ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2014 р.
Справа № 909/376/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів
Т.С.

суддів
Желік
М.Б.

Марко Р.І.

при секретарі Зошій М.Р.

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м.
Івано-Франківськ б/н, б/д

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 26.06.2014
року

у справі № 909/376/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Терра банк" м. Київ

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 м.
Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ОСОБА_3 м.
Івано-Франківськ

про: стягнення заборгованості за
кредитним договором № 01-КЛ/10/21 в
розмірі 562 309,74 грн. з яких: 295 000 грн. 00
коп. - прострочена заборгованість по
кредиту, 205 558,50 грн. - заборгованість по
відсотках, 23 503,00 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту, 7 688,24
грн. - пеня за несвоєчасну сплату
відсотків, 4 425 грн. 00 коп. - штраф за
недотримання умов кредитного договору,
26 134,98 грн. - інфляційні втрати в зв'язку
з несвоєчасною сплатою кредиту, -

За участю представників сторін:

від позивача: Кісь В.С.- представник на
підставі довіреності № 269 від 26.11.13
року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи : не з'явився;

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 26.06.2014
року у справі № 909/376/14 (суддя Малєєва
О.В. ) позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Терра банк" до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 01-КЛ/10/21 в розмірі 562 309,74
грн. з яких: 295 000 грн. 00 коп. -
прострочена заборгованість по кредиту,
205 558,50 грн. - заборгованість по
відсотках, 23 503,00 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту, 7 688,24
грн. - пеня за несвоєчасну сплату
відсотків, 4 425 грн. 00 коп. - штраф за
недотримання умов кредитного договору,
26 134,98 грн. - інфляційні втрати в зв'язку
з несвоєчасною сплатою кредиту
задоволено повінстю.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду
Івано-Франківської області від 26.06.2014
року у справі № 909/376/14, - Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з
апеляційною скаргою.

Зокрема, у своїй апеляційній
скарзі, апелянт посилається на
помилковість рішення з мотивів
порушення позивачем вимог ст. 232 ГК
України. В письмових поясненнях
відповідач просив застосувати до
частини нарахованої неустойки (штрафу)
позовну давність. Згідно ч. 6 ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Право
на нарахування штрафу виникло у
позивача більш як за рік до дня подання
позову. Відтак, вимога банку щодо
стягнення штрафу заявлена з пропуском
строку позовної давності, чому суд, на
думку скаржника, не надав належної
оцінки.

На підставі викладеного апелянт
просить скасувати рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 26.06.14 р.
у справі №909/376/14, в частині задоволення
позову про стягнення 65546,35 грн. штрафних
санкцій.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу №909/376/14
розподілено для розгляду головуючому -
судді Костів Т.С..

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 25.07.2014 року у
склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Данко Л.С. та Кузя В.Л..

Ухвалами Львівського
апеляційного господарського суду від
25.07.14 р. поновлено строк на оскарження
рішення в апеляційному порядку, подані
скаржником матеріали визнано
достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 19.08.14 р..

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 19.08.14 року, у
зв'язку із перебуванням судді Кузя В.Л.
у відпустці та зайнятістю судді Данко
Л.С. у складі іншої судової колегії, у
склад колегії для розгляду справи
№909/376/14 господарського суду
Івано-Франківської області введено
замість суддів Кузя В.Л. та Данко Л.С.-
суддів Марка Р.І. та Желіка М.Б..

Представнику роз'яснено його
права згідно зі ст. 22 ГПК України.

В судове засідання 19.08.2014 року
представник позивача з'явився, проти
апеляційної скарги заперечив, рішення
суду першої інстанції вважає законним
та обґрунтованим, просив залишити його
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Представники скаржника та
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача в судове засідання
не з'явились, причин неявки суду не
довели. Враховуючи, що явка
представників сторін у судове
засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також достатність
матеріалів справи для розгляду
апеляційної скарги по суті, колегія
суддів дійшла висновку про розгляд
справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та наявні в них докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне:

як правильно встановлено судом
першої інстанції, між публічним
акціонерним товариством "Терра Банк",
як позикодавцем, та ФОП ОСОБА_2, як
позичальником, 15.10.2011 укладено
кредитний договір №01-КЛ/10/21, за умовами
якого банк відкрив позичальнику
невідновлювальну кредитну лінію з
загальним лімітом в сумі 400000 грн, а
позичальник зобов'язався повернути
кредит та сплатити проценти за
користування кредитом в межах строку
кредитування - по 14.10.2011, в розмірі 25%
річних (розділ 1 кредитного договору).

Пунктом 3.2 кредитного договору
передбачено, що погашення кредиту
позичальник здійснює відповідно до
строків, визначених у графіку
зменшення ліміту кредитування, який є
додатком №1 до даного договору і в
якому передбачено, що до 15.08.2011
позичальник повинен був сплатити 133333,33
грн, до 15.09.2011 - 133333,33 грн, до 14.10.2011 - 133 333,34
грн. Нарахування процентів за
користування кредитом по договору
здійснюється на суму фактичного
щоденного залишку заборгованості за
отриманими коштами, виходячи з
процентної ставки у розмірі,
визначеному п.1.1 цього договору (п.3.3).
Проценти за користування кредитом
сплачуються позичальником щомісячно,
не пізніше останнього робочого дня
місяця, а також в день закінчення
строку, на який надано кредит, в день
повного погашення заборгованості по
кредиту або в день дострокового
погашення заборгованості по кредиту
(п.3.4).

