ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2014 року
Справа № 904/2247/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Джихур О.В.
(доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Лисенко О.М.

секретар судового засідання:
Ситниковій М.Ю.

за участю представників сторін:

від відповідача: Іщенко В.Г.
представник, довіреність № 2/2014 від
27.12.13;

від позивача: Шкляров А.М. представник,
довіреність б/н від 12.03.14

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІАЛОГ", м.
Дніпропетровськ

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27 травня
2014 року у справі № 904/2247/14

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІАЛОГ", м.
Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства
"Науково-виробниче об'єднання
"СОЗИДАТЕЛЬ", м. Дніпропетровськ

про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 27 травня
2014 року (суддя Колісник І.І.) відмовлено
у задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДІАЛОГ", м.
Дніпропетровськ до Приватного
акціонерного товариства
"Науково-виробниче об'єднання
"СОЗИДАТЕЛЬ", м. Дніпропетровськ про
визнання договору про сумісну
діяльність під час будівництва
адміністративно -житлового комплексу
за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, в районі будинку
№40 від 14 серпня 2007 року №1С недійсним.

Відмовляючи в позові, господарський
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для визнання договору
недійсним, оскільки невчинення
сторонами будь -яких дій на виконання
спірного договору не означає його
фіктивності з подальшим визнанням його
недійсним. Крім того, позовні вимоги
стосуються визнання недійсним
договору № 1С від 14 серпня 2007 року, у той
час 21 грудня 2007 року cторонами укладено
договір про затвердження нової
редакції договору №1С у зв'язку з чим
редакція цього договору від 14 серпня 2007
року припинила свою дію.

Не погодившись з вказаним рішенням,
позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДІАЛОГ" його
оскаржує на предмет невідповідності
нормам матеріального права та
неповного з'ясування обставин справи.

Посилаючись на пункти оскаржуваного
договору скаржник стверджує, що даний
договір укладався сторонами без
створення правових наслідків, вказане
підтверджується наступним: сторони не
створили два венчурні фонди, як вимагає
договір; облігації при розміщенні не
були реалізовані двом венчурним
фондам, які повинні були створені
сторонами; сторонами не було здійснено
дій щодо фінансування свого венчурного
фонду на суму рівну номінальній
вартості облігацій, що викуповуються;
сторонами не було здійснено жодних дій
щодо фінансування видатків спільної
інвестиційної діяльності у
співвідношенні 60 % на 40 %; сторонами не
було здійснено дій по створенню
дирекції про спільну діяльність для
досягнення кінцевої мети даного
договору; будівництво згідно даного
договору не здійснювалось, а тому
введення в експлуатацію об'єкту
нерухомості до 01 січня 2011 року не
відбулось.

Позивач зазначає, що сторони не
здійснили жодних дій в рамках даного
договору щодо реалізації його
положень, направлених на спільну
діяльність щодо будівництва об'єкта
нерухомості. Крім того, відсутність дій
сторін по виконанню умов договору
додатково підтверджує факт
відсутності у них наміру щодо
створення правових наслідків, які
обумовлюються даним договором
-здійсненню сумісної інвестиційної
діяльності по будівництву
адміністративно -житлового комплексу.

Зазначає, що оскільки відповідач не
надав господарському суду докази
відсутності у нього умислу на
укладання фіктивного договору, то це є
додатковим аргументом відсутності у
сторін умислу на укладання реального, а
не фіктивного договору.

Посилаючись на положення постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2014 року №11 "Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
скаржник стверджує, що встановлення
при розгляді справи мети укладання
договору не є обов'язковою та не
вимагається, а відповідно не може бути
підставою у відмові у позові.

Вважає, що поки судом оскаржуваний
договір не буде визнаний недійсним,
позивач має право вимагати з
відповідача стягнення коштів
відповідно до умов договору № 1С від 14
серпня 2007 року, не зважаючи на те, що
вказаний договір, на його думку, є
фіктивним.

Скаржник наголошує на тому, що судом
першої інстанції не був належним чином
встановлений та доведений факт
фіктивності договору про сумісну
діяльність під час будівництва
житлового комплексу, адже виходячи з
положень оскаржуваного договору
сторонами не було вчинено тих дій, які
вони повинні були вчинити згідно
договору задля досягнення мети
спільної інвестиційної діяльності, та
не мали наміру створення правових
наслідків, що порушує вимоги ч.5 ст.203
Цивільного кодексу України, це в свою
чергу свідчить про наявність умислу
при укладанні фіктивного правочину, а
відтак, відповідно до вимог ст.215
вказаного Кодексу, є підставою для
визнання його недійсним.

