ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" серпня 2014 р.Справа № 916/2506/14

Господарський суд Одеської області
у складі:

судді Брагіної Я.В.

секретаря судового засідання Галюк Т.В.

за участю представників:

від позивача:Подмазко А.В. за
довіреністю від 09.01.14.

від відповідача:Паскаль Т.В. за
довіреністю №2 від 30.12.13.

розглянув справу:

за позовом: Міського комунального
підприємства „Теплодарводоканал"(м.
Теплодар)

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
„Енергопостачальна компанія
„Одесаобленерго" (м. Одеса)

про визнання угоди частково недійсною.

25.06.14. Міське комунальне підприємство
"Теплодарводоканал" звернулося до
господарського суду Одеської області
з позовом до відповідача Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" про визнання частково
недійсною з моменту укладення угоди №3,
укладеної між сторонами 03.08.2009р., в
частині сплати суми компенсації ЕК ВАТ
"Одесаобленерго" від проведення
розрахунку (Розподіл коштів за
алгоритмом, встановленим постановою
НКРЕ №782 від 26.06.2008р. (31,13%), що
сплачується споживачем за рахунок
власних коштів в розмірі 211519,47грн.

30.07.14. позивач подав до суду уточнення
до позовної заяви (зміну предмету
позову), в якій просить визнати
частково недійсною з момента укладення
угоду №3 від 03.08.09. "Про проведення
розрахунків згідно постанови Кабінету
Міністрів України №193 за спожиту
електричну енергію", а саме: абзац 1
пункт 1 "Сума компенсації ЕК від
проведення розрахунку (Розподіл коштів
за алгоритмом, встановленим постановою
НКРЕ №782 від 26.06.08. (31,13%) у розмірі
211519,47грн., що сплачується споживачем за
рахунок власних коштів".

З врахуванням вимог ст. 22 ГПК України
суд прийняв до розгляду зазначену вище
заяву про зміну предмету позову.

Представник позивача в засіданнях суду
підтримав позов з підстав викладених в
позовній заяві. Пояснив, що не було
правових підстав для укладення спірної
угоди. До того ж позивач на час
укладення спірної угоди знаходився в
тяжкому матеріальному становищі,
фактично поставлений під загрозу
банкрутства, тому змушений був
укладати спірну угоду. Зазначив, що
позивач не пропустив строк позовної
давності, оскільки дізнався про
порушення права під час перевірки і в
той же час просить визнати пропущення
строку позовної давності для звернення
до суду з поважних причин.

Представник відповідача у відзиві та у
засіданні суду заперечував проти
позову. Пояснив, що між сторонами
укладена спірна угода №3 від 03.08.2009р.
ніяким чином не суперечить вимогам
чинного законодавства. При цьому,
зобов'язання за спірним договором в
частині розрахунку позивачем виконано
повністю. Згідно ст.ст.6, 627, 628 ЦК України
сторони правочину вправі
регламентувати свої взаємовідносини
або встановити для себе правила
поведінки на власний розсуд, а отже,
хоча й укладання спірної угоди прямо не
передбачено чинними
нормативно-правовими актами, заборони
щодо їх укладання не існує, а спірна
угода відповідає всім засадам
цивільного законодавства. Крім того,
відповідач надав письмову заяву, в якій
зазначив, що позивач пропустив строк
позовної давності на звернення до суду,
тому що відповідачу було відомо до
перевірки про укладення спірної угоди.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, заслухавши доводи
представників сторін, господарський
суд

ВСТАНОВИВ:

14.07.08. між Міським комунальним
підприємством "Теплодарводоканал" та
ВАТ "Одесаобленерго" в особі його
структурного підрозділу Біляївської
РЕМ було укладено договір №707 про
постачання електричної енергії, згідно
якого останній постачав електричну
енергію позивачу.

03.08.2009р. Головне управління Державного
казначейства України в Одеській
області, Головне фінансове управління
Одеської облдержадміністрації, МКП
„Теплодарводоканал", ТОВ "Інфокс"
філія „Інфоксводоканал", ВАТ „ЕК
„Одесаобленерго", ДП «Енергоринок»,
ВАТ «Центренерго», Державне
підприємство НАЕК "Енергоатом" уклали
договір №193Е/33, предметом якого є
організація проведення сторонами
взаєморозрахунку відповідно до ст.53
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» та постанови
Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р.
№193 «Питання реалізації статті 53
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік». Алгоритм розподілу
коштів при проведенні розрахунків за
спожиту електроенергію встановлений
постановою НКРЕ від 18.03.2009р. №307 «Про
алгоритм перерахування коштів» (п.п.1.1.,
1.2. договору).

Пунктами 2.1., 2.2., 2.3., 2.4., 2.5., 2.6., 2.7., 2.8., 2.9.
договору №193Е/33 від 03.09.2009р. сторони
погодили перелік підприємств (установ,
організацій), що беруть участь у
проведенні взаєморозрахунку, та
послідовність виконання сторонами
договору, згідно якого зазначений і
позивач.

