ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

14.08.2014
Справа № 907/649/14

Суддя Ващиліна Н.М., розглянувши
матеріали справи

за позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
„ПриватБанк"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 15359,37 грн. заборгованості
за договором банківського
обслуговування,

Представники:

від позивача - Баблюк О.Б., представник
за довіреністю №5209-О від 15.11.2013;

від відповідача - ОСОБА_3, представник
за довіреністю від 10.07.2014.

СУТЬ СПОРУ: публічним акціонерним
товариством комерційний банк
„ПриватБанк" заявлено позов до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 15359,37 грн. заборгованості за
договором банківського обслуговування
б/н від 23.10.2012 року, в тому числі 12566,81
грн. - заборгованість за кредитом, 1775,45
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 451,61 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань,
565,50 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом.

У судовому засіданні 14.08.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
згідно ст. 85 ГПК України.

Позивач підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, обґрунтовуючи
мотивами, викладеними в позовній заяві
та доданими до матеріалів справи
доказами, зокрема, вказує, що
відповідач не повернув у встановлений
кредитним договором термін грошові
кошти в межах наданого кредитного
ліміту, не сплатив відсотки та комісію
за користування кредитом. Крім того,
позивач просить стягнути з відповідача
451,61 грн. пені.

На вимогу суду подав суду докази
знаходження відповідача в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців України
станом на теперішній час (витяг з
ЄДРПОУ) - а.с. 57-59.

Вважає, що вимоги підтверджені
належними доказами, зокрема, договором
банківського обслуговування б/н від
23.10.2012, виписками з рахунку відповідача
та розрахунком заборгованості.

Відповідач на виконання вимог суду
подав письмові пояснення
(вх.№02.5.1-14/9562/14 від 28.07.2014), відповідно до
яких погоджується з позовними вимогами
у повному обсязі та має намір погасити
заборгованість за договором
банківського обслуговування.

Повідомив про часткову сплату
заборгованості в розмірі 1350,00 грн., на
підтвердження чого подав квитанцію від
25.07.2014.

Разом з тим, просить суд вирішити
питання щодо розстрочки виконання
рішення через складне фінансове
становище. Звертає увагу суду на те, що
у період 2013-2014р.р. доходи відповідача
періодично зменшувались (на
підтвердження чого подав електронний
звіт від 16.07.2014 по операціях за
особистим рахунком), стан
фінансово-господарської діяльності
погіршився. Також представник
відповідача посилається на ту
обставину, що виключно на утриманні
відповідача перебуває малолітня
дитина.

Представник позивача заперечив проти
задоволення такого клопотання з тих
підстав, що строк та порядок повернення
кредитних коштів встановлені
договором, укладеним між сторонами.
Застосування розстрочення погашення
заборгованості вважає недоцільним.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Двадцять третього жовтня 2012 року
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(далі - відповідач) було підписано заяву
про відкриття поточного рахунку,
згідно якої відповідач приєднався до
„Умов та правил надання банківських
послуг" (далі - Умови) та Тарифів Банку
(публічного акціонерного товариства
комерційного банку „ПриватБанк",
позивача у справі), які разом із заявою
про відкриття поточного рахунку
складають договір банківського
обслуговування б/н від 23.10.2012.

У відповідності до пункту 3.18.1.16 Умов
встановлено, що при укладанні
договорів і угод, чи вчиненні інших дій,
що свідчать про приєднання клієнта до
„Умов і правил надання банківських
послуг" (або у формі „Заяви про
відкриття поточного рахунку та картки
із зразками підписів і відбитка
печатки" або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт -
банк/інтернет клієнт - банк, або у формі
обміну паперовою або електронною
інформацією, або в будь - якій іншій
формі), банк і клієнт допускають
використання підписів клієнта у
вигляді електронно - цифрового підпису
та/або підтвердження через пароль,
спрямований банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі клієнта з
правом „першого" підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Відповідно до умов договору
банківського обслуговування б/н від
23.10.2012 банк (позивач) взяв на себе
зобов'язання встановити відповідачеві
кредитний ліміт на поточний рахунок
НОМЕР_2 в електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку та клієнта (системи
клієнт - банк, Інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших), що визначено
та врегульовано Умовами.

