РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.
Справа № 918/522/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Мельник О.В.

суддя
Демидюк О.О. ,

суддя
Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання
Яремі Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду
Рівненської області від 01.07.2014 р. у
справі № 918/522/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення в сумі 19333153 грн. 04 коп.

за участю представників сторін:

позивача - Бережка С.І.;

відповідача - Михайлова В.О.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
місцевого господарського суду із
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
про стягнення заборгованості в сумі
19333153,04 грн.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 01.07.2014 року
(суддя Політика Н.А.) вказаний позов
задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 15935453,12
грн. основного боргу, 922509,99 грн. 3%
річних, 253835,36грн. інфляційних втрат,
1095828,48 грн. пені. В задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

В частині задоволення позовних вимог
вказане рішення прийнято з мотивів,
викладених ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" у позовній
заяві. В іншій частині судове рішення
мотивовано порушенням позивачем п.30.1
ст. 30 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні",
оскільки останній при розрахунку пені
та 3% річних помилково брав у розрахунок
день фактичної сплати відповідачем
заборгованості у січні 2013 року. Відтак,
суд здійснив власний перерахунок та
задоволив вказані вимоги частково.
Крім того, суд скористався своїм
правом, передбаченим ст. 83 ГПК України
та зменшив належний до стягнення
розмір пені на 50%.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
в частині зменшення розміру пені.

Апелянт, зокрема, зазначає, що
господарський суд при вирішенні
питання щодо зменшення неустойки
повинен був об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, оцінити причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, невідповідність розміру
штрафних санкцій наслідкам порушення.

Відповідач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить залишити
рішення господарського суду
Рівненської області від 01.07.2014 року без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

У відзиві вказує на те, що
господарський суд першої інстанції
зменшуючи розмір пені, обґрунтовано
взяв до уваги ступінь виконання
основного зобов'язання, майновий стан
відповідача, невідповідність розміру
пені наслідкам порушення зобов'язання.
Зауважує також, що несвоєчасне
виконання обов'язку по оплаті за
природний газ пов'язане із не
відшкодуванням різниці в тарифах за
2012-2013 роки.

У судовому засіданні представники
сторін підтримали доводи та вимоги
відповідно апеляційної скарги та
відзиву на неї.

Розглянувши апеляційну скаргу та
відзив на неї, вивчивши матеріали
справи, наявні в ній докази, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.12.2012 року ПАТ НАК "Нафтогаз України"
(продавець) та КП "Теплотранссервіс"
Рівненської міської ради (покупець)
уклали договір купівлі-продажу
природного газу №13/2718-ТЕ-28, згідно п.1.1
якого продавець зобов'язався передати
у власність покупця у 2013 році природний
газ, а покупець зобов'язався прийняти
та оплатити цей природний газ на умовах
цього договору.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору
газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх релігійними
осередками (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
продавець передає покупцеві з 01 січня
2013 року по 31 грудня 2013 року газ в обсязі
до 58207,3 тис. куб.м., у тому числі по
місяцях кварталів: січень - 9871,7
тис.куб.м., лютий - 8690,4 тис.куб.м.,
березень - 7989,9 тис. куб.м., квітень - 4507,1
тис.куб.м., травень - 141,7 тис.куб.м.,
червень - 369, тис.куб.м., липень - 1274,9
тис.куб.м., серпень - 824,3 тис. куб.м.,
вересень - 1369,1 тис.куб.м., жовтень - 3983,8
тис.куб.м., листопад - 7363,1 тис. куб.м.,
грудень - 9549,2 тис. куб.м.

Згідно із п. 3.3 договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів, обліку газу покупця.

При цьому, п. 3.4 договору визначено, що
не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газорозподільного
(газотранспортного) підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути покупцеві та
газорозподільному (газотранспортному)
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між Сторонами.

У п. 5.1 договору сторони погодили, що
ціна (граничний рівень ціни) на газ для
теплопостачальних підприємств та
послуги з його транспортування
установлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики України
(НКРЕ).

