м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9194/14 14.08.14
За позовом Публічного
акціонерного товариства "Коровай"
до Публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
про визнання договору
Суддя: Домнічева І.О.
від позивача: не з'явився
від відповідача: Канюк Я.Ю. - за дов.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
"Коровай" звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний банк "Укргазбанк" про
визнання договору іпотеки недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідно до п.9.10.23 Статуту ПАТ
«КОРОВАЙ», затвердженого Загальними
зборами ПАТ «КОРОВАЙ» (протокол №18 від
12 квітня 2011 року), до компетенції
Наглядової ради відноситься «подання
загальним зборам пропозиції про
вчинення значного правочину, якщо
ринкова вартість майна, робіт або
послуг, що є предметом значного
правочину, перевищує 25 відсотків
вартості активів за даними останньої
річної фінансової звітності
Товариства». Відповідно до балансу ПАТ
«КОРОВАЙ» за 2010 рік 25% відсотків
вартості активів за даними останньої
річної фінансової звітності
Товариства складають 57 438025,00 грн., що
підтверджується витягом з бюлетеню
цінних паперів України №31 від 18 лютого
2011 року? в той час як кредитна лінія
надана TOB «Лотуре-Агро» у розмірі 75
000000,00 грн., значно перевищує 25 % вартості
активів підприємства ПАТ «КОРОВАЙ».
В свою чергу ні яких жодних погоджень
або рішень, стосовно укладання іпотек
ТОВ «Лотуре-Агро» у розмірі 75 000000,00 грн.
кредитної лінії на акціонерних
зібраннях товариства не надавалося.
Жодних протоколів діючої наглядової
від 12 квітня 2011 не існує.
Тобто, на момент укладання
вищенаведених договорів іпотеки
підписант з боку ПАТ «Коровай» не мав
необхідних повноважень та перевищив
надані йому повноваження. А згідно з ч.1.
ст.215 ЦК України недодержання сторонами
або стороною в момент вчинення
правочину вимог, встановлених ч.1-3,5,6
ст.203, як правило має наслідком визнання
правочину недійсним.
03.06.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано заперечення на
позовну заяву в яких просить
застосувати строки позовної давності
та відмовити у задоволенні позовних
Ухвалою від 16.05.2014 р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 03.06.2014 р.
Ухвалою від 03.06.2014 р. розгляд
справи відкладено на 17.06.2014 р.
Ухвалою від 17.06.2014 р. розгляд
справи відкладено на 08.07.2014 р.
Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
08.07.2014 р. у зв'язку з перебуванням судді
Домнічевої І.О. у відпустці, справу
передано для розгляду судді Літвіновій
Ухвалою від 08.07.14р. суддя Літвінова М.Є.
прийняла справу до свого провадження
та призначила до розгляду на 14.08.14р.
Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
05.08.2014р. в зв'язку з виходом судді
Домнічевої І.О. з лікарняного та з метою
дотримання процесуальних строків, було
вирішено передати дану справу для
розгляду судді Домнічевій І.О.
В судовому засіданні 14.08.14 р.
представник позивача позовні вимоги
Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив у повному
В судовому засіданні 14.08.14 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2011 року між Публічним
акціонерним товариством акціонерний
банк «Укргазбанк» (далі - Відповідач,
іпотекодержатель) та Відкритим
акціонерним товариством «Коровай»
(далі - позивач, іпотекодавець) укладено
договір №6/2011 з урахуванням додаткових
угод №1 від 28 березня 2012 року та
додаткової угоди №2 від 22 лютого 2013
року (далі кредитний договір).

Відповідно до п.1.1. договору, цей
договір забезпечує усі вимоги
іпотекодержателя, які випливають з
кредитного договору № 6/2011 від 26.04.2011р.
(а також договорів про внесення змін до
нього) надалі - кредитний договір,
укладеного між іпотекодержателем та
ТОВ «Лотуре-Агро» надалі - позичальник,
згідно з якого позичальник
зобов'язаний у порядку та на умовах,
викладених у кредитному договорі не
пізніше 25.04.13р. повернути кредит у
розмірі 75 000 000,00 грн. сплатити
проценти за користування кредитними
коштами у межах строку кредитування,
виходячи з 18,0% річних, сплатити
проценти за користування кредитними
коштами, що не повернуті у термін,
передбачені кредитним договором
(прострочена заборгованість), виходячи
з 23,0% річних, при настанні умов,
передбачених п.3,9 кредитного договору
сплатити проценти за користування
кредитними коштами у межах строку
кредитування у розмірі 21,0% річних,
комісії, а також штрафу та пені у
розмірі і випадках, передбачених
кредитним та цим договорами,
відшкодувати іпотекодержателю всі
збитки, понесені ним внаслідок
невиконання позичальником умов
кредитного договору у розмірі і
випадках , передбачених кредитним
договором.

