ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2014 року Справа №
904/2094/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого: судді Дарміна М.О.
(доповідача),

суддів: Березкіної О.В.,Іванова О.Г.

при секретарі судового засідання:
Малик С.О.

Представники сторін:

від позивача: Руденко А.П., витяг ЄДР
№18863811 від 19.06.14, директор;

від позивача: Меркулова О.А.,
довіреність б/н від 11.08.14, представник;

від відповідача: Лутошкін І.О.,
довіреність б/н від 18.08.14, представник;

від третьої особи -1:Іванова Н.А.,
довіреність № 7/26-1144 від 27.12.13,
представник;

третя особа-2 в судове засідання не
з'явилася.

розглянувши у відкритому судовому
засідання апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "ДНІПРООЛІЯ" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 02.06.14р.
у справі № 904/2094/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "МіК",

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДНІПРООЛІЯ",

третя особа -1: Криворізька міська рада,

третя особа-2: Центральна міжрайонна
Державна податкова інспекція у м.
Кривому Розі,

про: визнання нікчемним договору та
додаткових угод до нього

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого
господарського суду :

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 02.06.2014р.
у справі № 904/2094/14 (суддя Васильєв О.Ю.)
про визнання нікчемним договору
суборенди №04/01/10 від 04.01.2010р.,
додаткової угоди №1 від 01.04.2010р. та
додаткової угоди від 01.03.11 р. щодо
прилеглої території за адресою: Кривий
Ріг, вул. Коломойцівська, 3 в
задоволенні позовних вимог відмовлено,
судові витрати по справі покладено на
позивача.

Приймаючи рішення, господарський суд
дійшов висновку, що оскільки спірний
договір, який за своєю правовою
природою є договором суборенди
земельної ділянки, укладений сторонами
без додержання вимог законодавства
щодо обов'язкової державної реєстрації
даного виду правочинів, останній не є
вчиненим, або таким, що не набрав
чинності (ст. 18 Закону України "Про
оренду землі"), що відповідно виключає
правові підстави для визнання його
недійсним в судовому порядку, оскільки
недійсним може бути визнаний лише
вчинений правочин.

Підстави з яких порушено питання про
перегляд рішення:

Не погодившись з вказаним рішенням,
товариство з обмеженою
відповідальністю "Дніпроолія"
звернулося до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій з
посиланням на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 02.06.2013р.
у справі №904/2094/14- змінити та винести
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову ТОВ «МіК» до ТОВ
«Дніпроолія», третя особа Криворізька
міська рада, Центральна міжрайонна ДПІ
у м. Кривий Ріг про визнання договору
суборенди №04/01/10 від 04.01.2010р.,
додаткової угоди №1 від 01.04.2010р.,
додаткової угоди від 01.03.2011р. недійсним
на підставі ст.ст. 227, 228, 230, 232, 233 ЦК
України в повному обсязі у зв'язку з
пропуском позовної давності, стягнути
з ТОВ «МіК» судові витрати по сплаті
судового збору.

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що об'єкт оренди визначений
п.1.2 Договору та п.12 Договору-2, а саме
прилегла до
адміністративно-побутового корпусу та
їдальні територія є об'єктом
нерухомого майна, а саме річчю, яка
визначена індивідуальними ознаками, та
не є в розумінні Земельного кодексу
України земельною ділянкою.

Відповідач вважає, що судом під час
розгляду справи № 904/7732/13 не
вирішувалися питання недійсності
(нікчемності) договору суборенди №
04/01/10 від 04.01.10р. та додаткових угод до
нього ( що є предметом спору у справі №
904/2094/14 ).

Зазначає, що рішенням господарського
суду Дніпропетровської області по
справі № 904/6113/13 від 11.09.2013р., залишеним
без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 26.11.13р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 17.03.2014р. було встановлено
дійсність договору суборенди №04/01/10-1
від 04.01.2010р. та договору суборенди
№04/01/10 від 04.01.2010р.

Крім того, рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
04.12.2013р. по справі №904/7732/13, залишеним
без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014р., у
задоволенні позовних вимог ТОВ «МІК»
до ТОВ «Дніпроолія» про визнання
нікчемного договору оренди №22/10/2009,
укладеного 22.09.2009р. між товариством з
обмеженою відповідальністю "Ік Актив"
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпроолія" у
редакції, викладеній у додатковій
угоді №6 від 03.01.2011р. та додатковій
угоді №7 від 31.12.2011р., недійсним;-
визнання недійсним з 03.01.2011р. договору
суборенди №04/01/10-01, укладеного 04.01.2010р.
між товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпроолія" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "МІК"; - визнання
недійсним з 03.01.2011р. договору суборенди
№04/01/10, укладеного 04.01.2010 р. між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпроолія" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Мік", відмовлено в
повному обсязі.

Апелянт відмічає, що позивачем в квітні
2014р. було подано позовну заяву про
визнання недійсним договору суборенди
№04/01/10 від 04.01.2010р., але строк позовної
давності для оскарження даного
договору сплинув 04.01.2013р.

На думку відповідача, посилання ТОВ
«МІК», що початок перебігу позовної
давності про визнання договору
суборенди №04/01/10, укладеного 04.01.2010р.
між товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпроолія" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "МІК" почався в 2014р.
після отримання якихсь документів та
застосування спеціальної позовної
давності є неспроможним.

Доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «МІК» надало відзив
на апеляційну скаргу, в якому просить
залишити рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 02.06.2014р
по справі № 904/2094/14 змінити. Прийняти
нове рішення , яким визнати недійсним
Договір суборенди № 04/01/10 від 04.01.2010,
Додаткову угоду № 1 від 01.04.2010р та
Додаткову угоду від 01.03.2011р щодо
прилеглої території за адресою Кривий
Ріг, вул.. Коломойцівська 3.

У відзиві позивач зазначає наступне:

Оскільки ТОВ «МіК» дізналося про
порушення своїх прав лише 16.04.2014р., коли
отримало листа від Криворізької
міської ради, то перебіг строку
позовної давності повинен починатися
саме з 16.04.2014р.

Вважає, що на теперішній час в судовому
порядку недійсність договору
суборенди прилеглої території не була
предметом розгляду та в жодній з цих
справ суд не аналізував законність
підстав укладання цього договору.

На думку позивача договір суборенди №
04/01/10 від 04.01.2010 є за своєю правовою
природою договором оренди земельної
ділянки. Відсутність в договорі однієї
із істотних умов, передбачених статтею
4 Закону України «Про оренду землі»
наступила раніше ніж нездійснення
державної реєстрації нікчемного
правочину, що у відповідності до
частини 2 статті 15 Закону України «Про
оренду землі» є підставою для визнання
його недійсним, а тому і відповідно
висновки місцевого господарського
суду якими він встановив не укладання
договору є невірними.

