ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року Справа № 902/291/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової
Т.В.суддівГоголь Т.Г. (доповідач),
Костенко Т.Ф.розглянувши у судовому
засіданні за участю представників:
позивача: Кириленко О.П. - дов. від 15.07.13,
відповідачів, третьої особи-1: не
з'явились, повідомлені належно,
третьої особи-2: Коваленко Г.А. - дов. від
18.08.14,

касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк"на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від27.05.14у
справі№902/291/14 Господарського суду
Вінницької областіза позовом
Публічного акціонерного товариства
"Український інноваційний банк"до 1.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко-Сфера" 2.
Калинівської міської ради треті
особи1.Головне управління
Держземагенства у Вінницькій області
2.Відкрите акціонерне товариство
"Вінніфрут" провизнання недійсним
рішень про надання в оренду земельної
ділянки та договору оренди земельної
ділянки

Розпорядженням Заступника секретаря
другої судової палати Вищого
господарського суду України від 20.08.14
для розгляду касаційної скарги у цій
справі призначено колегію суддів у
складі: Добролюбової Т.В. - головуючого,
Гоголь Т.Г., Костенко Т.Ф.

Публічне акціонерне товариство
"Український інноваційний банк"
звернувся до Господарського суду
Вінницької області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко-Сфера" та
Калинівської міської ради про визнання
недійсним рішення 28-ї сесії 5-го
скликання Калинівської міської ради
від 23.07.09 №346 "Про надання земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення ТОВ "Еко-Сфера", та визнання
недійсним договору від 31.07.09 №134 про
оренду земельної ділянки, загальною
площею 3,3706 га, на вул. Фрунзе, 45, в м.
Калинівка Вінницької області. Позивач
вважав, що оскаржувані рішення та
договір порушують його право на
користування земельною ділянкою у
розмірі частки нерухомого майна, якою
він володіє.

Рішенням Господарського суду
Вінницької області від 17.04.14 (суддя
Маслій І.В.) в позові відмовлено.
Місцевий господарський суд установив,
що оспорюваними рішенням і договором
не порушені права позивача, оскільки
позивач на момент передачі спірної
земельної ділянки в оренду не був
власником розташованій на ній
нерухомості. Суд також установив, що на
переданій в оренду земельній ділянці
були розташовані лише ті об'єкти
нерухомості, які належать на праві
власності ТОВ "Еко-сфера" з 16.12.08. При
цьому судом були враховані факти
встановлені господарським судом у
справі №902/768/13. Крім того, в рішенні
зазначено, що позивач не звертався до
органу місцевого самоврядування про
оформлення права користування
земельною ділянкою у зв'язку з набуттям
ним права власності на об'єкти
нерухомого майна, і це унеможливлює
визначення площі земельної ділянки, на
яку претендує позивач.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.05.14 (судді:
Бучинська Г.Б., Василишин А.Р., Філіпова
Т.Л.) перевірене рішення місцевого
господарського суду залишено без змін
з тих же підстав.

Публічне акціонерне товариство
"Український інноваційний банк"
звернулося до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення і
постанову у справі, а справу направити
на новий розгляд до місцевого
господарського суду. Скаржник вважає,
що судами порушені приписи статей 92, 120,
123 Земельного кодексу України і пункту 6
розділу X "Перехідні положення" цього ж
Кодексу, статті 9 Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації", статті 15 Закону України
"Про оренду землі", статей 4, 42, 43, 84
Господарського процесуального кодексу
України. Товариство вказує на те, що при
прийнятті оскаржуваного рішення і
укладенні договору не було дотримано
вимог земельного законодавства та ці
рішення і договір, на думку скаржника,
порушують його право на користування
земельною ділянкою у розмірі частки
нерухомого майна, якою він володіє.

Від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко-Сфера" і Відкрите
акціонерне товариство "Вінніфрут"
судом отримано відзив на касаційну
скаргу, в якому вони просять залишити
без змін судові акти у справі, а
касаційну скаргу - без задоволення.

