ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.08.14р. Справа № 904/5429/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дельта плюс Україна",
м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"ІНТЕРПАЙП НОВОМОСКОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ
ЗАВОД", м.Новомосковськ

про стягнення 594 801,04 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова
В.В.

Представники:

від позивача: Сьомочкіна Є.М.,
представник за довіреністю № б/н від
05.06.14р.

від відповідача: Шемякін Л.Т.,
представник за довіреністю № 19-6 від
09.01.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 23.07.14р.
порушено провадження у справі № 904/5429/14
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дельта плюс Україна"
(далі - позивач) до Публічного
акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП
НОВОМОСКОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД"
(далі-відповідач) про стягнення 594 801,04
грн. Справу призначено до розгляду на
21.08.14р.

21.08.14р. у судовому засіданні
повноважний представник позивача
заявлені позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі. Крім того, повноважний
представник позивача надав для огляду
суду всі оригінали первинних
документів на підставі яких виник спір,
а для долучення до матеріалів справи
витребувані судом документи.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача заявлені позовні вимоги
усно не визнав, відзив та інші
витребувані документи до суду не надав.
Жодних обґрунтованих та поважних
причин щодо ненадання відзиву та інших
витребуваних документів повноважний
представник відповідача суду не надав.

Крім того, повноважний представник
відповідача у судовому засіданні усно
просив суд відкласти розгляд справи на
іншу дату для надання можливості
останньому підготувати відзив на позов
та інші витребувані судом документи.

Господарський суд вважає, що усне
клопотання повноважного представника
відповідача про відкладення розгляду
справи задоволенню не підлягає,
оскільки у відповідача було достатньо
часу для надання суду відзиву на
позовну заяву та інших витребуваних
судом документів, тому що копію ухвали
від 23.07.14р. про порушення провадження у
справі відповідач отримав 28.07.14р., що
підтверджує повідомлення про вручення
поштового відправлення. Таким чином, у
відповідача було достатньо часу для
виконання вимог ухвали суду, а саме на
протязі 25 днів.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
відповідач неналежним чином
користується наданими йому ст.22 ГПК
України процесуальними правами, не
виявляє взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони та не вживає заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи, а
саме намагається безпідставно
затягнути розгляд справи. Окрім того,
сума боргу складає 594 801,04грн. і є
суттєвою для позивача.

У судовому засіданні 21.08.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.13р. між позивачем та відповідачем
укладено договір поставки № 162/13 (далі -
Договір поставки), відповідно до умов
якого позивач зобов'язався здійснити
поставку засобів індивідуального
захисту імпортного виробництва
(далі-товар), а відповідач - прийняти та
оплатити товар.

Як зазначає позивач, на виконання умов
вищезазначеного Договору поставки, за
період з березня 2013р. по лютий 2014р.
позивачем було поставлено
відповідачу товар загальною вартістю
693608,29 грн., що підтверджується
видатковими накладними на поставлений
товар, підписаними зі сторони
відповідача уповноваженою особою за
довіреністю на отримання матеріальних
цінностей та скріплений печатками
сторін. Претензій до позивача з приводу
асортименту, кількості та якості
товару чи інших супровідних документів
на товар зі сторони відповідача не
надходило.

Позивач звертає увагу, що разом з
поставленим товаром позивачем було
виставлено відповідачу рахунки на
оплату за відповідний товар на
загальну суму 693 608,29 грн.

Проте, як стверджує позивач, відповідач
лише частково оплатив товар вартістю
всього на суму 171 628,30 грн., чим порушив
свої зобов'язання щодо оплати товару за
Договором поставки. Отже,
заборгованість відповідача перед
позивачем за поставлений товар складає
521 979,99 грн.

З метою досудового врегулювання спору,
22.04.14р. позивач направив на адресу
відповідача претензію № 128, з вимогою
погасити борг та відшкодувати збитки
за поставлений товар. Як зазначає
позивач, вимоги відповідачем були
залишені без відповіді та задоволення,
у зв'язку з чим позивач був змушений
звернутися з позовом до суду.

За неналежне виконання
відповідачем своїх обов'язків по
Договору поставки, позивачем на
підставі п. 9.3. Договору поставки була
нарахована пеня у розмірі 29 217,77 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2
ст. 625 ЦК України позивачем були
нараховані інфляційні витрати у
розмірі 33 985,92 грн. та 3% річних у розмірі
9 617,36 грн.