Згідно п. 3.18.1.1. Умов кредитний ліміт на
поточний рахунок надається на
поповнення обігових коштів та
здійснення поточних платежів клієнта,
в межах кредитного ліміту. Про розмір
ліміту банк повідомляє клієнта на свій
вибір або в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку банка та клієнта. Кредит
надається в обмін на зобов'язання
клієнта щодо його повернення, сплаті
процентів та винагороди (п. 3.18.1.3 Умов).

Відповідно до п. 3.18.1.8 Умов проведення
платежів клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання Клієнта до „Умов і правил
надання банківських послуг" (або у
формі „Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт - банк/інтернет, клієнт-банк, або
у формі обміну паперовою або
електронною інформацією, або в
будь-якій іншій формі - „Угода").

Пунктом 3.18.1.6. Умов сторони погодили, що
ліміт може бути змінений банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами, у разі зниження
надходжень грошових коштів на поточний
рахунок або настання інших факторів,
передбачених внутрішніми нормативними
документами банку. Підписавши угоду,
клієнт висловлює свою згоду на те, що
зміна ліміту проводиться банком в
односторонньому порядку шляхом
повідомлення клієнта на свій вибір або
в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи клієнт
- банк, інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших).

Умовами (розділ 3.18.4.) встановлено, що за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка). За
період користування кредитом з моменту
виникнення дебетового сальдо до дати
обнулення дебетового сальдо в одну з
дат з наступного 20-го до 25-го числа
місяця, розрахунок процентів
здійснюється за процентною ставкою в
розмірі 0% річних від суми залишку
непогашеної заборгованості. При не
обнуленні дебетового сальдо в одну з
дат періоду, в якому дебетове сальдо
підлягає обнуленню, протягом 90 днів з
останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
клієнт виплачує банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнуленню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні клієнтом
будь - якого з грошового зобов'язання
клієнт сплачує банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48
(сорок вісім) % річних від суми залишку
непогашеної заборгованості.

У разі порушення клієнтом будь - якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого „Умовами і правилами
надання банківських послуг", клієнт
сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань. Під „непогашенням
кредиту" мається на увазі не виникнення
на поточному рахунку нульового
дебетового сальдо при закритті
банківського дня.

Клієнт сплачує банку винагороду
(комісію) за використання ліміту 1-го
числа кожного місяця в розмірі 0,9% від
суми максимального сальдо кредиту, що
існував на кінець банківського дня за
попередній місяць (п.3.18.4.4).

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні дати сплати, вони
вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов банк має
право при порушенні клієнтом будь -
якого із зобов'язань, передбаченого
Умовами, змінити умови кредитування -
вимагати від клієнта дострокового
повернення кредиту, сплати відсотків
за його користування, виконання інших
зобов'язань за кредитом в повному
обсязі.

Позивач свої договірні зобов'язання
щодо надання позичальнику
(відповідачу) кредиту (встановлення
кредитного ліміту) відповідно до умов
договору банківського обслуговування
б/н від 23.10.2012 виконав в повному обсязі,
що підтверджується випискою з
відомості руху коштів по рахунку
боржника (НОМЕР_2) - а.с. 42.

Проте, всупереч існуючим зобов'язанням
за договором банківського
обслуговування, відповідач не виконав
належним чином умови договору
банківського обслуговування, що за
таких обставин є порушенням п. 3.18.1.3.
Умов, яке призвело до нарахування
банком відсотків за користування
кредитними коштами за ставкою 48% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості та комісії за
користування лімітом.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе згідно
договору банківського обслуговування
б/н від 23.10.2012 зобов'язань, у останнього
виникла заборгованість, яка станом на
день звернення до суду склала 15359,37 грн.,
в тому числі 12566,81 грн. - заборгованість
за кредитом, 1775,45 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
451,61 грн. - пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань, 565,50 грн. - заборгованість
по комісії за користування кредитом.

