ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2014 року
Справа № 904/3866/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Джихур О.В.
(доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Пархоменко Н.В.

секретар судового засідання:
Ситниковій М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Станішевський І.С.
представник, довіреність №14-125 від
13.05.14;

від відповідача: Копилова Г.Г.
представник, довіреність №1 від 08.01.14

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16 липня
2014 року у справі №904/3866/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Комунального підприємства
"Новомосковськтеплоенерго", м.
Новомосковськ

про стягнення 3 533 442,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 16 липня
2014 року (суддя Ніколенко М.О.) позовні
вимоги задоволено частково, стягнуто з
Комунального підприємства
"Новомосковськтеплоенерго", м.
Новомосковськ, Дніпропетровська
область на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ
", м. Київ 3 255 307,36 грн. суми основного
боргу, 100 000,00 грн. - пені, 42 311,09 грн. - 3%
річних, 45 725,03 грн. - інфляційних втрат, 70
668,84 грн. - судового збору, в решті позову
відмовлено.

Рішення господарського суду
мотивовано неналежним виконанням
відповідачем умов договору №13/3330-БО-3
купівлі -продажу природного газу від 28
грудня 2012 року.

На підставі ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд зменшив розмір пені,
що підлягає стягненню з 190 098, 67 грн. до 100
000 грн. задовольнивши, таким чином,
клопотання відповідача.

Не погодившись з рішенням
господарського суду в частині відмови
у стягненні пені в сумі 90 098, 67 грн.,
позивач його оскаржує на предмет
невідповідності нормам матеріального
та процесуального права.

Посилаючись на п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
скаржник вказує, що господарський суд
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки і вважає, що
такі виняткові обставини у відповідача
відсутні.

Скаржник посилається на те, що
господарським судом неправильно
застосовані приписи ст.551 Цивільного
кодексу України та ст.233 Господарського
кодексу України, оскільки в рішенні
відсутнє обґрунтування щодо наявності
збитків у відповідача.

Посилається на те, що Національна
акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"
забезпечує галузі національної
економіки і населення природним газом,
як підприємство державного сектору
економіки, є об'єктом, що має
стратегічне значення для економіки і
безпеки держави. Крім того,
підприємство за перше півріччя 2013 року
понесло значний збиток, сума якого
складає понад 10 млрд. грн., за 2013 рік цей
збиток збільшився до 12,5 млрд. грн.,
зменшення розміру пені спричиняє
позивачу додаткові збитки.

Посилаючись на певну судову практику
скаржник стверджує, що оскаржуване
рішення в частині зменшення суми
неустойки не відповідає принципам
розумності та справедливості
судочинства.

Позивач просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області в частині відмови у стягненні
пені в сумі 90 098, 67 грн., задовольнити
позов повністю.

Відповідач проти доводів апеляційної
скарги заперечує, вважає оскаржуване
рішення господарського суду законним,
просить залишити його без змін,
апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що між
позивачем (продавець) і відповідачем
(покупець), укладений договір №13/3330-БО-3
купівлі -продажу природного газу від 28
грудня 2012 року ( далі -договір).

Відповідно до п.1.1 договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно
УКТЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію ст.10 ЗУ "Про засади функціонування
ринку природного газу", а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що газ,
який продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Продавець передає покупцеві з 01 січня
2013 по 31 грудня 2013 газ обсягом до 4554,145
тис. куб.м. (п.2.1 договору).

Цей договір набуває чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, і діє в
частині реалізації газу до 31 грудня 2013,
а в частині проведення розрахунків - до
їх повного здійснення (п.11.1 договору).

На виконання умов договору, позивачем
передано відповідачу з січня по
березень 2013 року природний газ в обсязі
3 640,838 тис.м3 на загальну суму 16866907,36 грн.,
що підтверджується актами передачі -
приймання природного газу (а.с.15-26).

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за
газ здійснюється покупцем виключного
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

В порушення умов договору, відповідач
не своєчасно та не у повному обсязі
розрахувався за поставлений природний
газ, що підтверджується матеріалами
справи. Відповідач сплачував вартість
отриманого газу несвоєчасно та не у
повному обсязі, у зв'язку з чим в нього
утворилась заборгованість перед
позивачем у розмірі 3255307,36 грн. Сума
основного боргу визнається
відповідачем у повному обсязі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 265 Господарського кодексу
України та статтею 655 Цивільного
кодексу України передбачено, що за
договором купівлі -продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно статей 525, 526, 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Оскільки матеріалами справи
підтверджено наявність у відповідача
перед позивачем заборгованості у
розмірі 3 255 307, 36 грн., то позовні вимоги
в цій частині задоволені господарським
судом правомірно.

