014 р.), складає 3 696,25 грн.

Оскільки позивачем сума, на яку
збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції,
визначена у розмірі 3 542,91 грн., то
стягненню підлягає саме ця сума.

Так, позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в частині
стягнення з відповідача 27 897,00 грн.
основного боргу, 1 818,27 грн. пені, 664,94 грн.
трьох процентів річних, 3 542,91 грн. суми,
на яку збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції. В іншій
частині позову судом відмовлено з
огляду на здійснені перерахунки.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Крім того, з урахуванням наданої
позивачем заяви про зменшення розміру
позовних вимог останньому підлягає
поверненню судовий збір в розмірі 400,16
грн.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Хаски-Інвест» (04205, м.
Київ, вул. Маршала Тимошенка, будинок 29,
квартира 62, код 34343330) з будь-якого
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення,
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 27 897 (двадцять сім тисяч
вісімсот дев'яносто сім) грн. 00 коп.
основного боргу, 1 818 (одну тисячу
вісімсот вісімнадцять) грн. 27 коп. пені,
664 (шістсот шістдесят чотири) грн. 94 коп.
трьох процентів річних, 3 542 (три тисячі
п'ятсот сорок дві) грн. 91 коп. суми, на
яку збільшилась заборгованість з
урахуванням індексу інфляції та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1 802 (одна тисяча вісімсот дві)
грн. 89 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) з Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 400 (чотириста)
грн. 16 коп.

Повне рішення складено 27.08.2014 р.

Суддя
О.Г. Удалова