КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2014 р. Справа№ 13/61

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Жук Г.А.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від ВДВС: не з'явився;

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Банк Київська Русь»

на ухвалу Господарського суду міста
Києва від 07.07.2014р.

у справі №13/61 (суддя - Цюкало Ю.В.)

за скаргою №2246/16 від 07.04.2014р. Публічного
акціонерного товариства «Банк
Київська Русь» на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві

за позовом Акціонерного банку
«Київська Русь»

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на

стороні відповідача: Приватне
підприємство «Валком»

про визнання дій неправомірними,
стягнення збитків

ВСТАНОВИВ:

Акціонерний банк «Київська Русь»
(надалі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі місті
Києва (надалі - відповідач) про визнання
дій відповідача з вилучення грошових
коштів, належних позивачу,
неправомірними; стягнення з
відповідача завданих збитків.

Постановою Господарського суду міста
Києва від 21.11.2006р. по справі №13/61
позовні вимоги Акціонерного банку
«Київська Русь» задоволено повністю,
визнано неправомірними дії Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва з вилучення грошових
коштів, належних Акціонерному банку
«Київська Русь»; стягнуто з Державного
бюджету України на користь
Акціонерного банку «Київська Русь»
711624,65грн. завданих збитків, 1700,00грн.
державного мита.

Справа №13/61 розглядалась у порядку,
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2007р. у
справі №13/61 апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі місті Києва
залишено без задоволення, а постанову
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006р. по справі №13/61 залишено без
змін.

14.06.2007р. на виконання постанови
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006р. по справі №13/61 видано
виконавчі документи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12.05.2010р. касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва на
постанову Господарського суду міста
Києва від 21.11.2006р. по справі №13/61 та
ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2007р. у
справі №13/61 задоволено частково,
ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2007р. у
справі №13/61 скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2011р. у
справі №13/61 апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва
задоволено; постанову Господарського
суду міста Києва від 21.11.2006р. по справі
№13/61 скасовано, прийнято нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог Акціонерного банку «Київська
Русь» відмовлено повністю.

15.07.2011р. судом одержано заяву (вих.
№9651/9/10-101 від 14.07.2011р.) від Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва про поворот виконання
судового рішення по справі №13/61, а саме,
заявник просить суд стягнути з
Акціонерного банку «Київська Русь» на
користь Державного бюджету України
суму коштів у розмірі 357003,59грн., яка
11.12.2007р. була стягнута на користь
Акціонерного банку «Київська Русь» на
підставі скасованої постанови
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006р. по справі №13/61.

Згідно розпорядження заступника
голови Господарського суду міста Києва
від 01.09.2011р. дану заяву передано для
розгляду судді Палію В.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.09.2011р. задоволено заяву
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва про
поворот виконання судового рішення та
здійснено поворот виконання постанови
Господарського суду міста Києва від
21.11.2006 у вказаній справі а саме стягнено
з Акціонерного банку «Київська Русь»
на користь Державного бюджету України
суму коштів у розмірі 357 003,59 грн.

12.04.2012р. старшим державним виконавцем
ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження ВП 32091610 з
примусового виконання ухвали
Господарського суду міста Києва №13/61
від 27.09.2011р.

09.04.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла скарга
(вих.№2246/16 від 07.04.2014р.) Публічного
акціонерного товариства «Банк
Київська Русь» на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві.

Заявник в своїй скарзі просив суд:
визнати неправомірними дії державного
виконавця ВДВС Подільського РУЮ у
місті Києві щодо винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 02.04.2014р.
ВП №32091610; скасувати постанову
державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у місті Києві про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 02.04.2014р.
ВП №32091610; зупинити стягнення на
підставі постанови державного
виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.
Києві 02.04.2014р. про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження.

У скарзі №2246/16 від 07.04.2014р. заявник
посилається на те, що винесена
постанова про арешт майна містить
неправильні відомості щодо особи
боржника, оскільки наразі ПАТ «Банк
«Київська Русь» є правонаступником АБ
«Київська Русь». Крім того, заявник
зазначає, що ВДВС Подільського
районного управління юстиції в місті
Києві не було направлено у
встановленому законом порядку копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження, внаслідок чого заявник
був позбавлений права самостійно
виконати рішення суду. Також, заявник
стверджує, що виконавець ВДВС, всупереч
пунктам 2, 5 ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження», безпідставно
арештував належне заявнику майно, не
перевіривши наявність чи відсутність у
останнього грошових коштів для
погашення суми заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.04.2014р. призначено розгляд
скарги (вих.№2246/16 від 07.04.2014р.)
Публічного акціонерного товариства
«Банк Київська Русь» на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві на 19.05.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.07.2014р. у справі №13/61 у
задоволенні скарги (вих.№2246/16 від
07.04.2014р.) Публічного акціонерного
товариства «Банк Київська Русь» на дії
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві - відмовлено.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою,
Публічне акціонерне товариство «Банк
Київська Русь» звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою (вх.№6253/14 від 29.07.2014р.), в якій
просило скасувати ухвалу суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким задовольнити скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
Київська Русь» на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві, визнати неправомірними дії
державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у місті Києві щодо
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 02.04.2014р. ВП №32091610.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
Публічного акціонерного товариства
«Банк Київська Русь» мотивовані
неповним з'ясуванням місцевим
господарським судом обставин, що
мають значення для справи, та
неправильним застосуванням норм
процесуального та матеріального права.