У судовому засіданні представники
сторін надали суду додаткові усні
пояснення по апеляційній скарзі.

У судовому засіданні була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені
апеляційною інстанцією:

ТОВ «МІК» (позивач) з звернувся 1.04.2014
року звернувся з позовом до ТОВ
«ДНІПРООЛІЯ» ( відповідач ) про
визнання нікчемними та скасування
договору суборенди № 04/01/10 від 04.01.2010 р. ,
додаткової угоди №1 від 01.04.2010 р. та
додаткової угоди від 01.03.11 р. до
спірного договору щодо прилеглої
території за адресою : м. Кривий Ріг
, вул. Коломойцівська ,3.

Відповідно до договору купівлі -
продажу від 11.09.2009 року (а.с. 67), витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно (а.с. 68-71) Товариство з обмеженою
відповідальністю «ІК Актив» є
власником нерухомого майна -
комплексу, що знаходиться за адресою
м.Кривий Ріг вул. Коломойцівська буд.№3.
До складу вищезазначеного нерухомого
майна входять ( поміж-іншим ) IV-
вимощення тротуарна плитка ( без
зазначення її площі ) та I - вимощення
загальною площею 908,0 кв.м. ( а.с.67) та
Витяг з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 30.03.12 р. , в
якому ( поміж-іншим ) зазначено , що
вартість вимощення ( тротуарна плитка )
складає 1 885,08 грн. ( без зазначення
площі ) ( п. 36 ) ; площа вимощення
складає 908, 0 кв.м., а його вартість - 2
805,53 грн. ( п.38 ) ( а.с.68-71 ) Із змісту
наданих відповідачем Зведеного акту
вартості будівель та споруд вбачається
, що наявне вимощення ( літ. І ) без
зазначення площі ( а.с.72 ); та Оціночного
акту про господарські будівлі та
споруди вбачається , що замощення (
бетонне , літ І ) має площу 908,00 кв.м., а
замощення ( тротуарна плитка, літ IV )
має площу 400,00 кв.м. ( а.с.75)

22.10.2009р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпроолія" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ІК Актив" був
укладений договір оренди №22/10/09,
відповідно до п.1.1 якого товариство з
обмеженою відповідальністю "Ік Актив"
зобов'язується надати, а товариство з
обмеженою відповідальністю
"Дніпроолія" зобов'язується прийняти в
строкове платне користування майно, що
зазначено в п.1.2. цього договору, та
своєчасно сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 1.2 договору оренди
№22/10/09 (а.с. 17-20) товариство з обмеженою
відповідальністю "Ік Актив"
зобов'язується надати, а товариство з
обмеженою відповідальністю
"Дніпроолія" зобов'язується прийняти в
строкове платне користування об'єкт
оренди, що розташоване за адресою:
м.Кривий Ріг, вул.Коломойцівська, 3, а
саме:

- база комплектації (літера "А")
загальною площею 7141,6 кв.м;

- склад матеріалів (літера "Г")
загальною площею 312,3 кв.м;

- частину матеріального складу
(літера "А1") загальною площею 3024 кв.м;

- зарядна (літера "З") загальною
площею 247,7 кв.м;

- разпредустройство (літера "И")
загальною площею 120,3 кв.;

- склад баонів (літера "К")
загальною площею 72,0 кв.м;

- насосна (літера "Л") загальною
площею 43,5 кв. м;

- дренажна насосна (літера "М")
загальною площею 7,8 кв.м;

- відстійник (літера "Н") загальною
площею 360,0 кв.м;

- резервуар води (літера "О")
загальною площею 400,0 кв.м;

- теплопункт (літера "П") загальною
площею 80,8 кв.м;

- склад емульсора (літера "Р")
загальною площею 25,8 кв.м;

- склад хімпомішок (літера "С")
загальною площею 157,5 кв.м;

- склад труб (літера "С1") загально
площею 600,00 кв.м;

- склад заповнювачів (літера "Ф")
загальною площею 1476,00 кв.м;

- склад цементу (літера "Х") загальною
площею 365,3 кв.м;

- вагова (літера "У") загальною
площею 25,5 кв. м;

- градирня (літера "Ц") загальною
площею 17,6 кв. м;

- будівля перегрузки (літера "Ш")
загальною площею 88,8 кв. м;

- будівля вигрузки (літера "Щ")
загальною площею 78,1 кв.м;

- відстійник (літера "Б1") загальною
площею 360,0 кв.м;

- резервуар води (літера "В1")
загальною площею 100,0 кв м;

- насосна оборотного
водопостачання (літера "Н1") загальною
площею 46,2 кв.м;

- формовочний цех (літера "А4")
загальною площею 13584,0 кв.м;

- склад готової продукції (літера
"Г-1") загальною площею 13575,0 кв.м;

- стенд свай (літера "Д1") загальною
площею 691,2 кв.м;

- будівля натяжного пристрою
(літера "З1") загальною площею 71,9 кв.м;

- будівля майстерні (літера "Ж")
загальною площею 60,3 кв.м;

- будівля арматурного цеху (літера
"А2") загальною площею 4740,80 кв.м;

- компресорна (літера "Т") загальною
площею 386,7 кв. м;

- склад арматурної сталі (літера
"ІІІ") загальною площею 3200,00 кв.м;

- огорожа (літери " 1, 2, 6, 7, 10")
загальною площею 22884 кв.м.

Всього передано в платне тимчасове
користування нежитлових приміщень
площею 51460,7 кв.м та огорожі 22884 кв.м.

Згідно з п.2.1 договору оренди №22/10/09
ТОВ «ДНІПРООЛІЯ» вступає у строкове
платне користування з моменту
підписання сторонами цього договору та
акта приймання-передачі, що є
невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.1 договору оренди №22/10/09
передбачено, що за користування
орендованим майном ТОВ «ДНІПРООЛІЯ»
сплачує щомісячно ТОВ «ІК АКТИВ»
орендну плату в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до п.7.1 договору оренди
№22/10/09 цей договір діє з 30.10.2009р. до
31.12.2011р. включно.