Суд дійшов висновку про часткове
задоволення позову з огляду на
наступне.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із абзацом 1 ч.1 ст.1049 Цивільного
кодексу України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти) у
такій самій сумі, в строк та в порядку,
що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного
кодексу України позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Крім того, порушення відповідачем
зобов'язань згідно приписів ст. 193
Господарського кодексу України є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
ст. 230 Господарського кодексу України,
іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу
України, як спеціальної норми закону,
яка встановлює наслідки при порушенні
умов кредитних зобов'язань,
передбачено, що боржник, який не
повернув своєчасно кредитні кошти,
зобов'язаний сплатити кредитору
неустойку.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Разом з тим, п. 3.18.5.1. Умов встановлено,
що при порушенні клієнтом будь - якого
із зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
п.п.3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3 Умов,
термінів повернення кредиту,
передбачених п.п.3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4,
винагороди, передбаченої п.п.3.18.2.2.5,
3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6 клієнт сплачує банку за
кожний випадок порушення пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня, (у % річних) від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Відповідно до п. 6 ст.232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Договором, а саме п. 3.18.5.4 Умов
передбачено, що нарахування неустойки
за кожний випадок порушення
зобов'язань, передбаченої
п.п. 3.18.0.5.1., 3.18.5.2., 3.18.5.3, здійснюється
протягом 3 (трьох) років з дня, коли
відповідне зобов'язання мало бути
виконано клієнтом.

Таким чином, позивач правомірно
просить стягнути з відповідача пеню за
прострочення строку повернення
кредиту у розмірі 451,61 грн., з огляду на
що остання підлягає стягненню з
відповідача.

З огляду на наведене, суд вважає вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
15359,37 грн., в тому числі 12566,81 грн. -
заборгованість за кредитом, 1775,45 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 451,61 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань,
565,50 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом документально
доведеними та обґрунтованими.

Заборгованість відповідача
підтверджена наявними матеріалами
справи, відповідачем визнається.

Разом з тим, у ході судового процесу
судом встановлено, що на поточний
рахунок відповідача після подачі
позову до суду (а саме - 25.07.2014) було
зараховано суму 1350,00 грн.

У разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив своє існування в процесі
розгляду справи, провадження у справі в
цій частині припиняється на підставі
п.11 ч.1 ст. 80 ГПК України.

З огляду на викладене, у частині
стягнення суми 1350,00 грн. провадження у
справі слід припинити.

В іншій частині вимоги позивача щодо
стягнення заборгованості за договором
банківського обслуговування
підлягають задоволенню на підставі
наведених норм та встановлених
доказів.

Що стосується поданої представником
відповідача заяви про розстрочку
виконання рішення суду, проти
задоволення якої заперечує
представник позивача, то суд дійшов до
висновку про задоволення такої з
огляду на наступне.

За приписами п.6 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Господарський процесуальний кодекс
України не визначає переліку обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи ускладнюють його
виконання. Тому суд оцінює докази, що
підтверджують зазначені обставини, за
правилами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 7.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року N 9 „Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Відтак, розстрочка виконання судового
рішення може бути встановлена судом
лише за умов наявності виключних
обставин, які ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим.

Разом з тим, при вирішенні питання про
розстрочку чи відстрочку суд повинен
враховувати можливі негативні
наслідки для боржника при виконанні
рішення у встановлений строк чи
попередньо встановленим способом, але,
перш за все, повинен враховувати такі ж
наслідки і для стягувача при затримці
виконання рішення та не допускати їх
настання.

Отже, враховуючи матеріальні інтереси
обох сторін, а також їх фінансовий стан,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, суд дійшов висновку про
можливість надання розстрочки
виконання рішення строком на 6 (шість)
місяців.

Судовий збір за розгляд даної справи у
відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України та постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року N7 „Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85

Господарського процесуального кодексу
України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1)
на користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
„Приватбанк" (м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, буд. 50, ) суму 14009,37 грн. (чотирнадцять тисяч
дев'ять грн. 37 коп.) заборгованості за
договором банківського обслуговування
б/н від 23.10.2012, а також суму 1827,00 грн.
(одна тисяча вісімсот двадцять сім грн.)
у відшкодування витрат зі сплати
судового збору.

3. Розстрочити виконання рішення на 6
(шість) місяців згідно наступного
графіку:

- до 31 серпня 2014 року - 2334,89 грн.;

- до 30 вересня 2014 року - 2334,89 грн.;

- до 31 жовтня 2014 року - 2334,89 грн.;

- до 30 листопада 2014 року - 2334,89 грн.;

- до 31 грудня 2014 року - 2334,89 грн.;

- до 31 січня 2015 року - 2334,89 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. У частині стягнення суми 1350,00 грн.
провадження у справі припинити.

Рішення суду набирає законної сили і
підлягає обов'язковому виконанню на
території України в порядку ст.85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 15.08.2014.

Суддя
Ващиліна Н.М.