Відповідно до п. 5.2. договору ціна за 1000
куб. м. природного газу становить 1091,00
грн. з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м.
природного газу - 1091,00 грн., крім того
ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.

Як правильно встановлено місцевим
господарським судом, на виконання
договору протягом січня-травня 2013 року
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" поставило КП
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради природний газ на загальну суму
36140492,16грн., що підтверджується актами
приймання-передачі газу, які підписані
представниками сторін без зауважень.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Порядок та строк оплати послуг
погоджений сторонами в п. 6.1 договору,
за яким оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу.

У той же час, як вбачається із виписки
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" по операціям
КП "Теплотранссервіс" Рівненської
міської ради, а також із акту звірки
розрахунків станом на 24.09.2013 року,
розрахунок за поставлений природний
газ останній здійснював частинами та з
порушенням строків оплати, внаслідок
чого його борг за 2013 рік становив 30840492,16
грн.

Поряд з тим, 24.09.2013 року між ПАТ НАК
"Нафтогаз України" (кредитор), КП
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради (первісний боржник) та ТОВ
"Рівнетеплоенерго" (новий боржник)
укладено договір №13/4015 про переведення
боргу, відповідно до п. 1.1 якого за цим
договором за згодою кредитора
первісний боржник переводить на нового
боржника борг, який виник у первісного
боржника перед кредитором, зокрема, за
договором №13/2718-ТЕ-28 від 25.12.2012 року у
сумі 15935453,12грн., а новий боржник приймає
на себе борг первісного боржника у
цьому зобов'язанні та замінює
первісного боржника у зобов'язанні на
підставі акту приймання-передачі
цілісного майнового комплексу КП
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради.

Пунктом 3.2 договору про переведення
боргу від 24.09.2013 року передбачено, що
новий боржник зобов'язується
перераховувати грошові кошти у сумі,
зазначеній у п.2.1 ст. 2 цього договору, в
порядку та на умовах, визначених
відповідними договорами, зазначеними в
п. 1.1 ст. 1 цього договору.

Відповідно до п.4.1 договору про
переведення боргу від 24.09.2013 року новий
боржник несе відповідальність за
прострочення виконання зобов'язання у
розмірах, передбачених договорами,
визначеними в пункті 1.1 статті 1 цього
договору.

Враховуючи, що за умовами договору
№13/4015 від 24.09.2013 року на ТОВ
"Рівнетеплоенерго" перейшов борг КП
"Теплотранссервіс" Рівненської міської
ради у сумі 15935453,12грн., що виник
внаслідок неналежного виконання
останнім умов договору №13/2718-ТЕ-28 від
25.12.2012 року, з огляду на приписи ст.ст. 173,
174, 179, 193 ГК України, ст.ст. 11, 513, 520, 521, 525,
526, 612 ЦК України та відсутність доказів
сплати такого боргу, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про задоволення позову в
частині стягнення з відповідача суми
основного боргу.

Крім того, ст. 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, якими
зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, (неустойка, штраф, пеня),
які учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі, зокрема,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

За приписами п. 3.1 договору про
переведення боргу від 24.09.2013 року за цим
договором до нового боржника перейшли
обов'язки первісного боржника щодо
сплати суми боргу, що встановлена у п.
2.1. ст. 2 цього договору та всіх штрафних
санкцій, інфляційних витрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням первісним
боржником своїх зобов'язань за
договорами, визначеними в п.1.1 ст.1 цього
договору.

Як слідує зі змісту п. 7.2 договору
купівлі-продажу природного газу від
25.12.2012 року у разі невиконання покупцем
п. 6.1 умов цього договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

При цьому, строк, у межах якого сторони
можуть звернутися до суду з вимогою про
захист своїх прав за цим договором
(строк позовної давності), у тому числі
щодо стягнення основної
заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 (п'ять) років.