Предметом іпотеки є: нерухоме
майно - нежитлові приміщення загальною
площею 5 147,8, що знаходяться за адресою:
Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Ілліча,
будинок 2 та належить іпотекодавцю на
підставі наказу №51 від 27.01.І995р.
Регіонального відділення Фонду
Державного майна України «Про
перетворення Луганського виробничого
об'єднання хлібопікарної
промисловості у відкрите акціонерне
товариство»; акт прийому - передачі АВК
№ 921130 від 31.08.1999 року державного майна,
що передається у власність відкритого
акціонерного товариства «Коровай». (п.
2.1. договору).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
позивач зазначає, що відповідно до
п.9.10.23 Статуту ПАТ «КОРОВАЙ»,
затвердженого Загальними зборами ПАТ
«КОРОВАЙ» (протокол №18 від 12 квітня 2011
року), до компетенції Наглядової ради
відноситься «подання загальним зборам
пропозиції про вчинення значного
правочину, якщо ринкова вартість майна,
робіт або послуг, що є предметом
значного правочину, перевищує 25
відсотків вартості активів за даними
останньої річної фінансової звітності
Товариства». Відповідно до балансу ПАТ
«КОРОВАЙ» за 2010 рік 25% відсотків
вартості активів за даними останньої
річної фінансової звітності
Товариства складають 57 438025,00 грн., що
підтверджується витягом з бюлетеню
цінних паперів України №31 від 18 лютого
2011 року, в той час як кредитна лінія
надана TOB «Лотуре-Агро» у розмірі 75
000000,00 грн., значно перевищує 25 % вартості
активів підприємства ПАТ «КОРОВАЙ».

В свою чергу ніяких жодних погоджень
або рішень, стосовно укладання іпотек
під

ТОВ «Лотуре-Агро» у розмірі 75 000000,00 грн.
кредитної лінії на акціонерних
зібраннях товариства не надавалося.
Жодних протоколів діючої наглядової
ради від 12.04.11р. не існує.

Тобто, на момент укладання
вищенаведених договорів іпотеки
підписант з боку ПАТ «Коровай» не мав
необхідних повноважень та перевищив
надані йому повноваження. А згідно з ч.1.
ст.215 ЦК України недодержання сторонами
або стороною в момент вчинення
правочину вимог, встановлених ч.1-3,5,6
ст.203, як правило має наслідком визнання
правочину недійсним.

Позивач не отримував кредит від
Відповідача, не надавав згоди на
заставу (іпотеку) рухомого та
нерухомого майна Товариства. Крім того,
заборона відчуження (арешт)
накладається в момент посвідчення
договору іпотеки, котрий Позивач
вважає недійсним у зв'язку з дефектами
волі та дефектами суб'єктного складу, а
отже не було підстав для накладення
заборони на рухоме та нерухоме майно ,
тому згідно статуту, ст. ст. 203, 215 ЦК
України є підставою недійсності
правочину.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.
7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1
ст. 638 Цивільного кодексу України).
Аналогічні положення містяться і в
статті 180 Господарського кодексу
України.

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, які
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Тож, господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою. Таким чином,
печатка засвідчує повноваження особи,
яка підписує правочин на вчинення цієї
дії.

