ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2014 р.Справа № 916/1921/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів С.В. Таран, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання - І.М.
Станковій,

за участю представників сторін:

від позивача: С.В. Тормоса,

від відповідача: С.М. Медвєдєва, С.В.
Терещенко,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Офіс-центр
"Приморський"

на рішення господарського суду
Одеської області від 15.07.2014р.

у справі № 916/1921/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Офіс-центр
"Приморський"

до Дочірнього підприємства "Проектний
інститут "Одеський Промбудпроект"
Державного публічного акціонерного
товариства "Будівельна компанія
"Укрбуд"

про стягнення 157 900,00грн.,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Офіс-центр
"Приморський" звернулося з позовом до
Дочірнього підприємства "Проектний
інститут "Одеський Промбудпроект"
Державного публічного акціонерного
товариства "Будівельна компанія
"Укрбуд" про стягнення 157 900,00грн.
збитків.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач послався на те, що він є
власником нерухомого майна, а саме:
акумуляторної (літ."Б"), гаражу (літ."Г"),
складу (літ. "Д"), розташованих по
вул.Великій Арнаутській, 17 у м.Одесі,
тоді як відповідач, передавши в
суборенду зазначені вище приміщення,
позбавив позивача можливості
використовувати їх у своїй
господарській діяльності і отримувати
прибуток, у зв'язку з чим останньому
завдано збитків у вигляді упущеної
вигоди від неотримання орендної плати
за передачу вищезазначеного
нерухомого майна в оренду протягом
січня-жовтня 2013 року. Обґрунтовуючи
розмір збитків, позивач послався на
виготовлений Приватним підприємством
"Дельта-Консалтинг" звіт №02/45 про
оцінку розміру упущеної вигоди.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 15.07.2014р. у задоволенні
позову відмовлено. Приймаючи рішення
суд виходив з того, що право власності
на спірні приміщення одночасно було
зареєстровано як за позивачем, так і за
ДПАТ "Будівельна компанія "Укрбуд", яким
ці приміщення передано в оренду
відповідачу на підставі договору
оренди від 01.01.2013р. №ОП/13-002. У зв'язку із
скасуванням постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04.06.2013р. у справі №2а/1570/1918/2011
державної реєстрації права власності
на вказане нерухоме майно за ДПАТ
"Будівельна компанія "Укрбуд", позивач у
відповідності до статті 770 Цивільного
кодексу України набув прав і обов'язків
наймодавця щодо цього майна, внаслідок
чого суд дійшов висновку про те, що в
період дії договору оренди, який є
чинним і невизнаний недійсним,
відповідач був законним користувачем
спірних приміщень, а, відтак, відсутні
підстави для стягнення збитків у
вигляді неодержаних доходів за цей
період.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
звернувся із апеляційною скаргою, в
якій просив рішення скасувати, позов
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права; неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; невідповідність висновків
обставинам справи. Апеляційна скарга
мотивована тим, що суд дійшов
помилкового висновку про
правомірність користування
відповідачем спірним нерухомим майном,
оскільки встановлений у судовому
порядку факт незаконної реєстрації
права власності на спірні об'єкти
нерухомості безпосередньо вказує на
незаконність користування ним
відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу (за
вх.№3529/14/Д1 від 20.08.2014р.) відповідач
просив рішення суду залишити без змін
як законне та обґрунтоване, а
апеляційну скаргу - без задоволення,
зазначаючи при цьому, що скасування в
судовому порядку державної реєстрації
права власності ДПАТ "Будівельна
компанія "Укрбуд" свідчить про зміну
власника майна, переданого в оренду, та
не має своїм наслідком припинення у
відповідача, як орендаря, права
користування майном на умовах оренди,
що свідчить про правомірність
користування з боку останнього
нерухомим майном.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального і процесуального права,
апеляційна інстанція встановила
наступне.

Згідно витягу Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області № 3681513 від 20.05.2013р.,
право власності на нежилі будівлі та
споруди за адресою: м.Одеса, вул.Велика
Арнаутська 17, зареєстровано за
позивачем на підставі свідоцтва про
право власності, серія та номер: 031937,
виданого 23.03.2004р. виконавчим комітетом
Одеської міської ради (а.с. 10).

Як вбачається із зазначеного
свідоцтва, позивачу на праві приватної
власності за вказаною адресою
належать, зокрема, приміщення
акумуляторної (літ. "Б"), гаражу (літ."Г")
та складу (літ."Д").

При цьому право власності на
вищевказані приміщення було одночасно
зареєстровано, як за позивачем - ТОВ
"Офіс-центр "Приморський", так і за
Державним акціонерним товариством
"Будівельна компанія "Укрбуд", але за
різними адресами, також були різними
найменування і літерне позначення цих
приміщень.

Зазначені обставини встановлені
постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.06.2013р. у
справі № 2а/1570/1918/2011, залишеною без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 04.02.2014р., якою визнано
незаконними рішення Комунального
підприємства "Одеське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості" від
20.08.2009р. та від 09.11.2009р. про реєстрацію за
Державним акціонерним товариством
"Будівельна компанія "Укрбуд" права
власності на нежитлові приміщення під
літ."Б" та "В" за адресою: м.Одеса,
вул.В.Арнаутська, 15, з підстав того, що
отримавши у 2009 році від Державного
акціонерного товариства "Укрбуд"
документи для реєстрації права
власності на об'єкти нерухомості по
вул.В.Арнаутській, 15, що позначені в
технічному паспорті останнього від
22.10.2009р. під літ. "Б" та літ. "В",
Комунальне підприємство "Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості" на
підставі п.п.3.5.5. п.3.5 Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
зареєстрованим наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002р. №7/5,
повинен був відмовити у проведенні
такої реєстрації, оскільки на ці
об'єкти нерухомості раніше вже було
зареєстроване право власності
спочатку за ВАТ "Південенергопроект"
(яке згідно з установчим договором ТОВ
"Офіс-центр "Приморський" є одним з його
засновників те яке за актом
приймання-передачі від 16.08.2002р.
передало це майно як внесок до
статутного фонду), а потім за ТОВ
"Офіс-центр "Приморський" згідно
свідоцтва від 23.03.2004р. (а.с.30-32, 33-36).