30.12.2009р. між ТОВ «АКТИВ» та ТОВ
«ДНІПРООЛІЯ» та відповідачем-1 було
укладено додаткову угоду до договору
оренди №22/10/09 (а.с. 21-22), відповідно до
пункту 1 якої, пункт 1.2 договору оренди
№22/10/09 викладений в новій редакції:

- база комплектації (літера "А")
загальною площею 7141,6 кв.м;

- склад матеріалів (літера "Г")
загальною площею 312,3 кв.м;

- частину матеріального складу
(літера "А1") загальною площею 3024 кв.м;

- зарядна (літера "З") загальною
площею 247,7 кв.м;

- разпредустройство (літера "И")
загальною площею 120,3 кв.м;

- склад баонів (літера "К") загальною
площею 72,0 кв.м;

- насосна (літера "Л") загальною
площею 43,5 кв. м;

- дренажна насосна (літера "М")
загальною площею 7,8 кв.м;

- відстійник (літера "Н") загальною
площею 360,0 кв.м;

- резервуар води (літера "О")
загальною площею 400,0 кв.м;

- теплопункт (літера "П") загальною
площею 80,8 кв.м;

- склад емульсора (літера "Р")
загальною площею 25,8 кв.м;

- склад хімпомішок (літера "С")
загальною площею 157,5 кв.м;

- склад труб (літера "С1") загально
площею 600,00 кв.м;

- склад заповнювачів (літера "Ф")
загальною площею 1476,00 кв.м;

- склад цементу (літера "Х")
загальною площею 365,3 кв.м;

- вагова (літера "У") загальною
площею 25,5 кв. м;

- градирня (літера "Ц") загальною
площею 17,6 кв. м;

- будівля перегрузки (літера "Ш")
загальною площею 88,8 кв.м;

- будівля вигрузки (літера "Щ")
загальною площею 78,1 кв.м;

- відстійник (літера "Б1") загальною
площею 360,0 кв.м;

- резервуар води (літера "В1")
загальною площею 100,0 кв м;

- насосна оборотного
водопостачання (літера "Н1") загальною
площею 46,2 кв.м;

- формовочний цех (літера "А4")
загальною площею 13584,0 кв.м;

- склад готової продукції (літера
"Г-1") загальною площею 13575,0 кв.м;

- стенд свай (літера "Д1") загальною
площею 691,2 кв.м;

- будівля натяжного пристрою
(літера "З1") загальною площею 71,9 кв м;

- будівля майстерні (літера "Ж")
загальною площею 60,3 кв. м;

- будівля арматурного цеху (літера
"А2") загальною площею 4740,80 кв.м;

- компресорна (літера "Т") загальною
площею 386,7 кв. м;

- склад арматурної сталі (літера
"ІІІ") загальною площею 3200,00 кв.м;

- огорожа (літери " 1, 2, 6, 7, 10")
загальною площею 22884 кв.м;

- нежитлове приміщення (приміщення
їдальні, літера "В") площею 990,00 кв.м;

- нежитлове приміщення 1-го
(першого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера "Б-4") площею 843,60 кв.м;

- нежитлове приміщення 2-го
(другого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера "Б-4") площею 855,30 кв.м;

- нежитлове приміщення 3-го
(третього) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера "Б-4") площею 860,40 кв.м;

- частину нежитлового приміщення
4-го (четвертого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера "Б-4") площею 360,00 кв.м;

- нежитлове підвальне приміщення
Адміністративно-побутового корпусу
(літера "Б-4") площею 864,00 кв.м;

- прилеглу до
адміністративно-побутового корпусу та
їдальні, вимощення загальною площею 1376
кв.м.

Всього передано в платне
тимчасове користування нежитлових
приміщень площею 57610,00 кв.м та огорожі
22884 кв.м.

Крім того, пунктом 2 додаткової
угоди до договору оренди №22/10/09,
сторони визначили, що пункт 4.2
викладений в новій редакції, а саме
було визначено право відповідача-1 без
згоди відповідача-2 здавати об'єкт
оренди чи його частину в суборенду.

Відповідно до висновку, який міститься
в мотивувальній частині рішення
господарського суду Дніпропетровської
області № 904/7732/13 від 4.12.2013р. щодо
позовних вимог про визнання недійсним
(нікчемним) договору оренди № 22/10/09 від
22.10.2009р строк позовної давності для
даного договору сплинув 22.10.2012р. З даним
висновком погодився в своїй постанові
від 18.02.2014р. Дніпропетровський
апеляційний господарський суд, який
визначив, що як обґрунтовано
встановлено господарським судом, строк
позовної давності у відповідності з
приписами ст.267 ЦК України щодо
позовної давності про визнання
недійсним нікчемного договору оренди
№ 22/10/09 від 22.10.2009 р. сплинув 22.10.2012р.

Відповідно до висновку, який міститься
в мотивувальній частині рішення
господарського суду Дніпропетровської
області № 904/7732/13 від 4.12.2013р., яке
набрало законної сили, щодо позовних
вимог про визнання недійсним
(нікчемним) договору оренди № 22/10/09 від
22.10.2009р строк позовної давності для
даного договору сплинув 22.10.2012р. З даним
висновком погодився в своїй постанові
від 18.02.2014р. Дніпропетровський
апеляційний господарський суд, який
визначив, що як обґрунтовано
встановлено господарським судом, строк
позовної давності у відповідності з
приписами ст.267 ЦК України щодо
позовної давності про визнання
недійсним нікчемного договору оренди
№ 22/10/09 від 22.10.2009 р. сплинув 22.10.2012р.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 11.09.2013р у
справі № 904/6113/13,яке набрало законної
сили, встановлено, що відповідно до п.
1.1. Договору суборенди № 04/01/10-01,
Суборендодавець зобов'язується надати,
а Суборендар зобов'язується прийняти в
строкове платне користування майно
(надалі - Об'єкт оренди), що зазначено в
п. 1.2 цього Договору та своєчасно
сплачувати орендну плату.

В п. 1.2. Договору суборенди № 04/01/10-01
зазначено про те, що Суборендодавець
зобов'язується надати, а Суборендар
зобов'язується прийняти в строкове
платне користування наступне майно, що
розташоване за адресою: м. Кривий Ріг,
вул.Коломойцівська, 3, а саме:

- нежитлове приміщення 1-го
(першого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») площею 843,60 (вісімсот сорок
три) кв.м;

- нежитлове приміщення 2-го
(другого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») площею 855,30 (вісімсот
п'ятдесят п'ять) кв.м;

- нежитлове приміщення 3-го
(третього) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») площею 860,40 (вісімсот
шістдесят) кв.м;

- частину нежитлового приміщення
4-го (четвертого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») площею 360,00 (триста
шістдесят) кв.м;

- нежитлове підвальне приміщення
Адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») площею 864,00 (вісімсот
шістдесят чотири) кв.м;

- нежитлове приміщення (приміщення
їдальні, літера «В») площею 990,00
(дев'ятсот дев'яносто) кв. м.

Всього передано в платне
тимчасове користування нежитлових
приміщень загальною площею 4 773,30
(чотири тисячі сімсот сімдесят три)
кв.м.

01.03.2011р. між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду № 01/03/11-01 до Договору суборенди №
04/01/10-01 від 04.01.2010р.