Відповідно до ст.241 ЦК України правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Як встановлено судом, повноваження
органів Товариства здійснено за
статутом затвердженим рішенням
загальних зборів акціонерів (Протокол
№ 13 від 23.11.2005р.) (надалі - Статут).
Державну реєстрацію змін до установчих
документів проведено 29.11.2005р. Зміни до
Статуту затверджені рішенням
загальних зборів акціонерів (Протокол
№ 15 від 19.03.2008р.). Державну реєстрацію
змін до установчих документів
проведено 27.03.2008р. Зміни до Статуту
затверджені рішенням загальних зборів
акціонерів (Протокол № 17 від 11.06.2010р.).
Для укладення оспорюваного договору
Позивачем надано установчі документи,
державну реєстрацію змін до яких
проведено 17.06.2010р.

Згідно п. 10.1. Статуту управління
Товариством здійснюють його органи:
загальні збори акціонерів, наглядова
рада, правління, ревізійна комісія,
загальні збори є вищим органом
управління Товариства. Загальні збори
мають право приймати рішення з усіх
питань діяльності Товариства,
віднесених Статутом Товариства до
компетенції загальних зборів.( п.
11.1.Статуту)

П. 12.2. Статуту передбачає, що до
компетенції наглядової ради належить,
зокрема, надання згоди на укладення,
зміни чи припинення значних договорів
(угод) Товариства про надання в заставу
нерухомості, що по кожній угоді окремо
перевищує 200 000 гривень, транспортних та
інших основних засобів на суму, що по
кожній угоді окремо перевищує 50 000
гривень.

Як передбачено п. 11.2.2., 11.3. Статуту до
виключної компетенції загальних
зборів акціонерів відноситься обрання
та відкликання членів наглядової ради
також до компетенції загальних зборів
акціонерів відноситься затвердження
положення про наглядову раду.

Пунктом 13.1. Статуту передбачено, що
колегіальним виконавчим органом
управління Товариства є правління. В
свою чергу до компетенції наглядової
ради належить затвердження положення
про правління. Правління утворюється
(обирається) рішенням загальних
зборів.( п. 13.2. Статуту)

Згідно п. 13.12. Статуту до компетенції
правління належить, зокрема надання
попередньої згоди на укладання, зміни
чи припинення договорів (угод) щодо
відчуження, надання в заставу
нерухомості на суми, що по кожній угоді
окремо не перевищує 2 00 000 грн.
транспортних та інших основних засобів
на суму, що по кожній угоді окремо не
перевищує 50 000 гривень (п. 13.2.8. Статуту).

Для можливості укладення спірної угоди
Позивачем було надано копію протоколу
засідання правління Позивача № 80 від
21.12.2010р., відповідно до якого оформлено
рішення:

1) виступити майновим поручителем
по кредитним зобов'язанням TOB
«Лотуре-Агро» перед АБ «Укргазбанк»;

2) звернутися до наглядової ради
Позивача поручителя надати згоду в
якості забезпечення зобов'язань TOB
«Лотуре-Агро» та надати в заставу
другої черги рухоме та нерухоме майно.

Матервали справи містять протокол № 75
від 22.12.2010 засідання наглядової ради
Позивача, відповідно до якого було
погоджено наглядовою радою питання
виступити майновим поручителем по
кредитним зобов'язанням TOB
«Лотуре-Агро» перед АБ «Укргазбанк», а
також надані відповідні повноваження
заступнику голови правління від імені
Позивача підписати всі необхідні угоди
з Відповідачем.

Слід звернути увагу, що відповідно до
п.2.2 договору застави предмет іпотеки
оцінено сторонами в 6 452 700,00 грн. без ПДВ,
а відповідно до балансу ПАТ «Коровай»
за 2010 рік. 25% вартості активів за даними
останньої річної фінансової звітності
Позивача складає 574 38 025,00 грн., з огляду
на що можна робити висновок, що
заставна вартість предмету іпотеки за
укладеним договором становить лише 11,2%
від вартості активів на дату укладення
спірного договору.

У відповідності до Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 (далі-Постанова) надано
роз'яснення, що у силу припису статті 204
ЦК України правомірність правочину
презюмується. Отже, обов'язок доведення
наявності обставин, з якими закон
пов'язує визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається па позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом
(п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»).

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Враховуючи те, що позивач не довів
наявність підстав для визнання
оспорюваних договорів недійсними
відповідно до ст. 33 ГПК України, ст. ст.
203, 215 ЦК України, позов задоволенню не
підлягає.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 18.08.14 р.

Суддя
Домнічева І.О.