У доводах апеляційного оскарження
Публічне акціонерне товариство «Банк
Київська Русь» наполягав на тому, що
судом першої інстанції не взято до
уваги, що винесена постанова ВДВС про
арешт майна та оголошення заборони на
його відчуження від 02.04.2014р. містить
неправильні відомості щодо особи
боржника, адже на дату видачі
виконавчого листа та винесення
оскаржуваної постанови боржник мав
зовсім інше найменування у
відповідності до рішення загальних
зборів учасників від 27.04.2012р. та у
зв'язку з приведенням своєї діяльності
у відповідності до норм Закону України
«Про акціонерні товариства» АБ
«Київська Русь» змінив своє
найменування на ПАТ «Банк «Київська
Русь», тобто державним виконавцем
порушено норми ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження».

Крім того, скаржник посилався на те, що
ВДВС Подільського районного
управління юстиції в місті Києві,
всупереч ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження», не було
направлено у встановленому законом
порядку копію постанови про відкриття
виконавчого провадження, внаслідок
чого заявник був позбавлений права
самостійно виконати рішення суду,
оскільки у останнього відсутні були
відомості про вчинення виконавчих дій.
Водночас, скаржник посилається і на те,
що виконавець ВДВС, всупереч пунктам 2,
5 ст. 52 Закону України «Про виконавче
провадження», безпідставно арештував
належне заявнику майно, не перевіривши
наявність чи відсутність у останнього
грошових коштів для погашення суми
заборгованості, у результаті чого
останньому спричинено збитки.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Банк Київська Русь» передано на
розгляд судді Київського апеляційного
господарського суду Кропивній Л.В.

Розпорядженням В.о. Голови Київського
апеляційного господарського від
01.08.2014р. сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: головуючого судді Кропивної
Л.В., суддів: Жук Г.А., Пашкіної
С.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.08.2014р. у
справі №13/61 (головуючий суддя -
Кропивна Л.В. (доповідач), судді:
Жук Г.А., Пашкіна С.А.) апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Банк Київська Русь»
прийнято до провадження, а її судовий
розгляд призначено на 13.08.2014р.

У судове засідання 13.08.2014р.
представники ВДВС, позивача,
відповідача та третьої особи не
з'явились. Про причини неявки суд не
повідомили.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

Як вбачається з відмітки про відправку,
яка міститься на звороті останньої
сторінки оригіналу ухвали Київського
апеляційного господарського суду від
01.08.2014р., якою розгляд справи було
призначено на 13.08.2014р., копії вказаного
процесуального документу було
відправлено учасникам судового
процесу у даній справі - 04.08.2014р.

Таким чином, учасники судового процесу
про час та місце судового засідання
були повідомлені належним чином. Крім
того, вказана обставина
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення
вх.№09-33/27749 від 08.08.2014р., №09-33/27753 від
08.08.2014р., №09-33/27736 від 08.08.2014р.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до частини 2 статті 102
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна скарга на ухвалу
місцевого господарського суду
розглядається протягом п'ятнадцяти
днів з дня постановлення ухвали про
прийняття апеляційної скарги до
провадження.

Крім того, відповідно до частини 2 ст.
121-2 Господарського процесуального
кодексу України скарги на дії органів
Державної виконавчої служби
розглядаються господарським судом, про
час і місце якого повідомляються
ухвалою стягувач, боржник чи прокурор
та орган виконання судових рішень.
Неявка боржника, стягувача, прокурора
чи представника органу Державної
виконавчої служби в судове засідання
не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників учасників
судового процесу, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення учасників
судового процесу про дату, час та місце
судового засідання, разом з тим, явка
судом апеляційної інстанції
обов'язковою не визнавалася, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
до висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги по суті у судовому
засіданні 13.08.2014р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 26.12.2003р. «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» визначено, що
у справах за скаргами на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи інших посадових осіб
державної виконавчої служби предметом
судового розгляду можуть бути рішення,
дії або бездіяльність органів
державної виконавчої служби щодо
виконання рішень господарських судів.

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону
України «Про виконавче провадження»,
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про державну виконавчу службу», дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені до
вищестоящої посадової особи або до
суду у порядку, встановленому законом.