У відповідності до п.1. Додаткової угоди
№ 01/03/11-01 пункт 1.2 Договору суборенди
№04/01/10-01 викладений в наступній
редакції: «Суборендодавець
зобов'язується надати, а Суборендар
зобов'язується прийняти в строкове
платне користування наступне майно, що
розташоване за адресою: м. Кривий Ріг,
вул. Коломойцівська, 3, а саме:

- нежитлове приміщення 1-го (першого)
поверху Адміністративно-побутового
корпусу (літера «Б-4») площею 843,60
(вісімсот сорок три) кв.м;

- нежитлове приміщення 2-го (другого)
поверху Адміністративно-побутового
корпусу (літера «Б-4») площею 855,30
(вісімсот п'ятдесят п'ять) кв.м;

- нежитлове приміщення 3-го (третього)
поверху Адміністративно-побутового
корпусу (літера «Б-4») площею 860,40
(вісімсот шістдесят) кв.м;

- частину нежитлового приміщення 4-го
(четвертого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») площею 360,00 (триста
шістдесят) кв.м;

- нежитлове підвальне приміщення
Адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») площею 864,00 (вісімсот
шістдесят чотири) кв.м;

- нежитлове приміщення (приміщення
їдальні, літера «В») площею 927,50
(дев'ятсот двадцять сім) кв. м;

- нежитлове приміщення (складські
приміщення, літера «А») загальною
площею 1679,9 (одна тисяча шістсот
сімдесят дев'ять) кв.м, а саме частину
нежитлового приміщення № 1 площею 578,4
кв.м, нежитлове приміщення № 2 площею
711,90 кв.м, нежитлове приміщення № 3
площею 67,2 кв.м., нежитлове приміщення №
4 площею 194,6 кв.м, нежитлове приміщення
№ 5 площею 6,0 кв.м, нежитлове приміщення
№ 6 площею 4,3 кв.м, нежитлове приміщення
№ 7 площею 4,3 кв.м, нежитлове приміщення
№ 8 площею 4,3 кв.м, нежитлове приміщення
№ 9 площею 9,9 кв.м, нежитлове приміщення
№ 10 площею 44,6 кв.м, нежитлове
приміщення № 11 площею 13,8 кв.м,
нежитлове приміщення № 12 площею 10,7
кв.м, нежитлове приміщення № 21 площею
29,90 кв.м.

Всього передано в платне тимчасове
користування нежитлових приміщень
загальною площею 6 390,70 кв.м (шість тисяч
триста дев'яносто цілих сімдесят
десятих кв.м.).»

Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України ,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

У відповідності до п. 1. Додаткової
угоди від 01.03.2011р. пункт 1.2 Договору
суборенди № 04/01/10 від 04.01.2010р.
викладений в наступній редакції:
"Суборендодавець зобов'язується
надати, а Суборендар зобов'язується
прийняти в строкове платне
користування територію прилеглу до
адміністративно-побутового корпусу
(літера "Б-4") та їдальні (літера "В"),
загальною площею 1956 (одна тисяча
дев'ятсот п'ятдесят шість) кв.м, що
розташована за адресою: м. Кривий Ріг,
вул. Коломойцівська, 3".

04.01.10 р. між ТОВ "ДНІПРООЛІЯ" (
суборендодавець ) та ТОВ "МіК"
(суборендар) укладено договір
суборенди № 04/01/10.(а.с. 14 -15)

Відповідно до умов якого
суборендодавець зобов'язався надати , а
суборендар - прийняти в строкове платне
користування майно ( об'єкт оренди ) , що
зазначено в п.1.2. цього договору та
своєчасно сплачувати орендну плату (
п.1.1.)

Згідно до п.1.2. суборендодавець
зобов'язується надати, а суборендар
прийняти в строкове платне
користування територію, прилеглу до
адміністративно-побутового корпусу та
їдальні, загальною площею 1076 кв.м., що
розташована за адресою: м. Кривий Ріг,
вул. Коломойцівська ,3.

Об'єкт оренди перебуває в робочому
стані, відповідає вимогам техніки
безпеки при роботі на ньому та належить
суборендодавцю на праві користування,
що підтверджується договором оренди
від 22 жовтня 2009 р. ( п.1.3.)

В розділі 4 цього договору наведені
права та обов'язки суборендаря, серед
яких : утримувати приміщення, що
орендуються, в порядку, визначеному
санітарними та протипожежними нормами,
правилами та вимогами; здійснювати
капітальний ремонт, перепланування,
реконструкцію об'єкта.

Пунктом 7.1. сторони погодили строк дії
цього договору -з 01.01.10 р. до 31.12.10 р.(
а.с.14-15 )

04.01.10р. сторони уклали та підписали акт
приймання-передачі до вищенаведеного
договору суборенди, відповідно до
якого суборендодавець передав, а
суборендар прийняв в строкове, платне
користування територію, прилеглу до
адміністративно-побутового корпусу та
їдальні ,загальною площею 1076 кв.м., що
розташована за адресою: м. Кривий Ріг,
вул. Коломойцівська, 3 ( п.1.) Сторони
підтверджують,що зазначене вище
приміщення на момент передачі
знаходиться в належному стані і є
придатним до експлуатації (п.2) ( а.с.15,
зворотній бік )

01.04.10р. ТОВ "ДНІПРООЛІЯ" (
суборендодавець ) та ТОВ "МІК"
(суборендар) уклали додаткову угоду №1
до вищезазначеного договору суборенди
, якою ( поміж-іншим ) доповнили розділ 3
договору суборенди п.3.5. наступного
змісту : "Комунальні послуги , які
використовуються суборендарем для
здійснення своєї господарської
діяльності , сплачуються суборендарем
щомісячно до 10 числа поточного місяця
на підставі виставлених
суборендодавцем рахунків" ( а.с.16.
зворотній бік ) .

01.03.11р. ТОВ "ДНІПРООЛІЯ"
(суборендодавець) та ТОВ "МІК" (
суборендар) уклали додаткову угоду до
вищезазначеного договору суборенди ,
якою внесли зміни до умов договору,
серед яких : п.1.2. виклали в новій
редакції ("Суборендодавець
зобов'язується надати, а суборендар -
прийняти в строкове платне
користування територію, прилеглу до
адміністративно-побутового корпусу (
літера "Б-4" ) та їдальні (літера "В")
,загальною площею 1956 кв.м., що
розташована за адресою : м. Кривий Ріг ,
вул. Коломойцівська ,3"; внесені зміни в
розмір орендної плати ,тощо. Також
викладено п.1 акту приймання-передачі
від 04.01.10 р . до договору суборенди в
наступній редакції : "Суборендодавець
належним чином передав, а суборендар
прийняв в строкове платне користування
територію, прилеглу до
адміністративно-побутового корпусу (
літера "Б-4" ) та їдальні ( літера "В")
,загальною площею 1956 кв.м., що
розташована за адресою: м. Кривий Ріг ,
вул. Коломойцівська ,3" (а.с.16 )