У п.3.6 договору вказано, що за
користування кредитними коштами, що не
повернуті в строки/терміни,
передбачені цим договором, процентна
ставка встановлюється в розмірі 35%
річних. Проценти за понадстрокове
користування кредитом нараховуються
банком щомісячно 28 числа місяця за
період з дати виникнення простроченої
заборгованості по 27 число місяця, в
якому виникла така заборгованість (або
до дня погашення простроченої
заборгованості), та надалі з дня, в
якому здійснювалось нарахування
процентів в минулому місяці по день, що
передує дню нарахування процентів в
поточному місяці, включно, та з дня
попереднього нарахування до дня
погашення простроченої заборгованості
в місяці, в якому відбулось таке
погашення.

На виконання договірних
зобов'язань банк надав позичальнику
кредит в сумі 400000 грн, що
підтверджується меморіальним ордером
№103845 від 15.10.2010. Однак позичальник
належним чином умови кредитного
договору не виконував. Як вбачається із
розрахунку заборгованості за
кредитним договором та
підтверджується даними про рух коштів
по рахунку позичальника, станом на
25.06.2014 сума неповернутого кредиту
складає 295000,00 грн, сума відсотків за
користування кредитом - 205558,50 грн.

При вирішенні спору суд першої
інстанції підставно виходив з того, що
у відповідності до ст. 193 ГК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. У ст. 525 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від виконання зобов'язань не
допускається, а у відповідності до ст.
599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Порушенням
зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК
України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 546 ЦК України
визначено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою.
Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання
зобов'язання забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. Під
неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК
України, розуміється грошова сума або
інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання; неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання є пенею.
Відповідні положення містяться в ст.ст.
230-232 ГК України.

Відповідно до п. 6.1 кредитного
договору за невиконання або неналежне
виконання прийнятих на себе згідно з
умовами цього договору зобов'язань,
винна сторона сплачує іншій стороні
неустойку (пеню, штраф), передбачену цим
договором, а також відшкодовує збитки,
понесені іншою стороною.

У п.6.3 договору визначено, що за
порушення визначених у цьому договорі
строків (термінів) повернення кредиту
та/або сплати процентів за
користування кредитними коштами та/або
комісійних винагород позичальник
зобов'язаний сплатити банку пеню, яка
обчислюється від суми простроченого
платежу, у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня, за кожен день прострочення.
Договором передбачено, що у випадку,
якщо банком застосована до
позичальника неустойка у вигляді пені,
остання нараховується банком з дати
виникнення обставин, що є підставою для
застосування пені, до дати припинення
цих обставин включно (п.3.7).

Внаслідок прострочення погашення
відповідачем кредиту та відсотків,
позивачем нараховано пеню за
несвоєчасне погашення кредиту в
розмірі 23503,02 грн, пеню за несвоєчасну
сплату відсотків в розмірі 7688,24 грн.
Крім того, на підставі п.6.5 кредитного
договору, відповідно до якого за кожний
випадок невиконання прийнятих на себе
зобов'язань позичальник сплачує штраф
у розмірі 0,5% від суми кредитної лінії,
позивачем нараховано штраф у розмірі
4425 грн. Даний штраф нараховано за три
випадки порушення відповідачем
договірних зобов'язань, якими, зокрема,
є несплата щомісячних відсотків, яка
мала місце протягом 2013-2014 років в межах
строку позовної давності, передбаченої
п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Посилання скаржника на
застосування до нього санкцій поза
межами позовної давності,
спростовується матеріалами справи,
зокрема, поданим розрахунком, згідно із
яким нарахування оскаржуваних санкцій
здійснено в межах спеціальної позовної
давності. Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Однак,
п. 6.5 кредитного договору в силу засад
свободи договору передбачено
погоджене сторонами правило
нарахування штрафних санкцій до
повного виконання зобов'язань за цим
договором, відтак позивачем
обґрунтовано нараховано пеню та штраф
відповідно до умов договору.

Таким чином, суд першої інстанції
підставно встановив, що станом на 25.06.2014
у відповідача наявна заборгованість за
кредитним договором №01-КЛ/10/21 на
загальну суму 562309,74 грн, з яких 295000,00 грн
- заборгованість по кредиту, 205558,50 грн -
заборгованість по процентах, 23503,00 грн -
пеня за несвоєчасне погашення кредиту,
7688,24 грн - пеня за несвоєчасну сплату
процентів, 4425,00 грн - штраф за
недотримання умов кредитного договору,
26134,98 грн - втрати від інфляції в зв'язку
з несвоєчасною сплатою кредиту.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи, наявні в
них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 26.06.2014 р.
у справі № 909/376/14 слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101,
103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А
Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Івано-Франківської області від
26.06.2014 р. у справі № 909/376/14 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до
господарського суду
Івано-Франківської області.

Повний текст постанови суду оформлено
і підписано відповідно до вимог статті
105 ГПК України 26.08.2014 року.

Головуючий-суддя
Костів Т.С.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Марко Р.І.