Від Калинівської міської ради відзиву
на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г.,
пояснення представників позивача і
третьої особи-2, переглянувши матеріали
справи та доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судами приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Господарськими судами
установлено та підтверджено
матеріалами справи, що на підставі
рішення Калинівської міської ради
народних депутатів 15 сесії 3 скликання
від 23.11.01 Відкритому акціонерному
товарииству "Вінніфрут" було видано
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою,
площею 4,5251 гектарів, яка знаходиться за
адресою: м. Калинівка, вул. Фрунзе, 45, для
потреб харчової промисловості. Суди
також установили, що 16.12.08 Відкрите
акціонерне товариство "Вінніфрут"
продало Товариству з обмеженою
відповідальністю "Еко-сфера"
виробничо-складське приміщення, літера
"Ю", площею 3028,3 кв.м, у м. Калинівка, вул.
Фрунзе, 45 (33/100 частини виробничих
будівель та споруд, належних продавцю
на праві власності). В подальшому, ВАТ
"Вінніфрут" відмовилось від права
постійного користування земельною
ділянкою, орієнтовною площею 3 га.
Відповідачем-1 був розроблений проект
землеустрою щодо відведення цієї
земельної ділянки, яка необхідна для
обслуговування придбаних приміщень та
подальшої виробничої діяльності.
Господарськими судами попередніх
інстанцій було установлено, що
рішенням Калинівської міської ради 28
сесії 5 скликання, яке було прийнято
23.07.09, затверджено проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки ТОВ
"Еко-Сфера" для виробничих потреб
(обслуговування та експлуатація
викупленого виробничо-складського
приміщення), загальною площею 3,3706 га в
м. Калинівка на вул. Фрунзе, 45. Надано
ТОВ "Еко-Сфера" цю земельну ділянку в
оренду строком на 10 років з наступним
правом викупу для виробничих потреб
(обслуговування викупленого
виробничого-складського приміщення) та
зобов'язано товариство в місячний
термін укласти з Калинівською міською
радою договір оренди земельної
ділянки. На виконання спірного рішення,
31.07.09 між Калинівською міською радою -
орендодавцем та ТОВ "Еко-Сфера" -
орендарем був укладений договір оренди
землі №134, який зареєстрований у
Державному реєстрі земель 05.05.10 за
№13. Згідно з пунктом 2 договору в
оренду передана земельна ділянка,
загальною площею 3,3706 га, що перебуває в
запасі Калинівської міської ради, в
тому числі: 0,3832 га під капітальною
забудовою, 0,2540 га під спорудами, 2,1856 га
під проїздами, проходами, площадками та
0,5478 га під зеленими насадженнями.
Відділом Держкомзему у Калинівському
районі Вінницької області був наданий
позитивний висновок щодо державної
реєстрації договору оренди землі №74
від 10.09.09. Отже, як установили суди, з
підтвердженням матеріалами справи,
відповідач-1 отримав у користування
спірну земельну ділянку, необхідну для
обслуговування належного йому
нерухомого майна. Установили суди і те,
що у 2009 році на час прийняття радою
оспорюваного рішення (котре, як вже
зазначалося, було прийнято 23.07.09) і
укладання договору оренди земельної
ділянки позивач не був власником
частини цілісного майнового комплексу
заводу. Майнові права на таку
нерухомість банк отримав лише 03.03.11. На
спірній земельній ділянці нерухоме
майно позивача не знаходиться. Відтак,
суди в процесі розгляду спору не
встановили порушень прав позивача і
вимог закону при прийнятті
оспорюваного рішення та укладанні
договору оренди. Як убачається з
матеріалів справи, предметом даного
судового розгляду є вимоги Публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" заявлені до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко-Сфера" та
Калинівської міської ради про визнання
недійсним рішення 28-ї сесії 5-го
скликання Калинівської міської ради
від 23.07.09 №346 "Про надання земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення ТОВ "Еко-Сфера", та визнання
недійсним договору від 31.07.09 №134 про
оренду земельної ділянки, загальною
площею 3,3706 га, на вул. Фрунзе, 45, в м.
Калинівка Вінницької області. Позивач
вважав, що оскаржуване рішення і
договір порушує його право на
користування земельною ділянкою у
розмірі частки нерухомого майна, якою
він володіє. Ухвалюючи судові акти у
справі, господарські суди дійшли
висновку про необґрунтованість цих
вимог. Згідно з приписами статті 1
Господарського процесуального кодексу
України підприємства, організації і
інші юридичні особи (в тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкту підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленого підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.
Статтею 15 Цивільного кодексу України
унормовано, що кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Разом з цим,
статтею 16 Цивільного кодексу України
унормовано, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Відповідно до
приписів статті 20 Господарського
кодексу України держава забезпечує
захист прав і законних інтересів
суб'єктів господарювання та
споживачів. Кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються,
зокрема, шляхом визнання повністю або
частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом.
Аналогічні способи захисту
передбачені пунктами 2, 10 частини 2
статті 16 Цивільного кодексу України. За
приписами статті 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконними та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства та
порушує цивільні права і інтереси.
Тобто підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства і
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт, а також порушення у
зв'язку з цим прав та охоронюваних
законом інтересів позивача.
Господарські суди попередніх
інстанцій установили, що рішення №346
від 23.07.09 було прийнято радою в межах
наданих їй законом повноважень та воно
не порушує прав позивача, а відтак
відсутні підстави для визнання такого
рішення недійсним. Разом з тим,
відповідно до приписів частини 3 статті
215 Цивільного кодексу України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним. З
позовами про визнання недійсними
правочинів щодо земельних ділянок
мають право звертатися сторони цих
правочинів (договорів), а також інші
зацікавлені особи, зокрема, особи, що
мають право на придбання земельної
ділянки, яка є предметом спірного
договору. При цьому інтерес такої особи
стосовно придбання у власність
земельної ділянки має бути законним, не
суперечити Конституції і законам
України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам, а також відповідати критеріям
охоронюваного законом інтересу,
офіційне тлумачення якого надане в
резолютивній частині Рішення
Конституційного Суду України від 01.12.2004
N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Як вже
зазначалося, і це установили суди в
ході розгляду спору, позивач не є
стороною в оскаржуваному договорі.
Позивач не був власником нерухомого
майна на спірній земельній ділянці на
час укладення договору оренди.
Відсутнє таке майно (і це встановили
суди) і на час звернення до суду.
Враховуючи викладене, суди підставно
відмовили у позові про визнання
недійсним договору оренду земельної
ділянки від 31.07.09. Відповідно до частини
1 статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування
господарськими судами норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти їх. Доводи
касаційної скарги не можуть бути
підставою для скасування судових актів
у справі, оскільки вони не спростовують
встановленого судами; їм усім
надавалася оцінка судами та вони
ґрунтуються на переоцінці доказів у
справі, яка, за приписами статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, знаходиться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції.

За таких обставин, підстав для
скасування постанови суду апеляційної
інстанції та задоволення касаційної
скарги не вбачається.

Враховуючи викладене та
керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
27.05.14 у справі №902/291/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" - без задоволення.

Головуючий суддя
Т. Добролюбова

Судді
Т. Гоголь

Т. Костенко