22.12.2011р. між Криворізьською міською
радою та ТОВ «Дніпроолія» укладено
договір оренди земельної ділянки (а.с.
88-95), укладанню якого передувало
прийняття Криворізьською міською
радою рішення №689 від 26.10.2011р. (а.с. 96-97).
Дію договору оренди земельної ділянки
від 22.12.2011р. на підставі рішення
Криворізської міської ради №2397 від
30.12.2013р. (а.с. 101-103), додатковою угодою від
29.01.2014р. продовжено до 30.12.2015р. (а.с. 98-100)

Мотиви з яких суд апеляційної
інстанції виходив при прийнятті
постанови:

Мотиви з яких суд апеляційної
інстанції виходив при прийнятті
постанови:

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність юридичної
оцінки встановлених фактичних
обставин справи, застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті ним рішення,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Крім
того, згідно зі ст. 2 ГПК України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами. Таким чином, судовий
захист прав здійснюється
господарськими судами в межах та на
підставі звернення до суду з позовом.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору в даній справі є
матеріально правова вимога позивача
про визнання нікчемними та скасування
договорів суборенди № 04/01/10 від 04.01.2010,
додаткової угоди № 1 від 1.04.2010 та
додаткової угоди від 01.03.2011р щодо
прилеглої території за адресою Кривий
ріг вул. Коломойська 3.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2.5.2. Постанови Пленуму
ВГСУ від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними», необхідно з
урахуванням приписів статті 215 ЦК
України та статті 207 ГК України
розмежовувати види недійсності
правочинів, а саме: нікчемні правочини,
недійсність яких встановлена законом
(наприклад, частина перша статті 220,
частина друга статті 228 ЦК України,
частина друга статті 207 ГК України), і
оспорювані, які можуть бути визнані
недійсними лише в судовому порядку за
позовом однієї з сторін, іншої
заінтересованої особи, прокурора
(зокрема, частина перша статті 227,
частина перша статті 229, частина перша
статті 230, частина перша статті 232 ЦК
України, частина перша статті 207 ГК
України).

За змістом частини другої статті 215 ЦК
України нікчемний правочин, на відміну
від оспорюваного, є недійсним
незалежно від наявності чи відсутності
відповідного рішення суду. Однак це не
виключає можливості подання та
задоволення позову про визнання
нікчемного правочину (господарського
договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних
правочинів недійсними підлягають
вирішенню господарськими судами у
загальному порядку

Разом з тим, Господарське процесуальне
законодавство містить можливість
визнавати недійсними договори
(правочини) незалежно від наявності
такої вимоги в позові і навіть
незалежно від того, чи має право
позивач заявляти таку вимогу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, визнати недійсним повністю
чи у певній частині пов'язаний з
предметом спору договір, який
суперечить законодавству.

Натомість , при розгляді спору місцевий
господарський суд , оцінюючи фактичні
обставини справи на предмет
обґрунтованості позовних вимог про
захист права цивільного, дійшов
висновку про те, що договір суборенди
№ 04/01/10 не є вчиненим ( неукладеним) і з
цих підстав відмовив в задоволені
позову, тоді як відповідно до п.1 ст.83
ГПК України суд має право визнати
договір недійсним.

Аналогічний правовий висновок
міститься в Постанові ВГСУ від 9.03.2004р. у
справі № 23/416.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суду доходить висновку, що позивачем
невірно було обрано спосіб захисту
свого порушеного права, а суд першої
інстанції розглядаючи даний спір,
вийшов за межі заявлених позовних
вимог.

Заявлене, під час розгляду справи в
апеляційній інстанції, усне клопотання
представника позивача, яким він
просить визнати недійсними оспорювані
нікчемні правочини, є за своєю суттю
заявою про зміну предмету позову, яку
подано після початку слухання справи
по суті і яка за своєю формою не
відповідає вимогам статті 54 ГПК
України, тому не може бути прийняте до
уваги колегією суддів, оскільки
відповідно до п.3.12 Постанови Пленуму
ВГСУ від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»,
право позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 ГПК з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу. Невідповідність
згаданої заяви вимогам цих норм
процесуального права є підставою для
її повернення з підстав, передбачених
частиною першою статті 63 ГПК. Заяви про
зміну предмета або підстави позову, які
відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК,
проте подані після початку розгляду
господарським судом справи по суті,
залишаються без розгляду і
приєднуються до матеріалів справи, про
що суд зазначає в описовій частині
рішення, прийнятого по суті спору (або в
ухвалі, якою закінчується розгляд
справи).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
ВГСУ № 6 від 23.03.12р. «Про судове
рішення» , рішення господарського суду
має ґрунтуватися на повному з'ясуванні
такого; чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на їх підтвердження;
яка правова кваліфікація відносин
сторін, виходячи з фактів, установлених
у процесі розгляду справи, та яка
правова норма підлягає застосуванню
для вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 104 ГПК України ,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суду доходить висновку, що
визнавши спірний договір таким, що не
відбувся, місцевий господарський суд
неправильно застосував норми
матеріального права та порушив норми
процесуального права, оскільки у
порушення приписів ч.1 ст.83 ГПК України,
вийшов за межі заявлених позовних
вимог, зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи та
нормам діючого законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення в повному
обсязі.

З аналізу змісту договору оренди
№22/10/09 від 22.10.2009р., вбачається , що
товариством з обмеженою
відповідальністю "Ік Актив" надано в
оренду товариству з обмеженою
відповідальністю "Дніпроолія" в платне
тимчасове користування об'єкт оренди -
нежитлові приміщення площею 51460,7 кв.м
та огорожу 22884 кв.м., які розташовані за
адресою: м.Кривий Ріг,
вул.Коломойцівська, 3,

Додатковою угодою до договору
оренди № 22/10/09 (а.с. 21-22) за рахунок
передання додаткових об'єктів
нерухомості , а саме нежитлового
приміщення (приміщення їдальні, літера
"В") площею 990,00 кв.м; нежитлового
приміщення 1-го (першого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера "Б-4") площею 843,60 кв.м;
нежитлового приміщення 2-го (другого)
поверху Адміністративно-побутового
корпусу (літера "Б-4") площею 855,30 кв.м;
нежитлового приміщення 3-го (третього)
поверху Адміністративно-побутового
корпусу (літера "Б-4") площею 860,40 кв.м;
частини нежитлового приміщення 4-го
(четвертого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера "Б-4") площею 360,00 кв.м;
нежитлового підвального приміщення
Адміністративно-побутового корпусу
(літера "Б-4") площею 864,00 кв.м; прилеглого
до адміністративно-побутового корпусу
та їдальні, вимощення загальною
площею 1376 кв.м. зросла площа переданих в
тимчасове платне користування
нежитлових приміщень до 57610,00 кв.м .
Натомість площа огорожі, переданої в
оренду залишилася незмінною- 22884
кв.м.