03.09.2009р. між МКП „Теплодарводоканал" та
ВАТ „ЕК „Одесаобленерго" (далі ЕК) було
укладено спірну угоду №3, „Про
проведення розрахунків згідно
постанови Кабінету Міністрів України
від 05.03.09р. №193 за спожиту електричну
енергію", згідно якої сторони
підписали зазначену угоду на підставі
ст.53 Закону України „Про державний
бюджет України на 2009 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р.
№193 „Про реалізацію ст.53 Закону
України „Про державний бюджет України
на 2009 рік", на таких умовах:

- сума розрахунку, який здійснюється на
підставі цієї угоди складається з: суми
взаєморозрахунку по споживачу
відповідно до договору №193Е/33 від
03.08.2009р. про організацію
взаєморозрахунків відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 05.03.2009р. №193 у розмірі 679471,48грн.;

- суми компенсації ЕК від проведення
розрахунку (Розподіл коштів за
алгоритмом, встановленим постановою
НКРЕ №782 від 26.06.2008р. (31,13%) у розмірі
211519,47грн., що сплачується позивачем за
рахунок власних коштів (п.1 угоди).

Споживач протягом 90 календарних днів з
моменту перерахування коштів в сумі
679471,48грн., у т.ч. ПДВ 113245,25грн., що
надійшли з Державного бюджету у
вигляді субвенції на виконання ст.53
Закону України „Про Державний бюджет
України на 2009 рік" та Постанови КМУ від
05.03.2009р. №193 „Про реалізацію ст.53 Закону
України „Про Державний бюджет України
на 2009 рік", за рахунок власних коштів
перераховує на поточний рахунок ЕК,
наведений в цій угоді, суму у розмірі
211519,47грн., з наступним записом в графі
„Призначення платежу": „Відшкодування
втрат, понесених внаслідок проведення
розрахунку згідно з угодою №3 від
03.08.2009р. Сума коштів у розмірі 211519,47грн.,
сплачена згідно п.2 цієї угоди не
зараховується споживачу як оплата за
спожиту електричну енергію" (п.2 угоди).

Проаналізувавши наявні в матеріалах
справи докази, подані сторонами та
викладену їх правову позицію, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог з огляду на
наступні положення законодавства.

Засадами чинного Цивільного кодексу
України в редакції від 16.01.03 р.
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, не визнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства (ст. 15 ЦК
України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (п. 1 ст.626, ст. 627, п.1 ст. 628
ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Положеннями ч.ч.1, 2, 3 ст.215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

За положеннями ч.1 ст.217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Згідно ст.53 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2009 рік"
установлено, що перерахування
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла в
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, що затверджувалися або
погоджувалися відповідними органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування, здійснюється у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, за рахунок
надходжень, визначених пунктом 41
статті 6 цього Закону, та додаткових
податкових зобов'язань, які виникають у
результаті виконання цієї статті.
Перерахування зазначеної субвенції
може здійснюватися також за рахунок
погашення заборгованості перед
державою за кредитами, залученими
державою або під державні гарантії,
яка була реструктуризована, та за
рахунок погашення заборгованості
місцевих бюджетів перед державним
бюджетом, що виникла у зв'язку з
наданням Міністерством фінансів
України фінансової допомоги Уряду
Автономної Республіки Крим,
облвиконкомам, Севастопольському
міськвиконкому для підприємств
теплоенергетики, що перебувають у
комунальній власності, відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1994 року N 510 "Про невідкладні
заходи щодо забезпечення народного
господарства і населення електричною і
тепловою енергією в осінньо-зимовий
період 1994/95 року".

Постановою Кабінету Міністрів України
№193 від 05.03.2009р. „Питання реалізації
статті 53 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2009 рік" затверджено
Порядок перерахування у 2009 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, що затверджувалися або
погоджувалися відповідними органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування (далі - Порядок).

Згідно п.п. 2, 3 Порядку субвенція з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах (далі - розрахунки)
перераховується на умовах, визначених
цим Порядком, на суму заборгованості з
різниці в тарифах, що утворилася у
період з 1 січня 1998 р. по 1 жовтня 2009 р. з
урахуванням проведених у 2006 і 2008 роках
розрахунків і не погашена на дату
складення довідки про розмір
кредиторської заборгованості місцевих
бюджетів та/або дебіторської
заборгованості учасників розрахунків,
у межах щомісячних лімітів,
установлених Мінфіном для Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських
держадміністрацій згідно із
затвердженим розподілом видатків
Державного бюджету України на 2009 рік.
Коригування лімітів може провадитися
щокварталу на підставі звернень Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських
держадміністрацій, що надсилаються до
Мінфіну з відповідними
обґрунтуваннями і розрахунками.
Підставою для проведення розрахунків є
договір про організацію
взаєморозрахунків, який укладається
між учасниками розрахунків на підставі
документа, що підтверджує наявність в
учасників розрахунків кредиторської
та/або дебіторської заборгованості (з
урахуванням пені, штрафних та
фінансових санкцій, які нараховані
підприємствам теплоенергетики на
заборгованість за природний газ,
спожитий ними у період з 1 січня 1998 р. по
1 жовтня 2009 року).