Скаржник просить суд скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 27 травня 2014 року, прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІАЛОГ" в повному
обсязі.

Відповідач доводи апеляційної скарги
заперечує, вважає рішення
господарського суду від 27 травня 2014
року законним, просить залишити його
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 14 серпня
2007 року між Акціонерним товариством
закритого типу "Науково-виробниче
об'єднання "Созидатель" (Приватним
акціонерним товариством
"Науково-виробниче об'єднання
"Созидатель") (відповідачем) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Діалог" (позивачем)
був укладений договір №1С про сумісну
діяльність під час будівництва
адміністративно-житлового комплексу
за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, в районі будинку
№40.

Додатковою угодою №1 від 21 грудня 2007
року сторонами погоджено нову редакцію
договору №1С від 14 серпня 2007 року про
сумісну діяльність під час будівництва
адміністративно-житлового комплексу
за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, в районі будинку
№40.

Пунктом 1.1. договору в новій редакції
від 21 грудня 2007 року сторони
зобов'язуються здійснювати сумісну
інвестиційну діяльність по
будівництву адміністративно
-житлового комплексу орієнтовною
загальною площею квартир 24 000 м2 та
вбудованих приміщень, розташованих на
перших поверхах - 1 300 м2 (далі - об'єкт) на
земельній ділянці за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, в районі будинку № 40,
загальною площею 1,1116 га, кадастровий
номер :03:231:0104, що належить
позивачу на підставі договору оренди
землі від 27 листопада 2006 року,
зареєстрованого в Державному реєстрі
земель11 грудня 2006 року за № 26.

В пункті 2.1 сторони визначили мету
вказаного договору -отримання прибутку
від придбання сторонами права
власності на всі площі об'єкта
пропорційно часткам сторін, а також від
їх продажу.

Відповідно до п.1.3. договору сторони
домовилися, що інвестування в об'єкт
здійснюється виключно через відкрите
(публічне) розміщення позивачем
цільових (безвідсоткових) облігацій,
виконання зобов'язань за якими
здійснюється площами об'єкту.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДІАЛОГ" прийняв на
себе зобов'язання усі 100% облігацій при
розміщенні реалізувати двом венчурним
фондам, створеним сторонами: один -
відповідачем і один - позивачем, у
кількості пропорційній часткам сторін,
венчурний фонд позивача - 60% і венчурний
фонд відповідача - 40% цільових
(безвідсоткових) облігацій (п.1.3.1, 1.3.2.
договору).

Пунктом 1.3.2. встановлено, що кожна із
сторін зобов'язується при покупці
даних облігацій та під час розміщення
профінансувати свій венчурний фонд на
суму, яка відповідає номінальній
вартості облігацій, що викуповуються.
Сторони самостійно і без узгодження
між собою обирають Компанію з
управління активами для створення
своїх венчурних фондів.

Організація емісії та розміщення
цільових (безвідсоткових) облігацій
здійснюється виключно за погодженням
сторін (пункт 1.5. договору).

Пункутом 5.2. оскаржуваного договору
сторони встановили передбачений у
пункті 1.1. договору поетапне виконання
сторонами інвестиційного проекту, у
наступні орієнтовні строки:

I етап -підготовка, погодження і
затвердження
архітектурно-планувального завдання
по об'єкту -до 01 вересня 2007 року;

II етап -проектування об'єкта і
отримання відповідних дозволів і
погоджень, емісія і розміщення у
венчурні фонди облігацій - до 01 лютого
2008 року;

III етап -будівництво і введення в
експлуатацію об'єкта - до 01 січня 2011
року.

Відповідно до положень п.7.2. цей договір
набуває чинності з моменту підписання
його представниками сторін та діє до
виконання сторонами зобов'язань у
повному обсязі. Одностороння відмова
від виконання зобов'язань за договором
не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач вважає договір про сумісну
діяльність під час будівництва
адміністративно -житлового комплексу
за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, в районі будинку
№40 від 14 серпня 2007 року №1С недійсним,
оскільки він уклдаений без наміру
створення правових наслідків у вигляді
здійснення сумісної інвестиційної
діяльності по будівництву
адміністративно -житлового комплексу.