Разом з тим, до скасування в судовому
порядку права власності на спірні
приміщення за Державним публічним
акціонерним товариством "Будівельна
компанія "Укрбуд", останнім зазначені
приміщення передано в оренду
відповідачу на підставі договору від
01.01.2013р. №ОП/13-002, про що складено
відповідний акт приймання-передачі
(а.с.149-152, 153).

29.11.2013р. відповідачем звільнено
приміщення, які перебували у нього в
оренді.

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивач просив стягнути з відповідача
суму упущеної вигоди, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що якби відповідачем
не було порушено прав позивача щодо
здійснення права власності на спірні
об'єкти нерухомості, то з січня по
жовтень (включно) 2013 року він передав би
спірні приміщення в оренду та отримав
би дохід від орендної плати.

Поняття збитків у вигляді упущеної
вигоди містить частина 2 статті 22
Цивільного кодексу України, якими є
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Відшкодування збитків є одним із видів
цивільно-правової відповідальності,
яка включає в себе наявність всіх
елементів складу правопорушення, а
саме:

- протиправної поведінки, дії чи
бездіяльності особи. Протиправною є
поведінка, яка не відповідає вимогам
закону, тягне за собою порушення
(зменшення, обмеження) майнових прав
(благ) і законних інтересів іншої особи;

- шкідливого результату такої
поведінки - збитків;

- причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками;

- вини особи, яка заподіяла шкоду.

Проте, позивачем не доведено наявності
жодних складових цивільно-правової
відповідальності, а саме: збитків, які б
могли бути реально отримані позивачем,
безпосереднього причинного зв'язку між
діями відповідача та настанням
збитків, а також наявності вини
відповідача у їх заподіянні, оскільки
фактичні обставини справи свідчать про
те, що порушення прав позивача
відбулося з боку ДПАТ "Будівельна
компанія "Укрбуд", так як саме ним
зареєстровано і передано в оренду
нерухоме майно, державну реєстрацію
права власності на яке було в
подальшому скасовано в судовому
порядку.

Натомість висновки місцевого
господарського суду про те, що у зв'язку
із скасуванням державної реєстрації
права власності на вказане нерухоме
майно за ДПАТ "Будівельна компанія
"Укрбуд", позивач у відповідності до
статті 770 Цивільного кодексу України
набув прав і обов'язків наймодавця щодо
цього майна, внаслідок чого в період
дії договору оренди відповідач був
законним користувачем спірних
приміщень, є помилковими, виходячи з
наступного.

Статтею 770 Цивільного кодексу України
регулюються правовідносини, пов'язані
з правонаступництвом у разі зміни
власника речі, переданої у найм.
Частина перша вказаної статті надає
наймачеві додатковий захист шляхом
встановлення правила, що перехід права
власності на річ, передану у найм, не є
підставою для зміни або припинення
договору найму. Новий власник речі
набуває прав та обов'язків наймодавця
за договором найму та повинен їх
виконувати до закінчення строку дії
договору або до моменту його
припинення з будь-яких інших підстав.
Тобто в результаті переходу права
власності на найману річ має місце
заміна наймодавця в договорі найму.
Проте, оскільки Цивільний кодекс
України не визначає переліку юридичних
фактів, які тягнуть за собою зміну
власника речі в розумінні цієї статті,
можна говорити про перехід права
власності на річ за будь-яких законних
підстав (наприклад, спадкування речі
після смерті наймодавця, продаж,
дарування наймодавцем речі, перехід
права власності на річ, яка була
предметом іпотеки тощо). Застосування
вказаної норми до правовідносин, які
виникли в результаті скасування в
судовому порядку державної реєстрації
права власності наймодавця на майно,
передане у найм, є неможливим, оскільки
у даному випадку мова йде не про зміну
власника, а про поновлення законного
власника в його правах щодо здійснення
належного йому права власності на
спірні об'єкти нерухомості.

Стосовно розміру суми упущеної вигоди
судова колегія зазначає, що вимоги
позивача про стягнення цієї суми
базуються на розрахунку можливого
прибутку у разі використання спірних
приміщень, але такі розрахунки є
теоретичними, побудованими на можливих
очікуваннях отримання певного доходу
та не підтвердженими відповідними
документами, що свідчили б про
конкретний розмір прибутку, який міг би
і повинен був отримати позивач.

З урахуванням вищевикладеного позовні
вимоги є необґрунтованими, а тому
рішення суду про відмову у позові слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу

України, суд -

постановив:

Рішення господарського суду Одеської
області від 15.07.2014р. у справі №916/1921/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання постанови
законної сили.

Повний текст постанови підписано
26.08.2014р.

Головуючий суддя
Л.В. Поліщук

Суддя
С.В. Таран

Суддя
В.Б. Туренко