Пунктом 2 додаткової угоди до
договору оренди №22/10/09, сторони
визначили право ТОВ «Дніпроолія» без
згоди ТОВ «ІК Актив» здавати об'єкт
оренди чи його частину в суборенду.

Договором суборенди № 04/01/10-01 від
4.01.2010р. суборендодавцем ТОВ
«Дніпроолія» передано в суборенду
Суборендарю ТОВ «МіК» нежитлове
приміщення 1-го (першого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») площею 843,60 (вісімсот сорок
три) кв.м; нежитлове приміщення 2-го
(другого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») площею 855,30 (вісімсот
п'ятдесят п'ять) кв.м; нежитлове
приміщення 3-го (третього) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») площею 860,40 (вісімсот
шістдесят) кв.м; частину нежитлового
приміщення 4-го (четвертого) поверху
Адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») площею 360,00 (триста
шістдесят) кв.м; нежитлове підвальне
приміщення Адміністративно-побутового
корпусу (літера «Б-4») площею 864,00
(вісімсот шістдесят чотири) кв.м;
нежитлове приміщення (приміщення
їдальні, літера «В») площею 990,00
(дев'ятсот дев'яносто) кв. м.

Всього
передано в платне тимчасове
користування нежитлових приміщень
загальною площею 4 773,30 (чотири тисячі
сімсот сімдесят три) кв.м.

Додатковою угодою № 01/03/11-01 від
01.03.2011р. додатково передано в строкове
платне користування майно нежитлові
приміщення загальною площею 6 390,70 кв.м
що розташовані за адресою: м. Кривий
Ріг, вул. Коломойцівська, 3.

Прилегле до
адміністративно-побутового корпусу та
їдальні, вимощення, яке перебувало в
оренді у ТОВ «Дніпроолія» в суборенду
ТОВ «МіК» передано за вищезгаданим
договором суборенди та додатковій
угоді до нього передано не було.

Відповідно до п.1.2 Договору
суборенди № 04/01/10 від 04.01.2010р. (а.с. 14)
Суборендодавець зобов'язується надати,
а Суборендар зобов'язується прийняти в
строкове платне користування
територію, прилеглу до адміністративно
- побутового корпусу та їдальні
загальною площею 1076 кв.м.

У
відповідності до п. 1. Додаткової угоди
від 01.03.2011р. пункт 1.2 Договору суборенди
№ 04/01/10 від 04.01.2010р. викладений в
наступній редакції: "Суборендодавець
зобов'язується надати, а Суборендар
зобов'язується прийняти в строкове
платне користування територію
прилеглу до
адміністративно-побутового корпусу
(літера "Б-4") та їдальні (літера "В"),
загальною площею 1956 (одна тисяча
дев'ятсот п'ятдесят шість) кв.м, що
розташована за адресою: м. Кривий Ріг,
вул. Коломойцівська, 3".

Відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано в судовому
засіданні доказів, що територія,
прилегла до
адміністративно-побутового корпусу
(літера "Б-4") та їдальні (літера "В"),
загальною площею 1956 (одна тисяча
дев'ятсот п'ятдесят шість) кв.м, що
розташована за адресою: м. Кривий Ріг,
вул. Коломойцівська, 3", яка була
передана йому в суборенду у
відповідності до п.1.2 Договору
суборенди № 04/01/10 від 04.01.2010р. та п.1
додаткової угоди до договору суборенди
№ 04.01.10 від 01.03.2011р. знаходиться поза
межами території, яка знаходилась в
оренді ТОВ «Дніпроолія» у
відповідності до пункту 1.2 договору
оренди № 22/10/09 від 22.10.09 та пункту 1
додаткової угоди до договору оренди №
22/10/09 від 30.12.2009р..

Відповідно до ст. 181 ЦК України до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про іпотеку" нерухоме майно
(нерухомість) - це земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці і невід'ємно пов'язані з нею,
переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни їх призначення.

Пункт 1.10 статті 1 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
визначає нерухоме майно (нерухомість)
як об'єкти майна, які розташовуються на
землі і не можуть бути переміщені в
інше місце без втрати їх якісних або
функціональних характеристик
(властивостей), а також земля.

Ураховуючи наведені законодавчі
акти, можна виділити такі ознаки
нерухомої речі:

1) ці об'єкти розташовані на
земельній ділянці та нерозривно
пов'язані з землею, тобто вони не можуть
існувати без землі;

2) переміщення зазначених об'єктів
є неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Відповідно до частини 1 статті 190
ЦК України майном як особливим об'єктом
вважаються окрема річ, сукупність
речей, а також майнові права та
обов'язки.

Відповідно до частини 1 статті 186
ЦК України річ, призначена для
обслуговування іншої (головної) речі і
пов'язана з нею спільним призначенням,
є її приналежністю.

Пунктом 1.1 договору суборенди №
04/01/10 від 04.01.10 р. суборендодавець
зобов'язується надати, а суборендар
зобов'язується прийняти в строкове
платне користування майно (надалі
об'єкт оренди), що зазначено в п.1.2. цього
договору та своєчасно сплачувати
орендну плату.

І приналежність, і головна річ є
фізично самостійними речами, але
головна річ має самостійне значення, а
приналежність - допоміжне і служить
найбільш повному і найкращому
використанню головної речі. Головна та
приналежна речі утворюють одне ціле,
яке передбачає їх використання за
єдиним призначенням, а тому вони
розглядаються як одна річ.

Так, приналежність не має
самостійного значення та за
призначенням без головної речі
використовуватися не може, а тому є
залежною від головної речі і має
допоміжний статус. За загальним
правилом приналежність наслідує долю
головної речі. Визначення речі
приналежністю визначається її
природними властивостями, а також
характером відносин, що виникають з
приводу господарського призначення
речі.