Враховуючи вищевикладене,
позивач просить стягнути з відповідача
заборгованість за поставлений товар у
розмірі 521 979,99 грн., пеню у розмірі 29 217,77
грн., інфляційні витрати у розмірі 33 985,92
грн., 3% річних у розмірі 9 617,36 грн., а
всього 504 801,04 грн.

В свою чергу, відповідач доказів
належного виконання своїх зобов'язань
по вищезазначеному Договору поставки
на момент розгляду спору до
господарського суду не надав. Крім
того, відповідач не скористався
наданим йому правом на судовий захист,
наведених позивачем обставин не
спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу
України передбачено, що предметом
поставки є визначені родовими ознаками
продукція, вироби з найменуванням,
зазначеним у стандартах, технічних
умовах, документації до зразків
(еталонів), прейскурантах чи
товарознавчих довідниках. Предметом
поставки можуть бути також продукція,
вироби, визначені індивідуальними
ознаками. Загальна кількість товарів,
що підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються специфікацією
за згодою сторін, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач свої обов'язки по Договору
поставки виконав належним чином, що
підтверджується видатковими
накладними на поставлений товар,
підписаними зі сторони відповідача
уповноваженою особою за довіреністю на
отримання матеріальних цінностей та
скріплений печатками сторін. Зазначені
документи були підписані відповідачем
без будь-яких зауважень. Таким чином,
відповідач своїми діями у повному
обсязі прийняв умови Договору
поставки.

Господарський суд також вважає, що
відповідач визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача,
оскільки до дій які свідчать про
визнання боргу може відноситися
часткове погашення самим боржником
основного боргу.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України, умови
Договору поставки та обставини справи,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача в частині стягнення
заборгованості за поставлений товар у
розмірі 521 979,99 грн. є обґрунтованими та
доведеними, у зв'язку з чим підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

На підставі п. 9.3. Договору
поставки позивачем була нарахована
пеня у розмірі 29 217,77 грн., розрахунок
якої судом перевірений та визнаний
таким, що зроблений невірно, оскільки
нарахування пені припиняється через
шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (пеня
нараховується лише за 182 дня).

Після перерахунку проведеного
господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН"
відповідно до вимог чинного
законодавства України та умов Договору
поставки, пеня складає 28 982,31 грн.

Таким чином, вимоги позивача в
частині стягнення пені підлягають
задоволенню частково, а саме у розмірі
28 982,31 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми
закону позивачем були нараховані
інфляційні витрати у розмірі 33 985,92 грн.
та 3% річних у розмірі 9 617,36 грн.,
розрахунок яких судом також був
перевірений та визнаний таким, що
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, оскільки
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином та в установлені строки.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612,
625, 629, 693 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 265, 266
Господарського кодексу України, ст. ст.
4, 32-34, 43-44, 48-49, 75, 82-84, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ІНТЕРПАЙП НОВОМОСКОВСЬКИЙ
ТРУБНИЙ ЗАВОД" (51200, Дніпропетровська
обл., м. Новомосковськ, вул. Сучкова, буд.
115, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дельта плюс Україна"
(04116, м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 26,
, р/р 0000 в філії
"КІБ" ПАТ "Креді Агріколь Банк" м. Києва,
МФО 300379) заборгованість за поставлений
товар у розмірі 521979,99 грн. (п'ятсот
двадцять одна тисяча дев'ятсот
сімдесят дев'ять грн. 99 коп.), пеню у
розмірі 28982,31 грн. (двадцять вісім тисяч
дев'ятсот вісімдесят дві грн. 31 коп.),
інфляційні витрати у розмірі 33 985,92 грн.
(тридцять тири тисячі дев'ятсот
вісімдесят п'ять грн. 92 коп.), 3% річних у
розмірі 9617,36 грн. (дев'ять тисяч шістсот
сімнадцять грн. 36 коп.), витрати по
сплаті судового збору у розмірі 11 891,31
грн. (одинадцять тисяч вісімсот
дев'яносто одна грн. 31 коп.)

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 26.08.14р.

Суддя Н.Е. Петренко