Право на таке оскарження може бути
реалізовано з дотриманням вимог статей
17, 25, 26, 27, 32, 35, 38, 39 та ін. Закону України
«Про виконавче провадження» та в
порядку, визначеному статтею 82 цього
Закону.

Отже, оскарженню підлягають дії
(бездіяльність) державного виконавця
оформлені відповідною постановою.

Як зазначалось вище, позивач,
скориставшись свої правом на
оскарження дій ВДВС звернувся до
Господарського суду міста Києва зі
скаргою (вих.№2246/16 від 07.04.2014р.) на дії
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві.

За оцінкою місцевого господарського
суду ВДВС не було порушено положення
Закону України «Про виконавче
провадження», а тому підстав для
задоволення скарги позивача немає.

В апеляційні скарзі, позивач зазначав,
що винесена постанова ВДВС про арешт
майна та оголошення заборони на його
відчуження від 02.04.2014р. містить
неправильні відомості щодо особи
боржника, адже на дату видачі
виконавчого листа та винесення
оскаржуваної постанови боржник мав
зовсім інше найменування у
відповідності до рішення загальних
зборів учасників від 27.04.2012р. та у
зв'язку з приведенням своєї діяльності
у відповідності до норм Закону України
«Про акціонерні товариства» АБ
«Київська Русь» змінив своє
найменування на ПАТ «Банк «Київська
Русь», тобто державним виконавцем
порушено норми ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження». Крім того,
скаржник посилався на те, що ВДВС
Подільського районного управління
юстиції в місті Києві, всупереч ст. 31
Закону України «Про виконавче
провадження», не було направлено у
встановленому законом порядку копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження, внаслідок чого заявник
був позбавлений права самостійно
виконати рішення суду, оскільки у
останнього відсутні були відомості про
вчинення виконавчих дій. Водночас,
скаржник посилається і на те, що
виконавець ВДВС, всупереч пунктам 2, 5
ст. 52 Закону України «Про виконавче
провадження», безпідставно арештував
належне заявнику майно, не перевіривши
наявність чи відсутність у останнього
грошових коштів для погашення суми
заборгованості, у результаті чого
останньому спричинено збитки.

Утім, колегія суддів не погоджується з
мотивами та доводами апеляційної
скарги та вважає їх необґрунтованими, з
огляду на таке.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно з п.5 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження», копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку; накладати
арешт на кошти та інші цінності
боржника, зокрема на кошти, які
перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей та здійснювати інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.
Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем (ст. 52 Закону
України "Про виконавче провадження").

Арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем,
зокрема шляхом винесення постанови про
арешт коштів боржника та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Так з матеріалів справи вбачається, що
постановою Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві від 12.04.2012р. відкрито виконавче
провадження №32091610 з виконання
виконавчого листа №13/61 від 27.09.2011р. (а.с.
75, т. 5).

13.04.2012р. рекомендованим листом №1009/1
Відділ державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві надіслав
сторонам виконавчого провадження
постанову про відкриття виконавчого
провадження (а.с.80, т. 5).

Таким чином, посилання апелянта про не
надіслання йому постанови про
відкриття виконавчого провадження
спростовуються матеріалами справи,
оскільки у відповідності норм чинного
законодавства вказаний лист було
направлено Відділом державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві на наступний робочий день після
відкриття виконавчого провадження.

Крім того, в матеріалах справи
міститься лист вих.№3457/16-7660 від 04.05.2012р.
(а.с. 81, т. 5) ПАТ «Банк «Київська Русь» до
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві, в якому Банк
зазначав, що ним було отримано
постанову ВДВС про відкриття
виконавчого провадження.

З огляду на викладене, твердження
апелянта про неналежне повідомлення
боржника про відкриття виконавчого
провадження є необгрунтованими, та
такими, що спростовуються наявними
матеріалами справи.

У подальшому, 27.09.2012р. державним
виконавцем надіслано запит до ДПІ у м.
Києві, УДАІ у м. Києві, БТІ у м. Києві
відносно отримання інформації про
майно боржника, зареєстровані
транспортні засоби, відкриті
розрахункові рахунки у банківських
установах (а.с. 76, т. 5).

В той же день, 27.09.2012р. державним
виконавцем направлено вимогу вих.№1009/1
голові правління АБ «Київська Русь»
Братко В.І. про надання відомостей про
майно, що належить на праві власності
АБ «Київська Русь» та відомості про
всі відкриті рахунки у фінансових
установах (а.с. 77, т. 5).

Мж тим, як вбачається з наявних
матеріалів справи, відповіді від АБ
«Київська Русь» не надходили.

Разом з тим, 28.09.2012р. від Державної
податкової служби України надійшла
відповідь щодо відкритих рахунків АБ
«Київська Русь».