На підставі перелічених та
досліджених доказів апеляційний
господарський суд дійшов до висновку,
що прилегле до
адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») та їдальні (літера «В»)
вимощення є окремим об'єктом
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою: Дніпропетровська область, м.
Кривий Ріг, вул. Коломойцівська, буд. №3,
на підставі договору купівлі-продажу
комплексу, укладеного 11.09.2009 року між
ТОВ " Укртермо" та ТОВ "ІК "АКТИВ"(а.с. 67),
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно реєстровий номер № 2364157
номер запису 4366 в книзі 2 додН-581 (а.с.
68-71) належить на праві власності ТОВ "ІК
"АКТИВ"; є частиною об'єкта оренди за
договором оренди №22/10/09 від 22.10.2009 року
(в редакції згідно додаткової угоди від
30.12.2009 року до договору оренди №22/10/09
від 22.10.2009 року, укладеного між ТОВ"ІК
"АКТИВ" та ТОВ "ДНІПРООЛІЯ" (а.с.21-22); є
об'єктом суборенди за договором
суборенди № 04/01/10 від 04.01.2010 року та
актом приймання-передачі до
зазначеного договору суборенди (в
редакції згідно додаткової угоди №1
від 01.04.2010 року (а.с. 16 (зворотна сторона))
та додаткової угоди від 01.03.2011 року до
договору суборенди № 04/01/10 від 04.01.2010
року (а.с. 16)), укладеного між ТОВ
"ДНІПРООЛІЯ" та ТОВ "МІК" (а.с. 14 -15); є
прилеглою до
адміністративно-побутового корпусу
(літера «Б-4») та їдальні (літера «В»)
територією у вигляді окремої речі -
вимощення, яке не може функціонувати
окремо від основних будівель, які
передані в суборенду ТОВ "МІК"
відповідно до пункту 1.2. договору
суборенди № 04/01/10-01 від 04.01.2010 року та
пункту 1 Додаткової угоди № 01/03/11-01 від
1.03.2011р до Договору суборенди №04/01/10-01,
укладених між ТОВ "ДНІПРООЛІЯ" та ТОВ
"МІК", та призначена для їх (основних
будівель) обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та
встановивши, з урахуванням аналізу
положень розділу 1 договору суборенди
№ 04/01/10, укладеного 04.01.2010 року між ТОВ
"ДНІПРООЛІЯ" та ТОВ "МІК" (з усіма
укладеними додатками до нього та
внесеними до нього змінами), колегія
суду доходить висновку, що цей договір
є договором оренди (суборенди) об'єкта
нерухомості, а не договором оренди
(суборенди) землі (земельної ділянки), а
тому положення Закону України «Про
оренду землі» не можуть бути
застосовані до цього договору.

Відповідно судом відхиляються
доводи викладені позивачем у відзиві
на апеляційну скаргу в яких він просить
визнати договір недійсним як договір
оренди землі з підстав відсутності у
ньому обов'язкових істотних умов,
передбачених ч.2 статті 15 Закону
України «Про оренду землі».

Відповідно до п. 2.3. Постанови
Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
якщо, вирішуючи господарський спір, суд
встановить, що зміст договору,
пов'язаного з предметом спору,
суперечить законодавству, чинному на
момент укладення договору, він,
керуючись пунктом 1 частини першої
статті 83 ГПК, вправі за власною
ініціативою визнати цей договір
недійсним повністю або у певній
частині із застосуванням за
необхідності й наслідків визнання
недійсним нікчемного правочину (абзац
другий частини п'ятої статті 216 ЦК
України).

Реалізація господарським судом
цього права здійснюється незалежно від
наявності відповідного клопотання
сторони (на відміну від припису пункту 2
частини першої тієї ж статті ГПК).

Згідно зі статтею 283
Господарського кодексу України до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Статтею 759 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Стаття 627 Цивільного кодексу
України передбачає, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 Цивільного
кодексу України, зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Частиною 7 статті 179
Господарського кодексу України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст.638 Цивільного
кодексу України та ст.180 Господарського
кодексу України, договір вважається
укладеним, якщо між сторонами
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов (предмету, визначених
законом необхідних умов для договорів
даного виду та визначених за заявою
сторін умов).

Відповідно до ч. 1 ст. 228 Цивільного
Кодексу України, правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до п.3.7 Постанови
Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними» ,
необхідною умовою для визнання
господарського договору недійсним як
такого, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства
(частина перша статті 207 ГК України), є
наявність наміру хоча б у однієї з
сторін щодо настання відповідних
наслідків.

До господарських договорів, що
підпадають під ознаки відповідної
норми, слід відносити ті, що посягають
на суспільні, економічні та соціальні
основи держави і суспільства і
спрямовані, зокрема, на:

використання всупереч законові
державної або комунальної власності;

незаконне заволодіння, користування
розпорядження (в тому числі відчуження)
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(статті 14, 15 Конституції України);

Для прийняття рішення зі спору
необхідно встановлювати, у чому
конкретно полягала завідомо суперечна
інтересам держави і суспільства мета
укладення господарського договору,
якою із сторін і в якій мірі виконано
зобов'язання, а також наявність наміру
у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін
(сторони) означає, що вони (вона),
виходячи з обставин справи,
усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність
укладуваного договору і суперечність
його мети інтересам держави і
суспільства та прагнули або свідомо
допускали настання протиправних
наслідків. Намір юридичної особи
визначається як намір тієї посадової
або іншої фізичної особи, яка підписала
договір, маючи на це належні
повноваження. За відсутності останніх
наявність наміру у юридичної особи не
може вважатися встановленою.

Відповідно до статті 796 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
одночасно з правом найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини) наймачеві надається право
користування земельною ділянкою, на
якій вони знаходяться, а також право
користування земельною ділянкою, яка
прилягає до будівлі або споруди, у
розмірі, необхідному для досягнення
мети найму. У договорі найму сторони
можуть визначити розмір земельної
ділянки, яка передається наймачеві.
Якщо розмір земельної ділянки у
договорі не визначений, наймачеві
надається право користування усією
земельною ділянкою, якою володів
наймодавець. Якщо наймодавець не є
власником земельної ділянки,
вважається, що власник земельної
ділянки погоджується на надання
наймачеві права користування
земельною ділянкою, якщо інше не
встановлено договором наймодавця з
власником земельної ділянки.

Подальше укладання 22.12.2011р. між
Криворізьською міською радою та ТОВ
«Дніпроолія» договору оренди
земельної ділянки (а.с. 88-95), яке
відбулося за рішенням Криворізьської
міської ради № 689 від 26.10.2011р. (а.с. 96-97),
дію якого на підставі рішення
Криворізської міської ради № 2397 від
30.12.2013р. (а.с. 101-103), додатковою угодою від
29.01.2014р. продовжено до 30.12.2015р. (а.с. 98-100)
та відсутність до теперішнього часу з
боку Криворізьської міської ради, якій
відповідно до ст.152 Земельного кодексу
України належить виключне право
вимагати усунення будь-яких порушень
прав на землю(Постанова ВГСУ від 11.10.2006р
№ 17/348-05-10) позовів до ТОВ «Дніпроолія»,
свідчить про правомірність дій ТОВ
«Дніпроолія» при переданні ТОВ «МІК» в
суборенду, відповідно до п.1.2 договору
суборенди № 04/01/10-01 та п.1 додаткової
угоди до договору суборенди № 04.01.10 від
01.03.2011р., прилеглої до адміністративно -
побутового корпусу (літера «Б-4») та
їдальні (літера «В») території
загальною площею 1956 (одна тисяча
дев'ятсот п'ятдесят шість) кв.м,
розташованої за адресою: м. Кривий Ріг,
вул. Коломойцівська, 3".

З урахуванням вищевикладеного
доводи позивача, викладені в його
відзиві на апеляційну скаргу про
наявність підстав для визнання
оспорюваних правочинів недійсними
відповідно до положень, передбачених
ст.ст. 227, 228 ЦК України є не
обґрунтованими і відхиляються
колегією суддів.