При цьому, позивач стверджує, що
сторони не створили два венчурні фонди,
як передбачено договором, облігації
при розміщенні не були реалізовані цим
фондам, сторонами не здійснено дій щодо
фінансування свого венчурного фонду на
суму рівну номінальної вартості
облігацій, що викуповуються, сторонами
не здійснено жодних дій щодо
фінансування видатків спільної
інвестиційної діяльності у
співвідношенні 60% на 40% не здійснено дій
по створенню дирекції про спільну
діяльність для досягнення кінцевої
мети даного договору, будівництво
згідно даного договору не
здійснювалося.

Визнання договору недійсним є одним із
способів захисту, який застосовується
судом у випадках та порядку,
визначеному цивільним законодавством.

Згідно з ч.3 ст.215 Цивільного кодексу
України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до приписів ч.1 ст.234
Цивільного кодексу України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.

Отже, фіктивний правочин є недійсним
незалежно від мети його укладення,
оскільки сторони не мають на увазі
настання правових наслідків, що
породжуються відповідним правочином.

Саме лише не вчинення сторонами тих чи
інших дій на виконання правочину не
означає його фіктивності. Визнання
фіктивного правочину недійсним
потребує встановлення господарським
судом умислу його сторін (п.3.11
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року №11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними").

Втім позивачем не надано жодного
доказу на підтвердження наявності
умислу сторін оспорюваного договору на
його укладення без наміру настання
правових наслідків, передбачених ним.

Матеріали справи свідчать, що умови
договору позивачем виконувалися.

Так, у жовтні 2008 року позивач розмістив
облігації на майданчику Відкритого
акціонерного товариства "Фондова
біржа" Перспектива" шляхом продажу на
загальну суму 85 572 703, 45 грн. Тобто
позивач отримав 100% грошових коштів від
продажу облігацій, що встановлено
рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24 квітня
2014 року у справі №904/1212/14 (а.с.43-45), яке
залишено без змін постановами
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 11 червня 2014
року та Вищого господарського суду
України від 29 липня 2014 року (а.с.111-114).

Вказаними судовими рішеннями
встановлено, що венчурні фонди, яким
позивач зобов'язувався реалізувати всі
100% облігацій при розміщенні, сторонами
договору не створені, доказів
фінансування венчурних фондів на суму,
яка відповідає номінальній вартості
облігацій, що викупаються, не надано.

Позивач випустив облігації і
реалізував їх за 85 572 703, 45 грн. Придбати
відповідачу облігації на суму 34 229 081, 38
грн., щоб той також мав частку в будівлі,
не запропонував. Був збудований тільки
фундамент будівлі, після чого позивач
без згоди відповідача недобудову та
проектно -кошторисну документацію на
житловий комплекс 28 лютого 2011 року
придбав ОК "Мандриківська 127".

Таким чином, умови спірного договору
позивачем виконувалися, проте
неналежне виконання умов цього
договору не може свідчити про його
фіктивність.

Крім цього судова колегія погоджується
з висновком суду першої інстанції що
договір №1С від 14 серпня 2007 року діє в
новій редакції від 21 грудня 2007 року на
підставі додаткової угоди №1 (а.с.10).

На твердження скаржника, що відповідач
у процесі розгляду справи у
господарському суді Дніпропетровської
області не надав документального
підтвердження щодо відсутності у нього
умислу на укладання фіктивного
договору, судова колегія зазначає, що
саме позивач на підставі ст.33
Господарського процесуального кодексу
України повинен довести наявність
умислу у сторін на укладення
фіктивного договору.

З врахуванням викладеного, судова
колегія цілком погоджується з
висновками господарського суду в даній
справі, вважає рішення від 27 травня 2014
року законним, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27 травня
2014 року у справі № 904/2247/14 залишити без
змін.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДІАЛОГ", м.
Дніпропетровськ залишити без
задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку у двадцятиденний
строк до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя
О.В. Джихур

Суддя
О.М. Виноградник

Суддя
О.М. Лисенко

(Дата підписання постанови в повному
обсязі 18.08.14 р.)