Відповідно до п.7.2 договору у разі
невиконання покупцем пункту 6.1 умов
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного Банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 договору встановлено, що
строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків, річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 (п'ять)
років.

За несвоєчасну оплату поставленого
природного газу позивач нарахував та
просив стягнути з відповідача пеню у
сумі 190 098, 67 грн. за загальний період з 11
лютого 2013 року по 28 вересня 2014 року.

Відповідач звернувся до
господарського суду з заявою про
зменшення розміру неустойки на
підставі п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України, яка
обґрунтована тим, що неналежне
виконання зобов'язань було вимушеним,
оскільки підприємство в надходженні
грошових коштів залежить від оплат
населення, бюджету, інших суб'єктів
господарювання, іншої господарської
діяльності не здійснює і не має іншого
джерела доходів.

Вказана заява відповідача була
задоволена, розмір пені, що підлягав
стягненню зменшено - з 190 098, 67 грн. до 100
000 грн., тобто на 52, 6%.

Судова колегія погоджується з рішенням
суду в цій частині з наступних підстав.

Статтями 193, 199 Господарського кодексу
України, ч.1 ст.216 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим кодексом та іншими
законодавствами. До відносин щодо
забезпечення виконання зобов'язань
учасників господарських відносин
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України. Такі
заходи відповідальності передбачено
ч.1 ст.216 та ч.1 ст.546 Цивільного кодексу
України.

Згідно зі ст.ст.230, 231 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку відповідач
зобов'язаний сплатити за невиконання
чи неналежне виконання господарського
зобов'язання. Якщо розмір штрафних
санкцій не визначено, санкції
застосовуються у розмірі,
передбаченому договором.

За змістом ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У разі, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір стягуваних санкцій (ч.1
ст.233 Господарського кодексу України).

Відповідне правило міститься в ч.3 ст.551
Цивільного кодексу України, згідно
якої розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Така ж норма
закріплена в п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України.

Зі звіту про фінансовий стан
Комунального підприємства
"Новомосковськтеплоенерго" станом на 31
березня 2014 року збиток підприємства
складає 4 063 740, 21 грн., невідшкодування
державою різниці в штрафах становить 4
054 060, 21 грн., борги населення по
розрахункам за спожиту теплову енергію
становить 7 759, 9 тис. грн., бюджетних
установ 1 016, 3 тис. грн., інших 903, 8 тис.
грн. (а.с.58-64).

За таких обставин колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок
господарського суду про наявність
підстав для зменшення розміру пені на
52, 6%.

З огляду на викладене колегія суддів не
погоджується з доводами скаржника про
порушення судом приписів ст.233
Господарського кодексу України, ст.551
Цивільного кодексу України. Висновок
суду щодо наявності підстав для
зменшення розміру пені ґрунтується на
доказах, наявних в матеріалах справи
(а.с.5864). Господарським судом враховано
інтереси позивача, оскільки розмір
заявленої пені зменшено на 50%.

Відповідно до приписів ч.2 ст.101
Господарського процесуального кодексу
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Крім основного боргу та пені позивачем
заявлено до стягнення 3% річних в сумі 42
311, 09 грн. за період прострочки з 14
лютого 2013 року по 28 березня 2014 року та
інфляційні втрати в сумі 45 725, 03 грн. за
період прострочення з квітня 2013 року по
лютий 2014 року.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Дослідивши розрахунок інфляційних
втрат та 3% річних наданий позивачем
апеляційний господарський суд вважає,
що розрахунок позивача відповідає
чинному законодавству України, дійсним
обставинам справи, правильно враховує
періоди нарахувань, не містить
арифметичних помилок, враховує
положення листа Верховного Суду
України від 03 квітня 1997 року №62-97р.
"Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ", у зв'язку з чим
стягнення 3% річних і інфляційних втрат
у заявлених сумах вважається
правомірним.

З огляду на викладене, рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 16 липня 2014 року відповідає
діючому законодавству, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16 липня
2014 року у справі №904/3866/14 залишити без
змін.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ",
м. Київ залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку у двадцятиденний
строк до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя
О.В. Джихур

Суддя
О.М. Виноградник

Суддя
Н.В. Пархоменко

(Дата підписання постанови в повному
обсязі 22.08.14 р.)

З оригіналом згідно

Помічник судді
Д.В. Корх

22.08.14р.