Крім цього, колегія суддів не
вбачає підстав для визнання договору
суборенди № 04/01/10 від 04.01.10р. ,
Додаткової угоди до договору
суборенди № 1 від 01.04.2010р. та додаткової
угоди до договору суборенди № 04.01.10 від
01.03.2011р. недійсним з підстав
передбачених ст.230, 232, 233 ЦК України з
огляду на наступне:

Відповідно до частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п.3.10 Постанови
Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними» ,
у вирішенні спорів про визнання
правочинів недійсними на підставі
статей 230 - 233 ЦК України господарські
суди повинні мати на увазі, що
відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом: повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності; заперечення наявності
обставин, які можуть перешкоджати
вчиненню правочину; замовчування
обставин, що мали істотне значення для
правочину (наприклад, у зв'язку з
ненаданням технічної чи іншої
документації, в якій описуються
властивості речі). При цьому особа, яка
діяла під впливом обману, повинна
довести не лише факт обману, а й
наявність умислу в діях відповідача та
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману. Обман щодо
мотивів правочину не має істотного
значення. Суб'єктом введення в оману є
сторона правочину, - як безпосередньо,
так і через інших осіб за домовленістю.

Зловмисна домовленість - це умисна
змова представника однієї сторони
правочину з другою стороною, внаслідок
чого настають несприятливі наслідки
для особи, від імені якої вчинено
правочин. У визнанні правочину
недійсним з відповідної підстави
доведенню підлягає не наявність волі
довірителя на вчинення правочину, а
існування умислу представника, який
усвідомлює факт вчинення правочину
всупереч інтересам довірителя,
передбачає настання невигідних для
останнього наслідків та бажає чи
свідомо допускає їх настання.
Наслідком такого визнання, крім
загальних наслідків, визначених
статтею 216 ЦК України, є виникнення у
довірителя права вимагати від свого
представника і другої сторони, зокрема,
солідарного відшкодування збитків. При
цьому представником не може вважатися
орган юридичної особи, в тому числі її
керівник, навіть якщо він діяв всупереч
інтересам цієї особи: представництво в
даному разі визначається за правилами
глави 17 названого Кодексу.

Ознаками правочину, що підпадає
під дію статті 233 ЦК України, є вчинення
особою правочину на вкрай невигідних
для себе умовах (зокрема, реалізації за
низьку оплату майна, що має значну
цінність), під впливом тяжкої для неї
обставини (наприклад, під загрозою
банкрутства) і добровільно, тобто за
відсутності насильства, обману чи
помилки, можливо, навіть з ініціативи
самого позивача. Доведення того, що за
відсутності тяжкої обставини правочин
не було б вчинено або було б вчинено на
інших умовах, покладається на позивача.
Останній, крім повернення йому
одержаного другою стороною, вправі
вимагати відшкодування йому завданих
збитків і моральної шкоди стороною, яка
скористалася тяжкою обставиною.

Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України , кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене,
колегія суду доходить висновку, що
матеріали справи не містять доказів
які б свідчили про наявність підстав
для порушення питання про визнання
договору суборенди № 04/01/10 від 04.01.10р. ,
Додаткової угоди до договору
суборенди № 1 від 01.04.2010р. та додаткової
угоди до договору суборенди № 04.01.10 від
01.03.2011р. недійсними з підстав
передбачених ст. ст. 230, 232, 233 ЦК України,
а тому доводи апеляційної скарги про
наявність таких підстав також
відхиляються колегією суддів.

Розглядаючи доводи, викладені
апелянтом про наявність підстав для
застосування наслідків пропуску
строків позовної давності колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне:

Позивачем в квітні 2014 року подано
позов про визнання нікчемними і
скасування договору суборенди № 04/01/10
від 04.01.10р. , Додаткової угоди до
договору суборенди № 1 від 01.04.2010р. та
додаткової угоди до договору суборенди
№ 04.01.10 від 01.03.2011р.

Строк позовної давності для
оскарження договору суборенди № 04/01/10
від 04.01.10р. , Додаткової угоди до
договору суборенди № 1 від 01.04.2010р.
сплинув 04.01.2013р.

Строк позовної давності для
оскарження додаткової угоди до
договору суборенди № 04.01.10 від 01.03.2011р.
сплинув 1.03.2014р.

Однак , відповідно до п. 2.2.
Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013
року № 10 « Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» , за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати
позовну давність, господарський суд
повинен з'ясувати та зазначити в
судовому рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Висновок про застосування
позовної давності відображається у
мотивувальній частині рішення
господарського суду.

Враховуючи, що колегією суду не
встановлено порушень права або
охоронюваного інтересу позивача, за
захистом якого той звернувся до суду,
колегія доходить до висновку , що в
позові слід відмовити з підстав його
необґрунтованості і відповідно
відсутні підстави для відмови в позові
у зв'язку із спливом позовної давності.

Доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу щодо початку
перебігу строку позовної давності з
16.04.2014 р. - дати отримання листа
Криворізської міської ради
відхиляються, як такі що не
узгоджуються з приписами ч.1 ст. 236
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої нікчемний правочин , визнаний
судом недійсним , вважається таким з
моменту його вчинення; пункту 5.8.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року № 10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів», відповідно до якої, у
вирішенні питань, пов'язаних із
застосуванням позовної давності у
спорах, що виникають у зв'язку з
визнанням недійсними правочинів
(господарських договорів),
господарським судам слід враховувати
викладене в пункті 2.8 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
28.05.2013 N 11 "Про деякі питання практики
вирішення господарськими судами
спорів про визнання недійсними
правочинів (господарських договорів)".

Відповідно до п.2 ч.1 ст.103
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
скасувати рішення повністю або
частково і прийняти нове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
доходить висновку, що місцевий
господарський суд, неповно з'ясував
обставини, що мають значення для справи
, неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
дійшов висновків, які не відповідають
матеріалам справи, що призвело до
прийняття неправильного рішення (ч. 1
пп. 1, 3 та 4 ст. 104 ГПК України), що є
підставою для скасування такого
рішення.

У зв'язку з цим, апеляційна скарга
товариства з обмеженою
відповідальністю "ДНІПРООЛІЯ"ВАТ "
підлягає частковому задоволенню, а
оскаржуване рішення суду - повному
скасуванню з прийняттям нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до ст.49 ГК України
судова колегія вважає необхідним
залишити без змін розподіл судових
витрат.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"ДНІПРООЛІЯ"- задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 02.06.14р.
у справі № 904/2094/14- скасувати повністю.

В задоволенні позову -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено
26.08.2014р.

Головуючий суддя М.О.Дармін
Суддя О.В. Березкіна Суддя

О.Г. Іванов