Відповідно до п.4.1. постанови НКРЕ №1419
від 26.10.2006р. „Про затвердження Порядку
визначення відрахувань коштів на
поточні рахунки постачальників
електричної енергії за регульованим
тарифом та на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
оптового постачальника електричної
енергії" розрахунок нормативу
відрахувань коштів на поточний
рахунок ПРТ базується на визначенні
належної йому частки коштів для
покриття витрат на здійснення
ліцензованої діяльності з постачання
електроенергії та передачі
електричної енергії місцевими
(локальними) електромережами, виходячи
із затверджених тарифів на передачу та
постачання електричної енергії, а
також для покриття витрат на
здійснення розрахунків за
електроенергію, куповану поза ОРЕ.

Як вбачається із постанови НКРЕ №782 від
26.06.2008р. «Про алгоритм перерахувань
коштів на липень 2008 року" нею було
встановлено алгоритм перерахувань
коштів на липень 2008 року, згідно з яким
визначено установам ВАТ "Державний
ощадний банк України" перераховувати
кошти: що надійшли на поточні рахунки
із спеціальним режимом використання
структурних підрозділів ліцензіатів з
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом як оплата
електричної енергії, за винятком
цільової надбавки (екологічної
складової тарифів) на електричну
енергію, яка діяла до 01.01.2002, - у повному
обсязі на поточні рахунки із
спеціальним режимом використання
ліцензіатів з постачання електричної
енергії за регульованим тарифом; з
поточних рахунків із спеціальним
режимом використання ліцензіатів з
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом - на поточні
рахунки ліцензіатів з постачання
електричної енергії за регульованим
тарифом та на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
оптового постачальника електричної
енергії відповідно до нормативів,
зазначених у додатку 1 до цієї
постанови. При цьому, зазначеною
постановою встановлено норматив на
липень 2008 року для ВАТ
„Одесаобленерго" на рівні 31,13%.

Приписи п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
6.11.2009р. №9 передбачають, що угода може
бути визнана недійсною лише з підстав і
з наслідками, передбаченими законом.
Отже, в кожній справі про визнання
угоди недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору (абз.3 п.1 роз'яснень Вищого
арбітражного суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням угод недійсними"
№02-5/111 від 12.03.99).

Таким чином, судом встановлено, що
підставою для відшкодування витрат
постачальника електроенергії є саме
постанова НКРЕ №1419 від 26.10.2006р. „Про
затвердження Порядку визначення
відрахувань коштів на поточні рахунки
постачальників електричної енергії за
регульованим тарифом та на поточний
рахунок із спеціальним режимом
використання оптового постачальника
електричної енергії", а конкретний
механізм нарахування цих витрат
сторонами узгоджено угодою №3 від
03.08.2009р., а саме, визначено відсотковий
еквівалент відшкодування за
постановою НКРЕ №782 від 26.06.2008р. «Про
алгоритм перерахувань коштів на липень
2008 року", що ґрунтувалось на їх
добровільному волевиявленні.

Доказів примусу, введення в оману
однієї із сторін правочину щодо іншої
суду, знаходження позивача в тяжкому
фінансовому становищі позивачем не
надано і такі відсутні в матеріалах
справи.

Отже, дослідивши угоду №3 від 03.08.2009р. в
спірній частині, суд не вбачає у їх
положеннях наявність порушення
чинного законодавства, що регулює
спірні правовідносини.

Таким чином, суд приходить до висновку
про необґрунтованість, недоведеність
заявлених позивачем позовних вимог
щодо наявності порушених його прав та
охоронюваних законом інтересів у
частині спірних угод, невідповідність
даних угод вимогам чинного
законодавства.

При цьому, суд відхиляє клопотання
відповідача про застосування строку
позовної давності за умови
встановлення судом необґрунтованості
та недоведеності позовних вимог
позивача щодо визнання частково
недійсною угоди №3 від 03.08.2009 року та
відмови в задоволенні позовних вимог
на цій підставі.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, позивач не довів тих обставин на
які посилався в позові.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

З огляду на вищевикладені обставини
справи, з урахуванням положень чинного
законодавства, суд, вважає
недоведеними та необґрунтованими
заявлені позовні вимоги позивача, тому
відмовляє в їх задоволенні в повному
обсязі.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати
пов'язані зі сплатою судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 22,33,34, 43, 44, 49, 82- 85 ГПК
України господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити позивачу в
задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 26.08.2014р.

Суддя
Брагіна Я.В.