З матеріалів справи слідує, що 27.09.2013р.
державним виконавцем направлено
повторно вимогу (а.с. 87, т. 5) про сплату
боргу, однак у вказаний строк боржником
виконавчий документ не виконано.

15.06.2013р. на запит ВДВС надійшла
відповідь УДАІ України у м. Києві, в
якій містилась інформація про те, що за
боржником зареєєстровані транспортні
засоби: автомобіль марки Hyundai,
автомобіль марки Chevrolet.

27.09.2013р. Відділом державної виконавчої
служби Подільського районного
управління юстиції у м. Києві була
направлена на адресу АК «Київська
Русь» вимога №731/1, у якій серед іншого,
державний виконавець повідомив
боржника, що у разі несплати ним боргу,
на майно боржника буде накладено арешт
та заборона на його відчуження.

18.10.2013р. державним виконавцем
направлено на адресу боржника повторно
вимогу про сплату боргу.

02.04.2014р. державним виконавцем винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження. Державний виконавець у
вказаній постанові зазначав, що борг у
семиденний строк з моменту винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження боржником не сплачений, у
звязку із чим накладається арешт на все
майно боржника в межах суми боргу. У
відповідності до вказаної постанови
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику в межах суми
звернення стягнення 357 003,59 грн.;
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить боржнику
в межах суми боргу.

02.04.2014р. постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження була надіслана АБ
«Київська Русь» листом від №478/1 від
02.04.2014р. (а.с.125, т. 5).

04.04.2014р. державним виконавцем
направлено платіжні вимоги до установ
банків, в яких відкриті рахунки
боржника.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для скасування
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 02.04.2014р., адже, остання була винесена
Відділом державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві у відповідності до
норм чинного законодавства. Посилання
апелянта є необґрунтованими є ще із тих
підстав, що згідно зі статтею 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, колегією суддів встановлено,
що виконавче провадження відкрито
12.04.2012р., а постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження винесена - 02.04.2014р. Отже,
у строк боржник не сплатив борг та
скаржник не довів тієї обставини, що
ним виконані вимоги органу ВДВС та
сплачені кошти добровільно.

Разом з тим, відповідно до ст.101 ГПК
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

За таких обставин, державним
виконавцем було винесено постанову про
накладення арешту на майно боржника
правомірно та з дотриманням Закону
України «Про виконавче провадження».

Водночас, колегія суддів погоджується
з висновком суду про відмову в
задоволенні скарги в частині зупинення
стягнення на підставі постанови
державного виконавця ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві від 02.04.2014
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, з огляду
на безпідставність таких вимог.

Посилання апелянта на порушення
державним виконавцем ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження»
при винесенні постанови ВДВС про арешт
майна та оголошення заборони на його
відчуження від 02.04.2014р. на внесенні до
неї неправильних відомостей щодо
найменування боржника, не являється
підставою для скасування постанови, з
наступних мотивів.

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
у разі вибуття однієї із сторін
державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

В питаннях звернення особи до суду із
заявою про заміну сторони визначає
встановлення обставин правонаступника
такої особи, що, в свою чергу,
кореспондує до ст. 25 Господарського
процесуального кодексу України, яка
виокремлює випадки процесуального
правонаступництва на будь-якій стадії
судового процесу.

З положень ст. 25 Господарського
процесуального кодексу України та ст. 8
Закону України «Про виконавче
провадження» по суті випливає, що
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу за наявності
підтвердження факту правонаступництва
відповідними доказами, обов'язок
доказування чого лежить на особі, яка
звертається до суду з відповідною
заявою, а саме: або на державному
виконавцеві або на стороні або на
заінтересованій не те стороні.

Таким чином, звернення державного
виконавця до суду із заявою про заміну
сторони її правонаступником не є його
обов'язком, та не є підставою для
визнання незаконною спірної постанови.

Разом з тим, жодна із заінтересованих
сторін виконавчого провадження не
зверталась до суду із заявою про заміну
сторони її правонаступником, з огляду
на що твердження скаржника є
безпідставними та необгрунтованими.

Судові витрати за розгляд апеляційних
скарг у зв'язку з відмовою в їх
задоволенні на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на апелянта
(позивача).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105, 106, 121-2
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
Київська Русь» на ухвалу
Господарського суду міста Києва від
07.07.2014р. у справі №13/61 за скаргою №2246/16
від 07.04.2014р. Публічного акціонерного
товариства «Банк Київська Русь» на дії
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві залишити без
задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста
Києва від 07.07.2014р. у справі №13/61 за
скаргою №2246/16 від 07.04.2014р. Публічного
акціонерного товариства «Банк
Київська Русь» на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві слід залишити - без змін.

3.Матеріали справи №13/61 повернути до
місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
Г.А. Жук

С.А. Пашкіна