За порушення зобов'язання по
своєчасній оплаті вартості отриманого
природного газу позивачем на підставі
п.7.2 договору купівлі-продажу
природного газу від 25.12.2012 року, п. 3.1
договору про переведення боргу від
24.09.2013 року здійснено нарахування 2215971,66
грн. пені, у тому числі 489273,32грн. за
зобов'язаннями січня 2013р., 624307,16грн. за
зобов'язаннями лютого 2013р., 726413,29грн. за
зобов'язаннями березня 2013р.; 323027,51грн.
за зобов'язаннями квітня 2013р.; 52950,38 грн.
за зобов'язаннями травня 2013р.

Поряд з тим, місцевий господарський суд
обґрунтовано зауважив, що позивачем у
порушення п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", при нарахуванні пені за
прострочення виконання зобов'язання у
січні 2013р., помилково взято в
розрахунок день фактичної сплати
заборгованості.

Відтак, провівши перерахунок пені з
наступного дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, в межах шестимісячного
строку та щодо кожного підписаного
акту приймання-передачі природного
газу окремо, суд першої інстанції
встановив, що належний до стягнення
розмір пені становить 2191656,97 грн.

У той же час, розглядаючи вимогу в
частині стягнення пені, суд першої
інстанції скористався своїм правом
наданим ст. 233 ГК України, ст. 83 ГПК
України, задоволив клопотання
відповідача та зменшив розмір пені на 50
%.

Поряд з цим, у апеляційній скарзі ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" як на підставу
скасування оскарженого рішення від
01.07.2014 року посилається на те, що суд не
обґрунтував винятковості даного
випадку виходячи з інтересів сторін.

Колегія суддів не погоджується із
вказаним твердженням апелянта, з
огляду на наступне.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Суд першої інстанції обґрунтовано
врахував, що зі змісту ст. 233 ГК України,
ч.3 ст.551 ЦК України випливає, що при
вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Як вбачається, за порушення строку
сплати грошових зобов'язань, крім пені,
нараховані інфляційні та річні,
кінцевим споживачем основної
кількості послуг, для забезпечення
надання яких було поставлено природний
газ, є населення, через низький ступінь
розрахунків якого і виникла
заборгованість, а також зважаючи на
невідшкодування різниці в тарифах на
послуги централізованого
теплопостачання, наданого населенню,
суд правомірно реалізував своє право
на зменшення розміру пені на 50 %.

Підстав для переоцінки доказів та
вірно встановлених місцевим
господарським судом обставин справи
колегія суддів не вбачає, у зв'язку з
чим вважає, що судом правомірно
стягнуто з відповідача 1095828,48грн. пені,
що відповідає вимогам співрозмірності
та враховує інтереси позивача та
відповідача. У зв'язку з цим у позові
про стягнення 1095828,47грн. пені, судом
правильно відмовлено.

Стосовно вирішення судом першої
інстанції спору в частині розміру 3%
річних та інфляційних втрат, що
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача, апеляційний суд
виходить з наступного.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних, господарський суд
Рівненської області встановив, що при
проведенні такого розрахунку у період
прострочення виконання зобов'язання
помилково включено день фактичної
оплати боргу.

Здійснивши перерахунок проведених
нарахувань, апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
922509,99 грн. 3% річних.

Колегія суддів встановила, що наданий
позивачем розрахунок інфляційних
втрат є арифметично вірним та таким, що
відповідає вимогам чинного
законодавства, з огляду на що місцевим
господарським судом правильно
стягнуто з відповідача 253835,36грн.
інфляційних втрат.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції повно з'ясував
обставини справи і дав їм правильну
юридичну оцінку. Порушень чи
неправильного застосування норм
матеріального чи процесуального права
при розгляді спору судом першої
інстанції, судовою колегією не
встановлено, тому мотиви, з яких подана
апеляційна скарга не можуть бути
підставою для скасування прийнятого у
справі рішення, а наведені в ній доводи
не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Рівненської області від 01.07.2014 р. у
справі №918/522/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
- без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3. Справу №918/522/14 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Мельник О.В.

Суддя
Демидюк О.О.

Суддя
Грязнов В.В.