ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р.
Справа № 914/2541/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

Скрипчук О.С.

суддів
Юрченка Я.О.

розглянувши апеляційні скарги
товариства з обмеженою
відповідальністю «Моршинський
санаторій «Пролісок» для дітей з
батьками» м.Моршин Львівської області

ПАТ
лікувально - оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» м. Київ

на рішення
господарського суду Львівської
області від 07.08.2013 р.

у справі №914/2541/13

за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Санаторій для дітей
з батьками «Пролісок» м.Моршин
Львівської області

до відповідача 1
ПАТ лікувально - оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» м. Київ

до відповідача 2
товариства з обмеженою
відповідальністю «Моршинський
санаторій «Пролісок» для дітей з
батьками» м.Моршин Львівської області

за участю у справі на стороні позивача
прокуратури міста Львова

про
визнання договору оренди недійсним

за участю представників сторін від:

прокуратури: Куцик В.В. - посвідчення
011165 від 24.10.2012р.;

позивача: Бабкевич П.П. - за довіреністю
б/н від 15.07.2013р.;

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: Швець І.Є. - директор.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 07.08.2013 р. (суддя
М.М.Петрашко) позов задоволено
повністю: визнано недійсним договір
оренди від 16.05.2013 р. №4600123/2013-36 укладений
між приватним акціонерним товариством
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Моршинський санаторій «Пролісок» для
дітей з батьками.

Рішення суду мотивоване тим, що
правовстановлюючі документи, які б
підтверджували право власності або
інші майнові права у відповідача-1
відсутні. А тому, останній не мав права
передавати майно, зазначене в акті
приймання-передачі від 05.06.2013 р. в
оренду відповідачеві-2. Крім цього,
судом враховано, що під час провадження
у даній справі, на розгляді
господарського суду Львівської
області перебував спір про визнання
права власності за відповідачем-1 на
об'єкти нерухомого майна, зазначені в
п.1.1 вказаного договору оренди, що
виключає правомірність укладеного
договору.

Відповідачем-1 подано апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду, винести ухвалу про
припинення провадження у справі та
скасувати ухвалу про залучення
прокуратури міста Львова до участі у
справі. В своїй апеляційній скарзі
скаржник посилається на те, що
лікувально-діагностичний корпус не
передавався в оренду відповідачу-2, а на
решту об'єктів нерухомості у позивача
не має правовстановлюючих документів,
а тому, між позивачем та відповідачем-1
немає неврегульованих питань, тобто
предмет спору відсутній. Крім цього,
зазначає скаржник, в провадженні
місцевого господарського суду
знаходиться справа №5015/2805/12, предметом
якої є саме визнання права власності на
майно, передане в оренду. А тому, на
думку, відповідача-1, посилання суду на
те, що відповідач -1 не є власником
майна, а тому не мав права передавати
його в оренду, є недоведеними у зв'язку
з відсутністю рішення суду у справі
№5015/2805/12. Крім цього, відповідач-1
зазначає, що прокуратурою
необґрунтована необхідність участі у
даній справі.

Відповідачем-2 подано апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
припинити провадження у справі. Свою
апеляційну скаргу апелянт обґрунтовує
тим, що згідно роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 12.03.99 р.
№02-5/111 із змінами та доповненнями від
2000 р., 2001 р., 2002 р., роз'ясненнями Вищого
господарського суду України від 26.04.2002
р. №04-5/401 встановлено, що суд, залучаючи
до справи прокурора повинен керуватися
ст.2 ГПК України, а прокурор,
звертаючись до господарського суду в
інтересах держави з заявою про
визнання договору недійсним, зазначає
у ній позивачем державний орган або
установу, організацію, уповноважені
здійснювати відповідні функції
держави у спірних правовідносинах.
Натомість, суд першої інстанції
ухвалою від 07.08.2013 р. прокуратуру
залучив без такого обґрунтування. Крім
цього, скаржник стверджує, що оскільки
адміністративний корпус не був
переданий в оренду, відсутній предмет
спору згідно ст.80 ГПК України.

Позивачем подано відзиви на апеляційні
скарги, в яких просить рішення
місцевого суду залишити без змін, а
апеляційні скарги без задоволення.
Свої заперечення позивач обґрунтовує
тим, що згідно ст.761 ЦК України право
передання майна у найм має власник речі
або особа, якій належать майнові права.
Натомість відповідачем-1 не подано суду
доказів того, що майно, передане в
оренду, належить йому на праві
власності. Крім цього, позивач
зазначає, що суду першої інстанції
надано докази того, що майно, яке
знаходиться в санаторному корпусі у
складі спального корпусу,
лікувально-діагностичного корпусу та
харчоблоку є власністю позивача. Крім
цього, позивачу також належить на праві
приватної власності нежитлова будівля
човнярської станції з кафе-баром.
Позивач також вказує, що земельна
ділянка, на якій знаходиться
санаторний корпус у складі спального
корпусу, лікувально-діагностичного
корпусу та харчоблоку, Моршинською
міською радою надана в користування
ТОВ «Санаторій для дітей з батьками
«Пролісок», а земельна ділянка, на якій
знаходиться адміністративний корпус, є
власністю позивача.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 17.10.2013 р. (у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Матущак О.І., судді Скрипчук О.С.,
Юрченко Я.О.) розгляд апеляційних скарг
відкладено до 28.11.2013 р.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
27.11.2013 р. у зв'язку із зайнятістю судді
Юрченка Я.О. у іншому судовому
засіданні у склад колегії суддів для
розгляду справи № 914/2541/13 введено
замість судді Юрченка Я.О. - суддю
Дубник О.П.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 28.11.2013 р.
зупинено провадження у справі №914/2541/13
до набрання законної сили рішення
господарського суду Львівської
області у справі №5015/2805/12.

У зв'язку з усуненням підстав, що
зумовили зупинення провадження у
справі, а саме: набранням чинності
рішення господарського суду
Львівської області у справі №5015/2805/12,
ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 р.
поновлено провадження у даній справі
та призначено справу до розгляду на
26.06.2014 р.

Ухвалами Львівського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014 р., 24.07.2014
р., 31.07.2014 р. розгляд справи відкладався
та розпорядженням в.о голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014р. у
зв'язку із відпусткою судді Дубник О.П.
у склад колегії суддів для розгляду
даної справи введено замість судді
Дубник О.П. - суддю Юрченка Я.О.

У судовому засіданні 07.08.2014 р.
прокурором та представниками позивача
та відповідача- 2 викладено доводи та
заперечення по суті апеляційних скарг.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційних скарг та пояснень щодо них,
колегія суддів апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають, з огляду на
наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом та перевірено судом апеляційної
інстанції,

16.05.2013 р. між приватним акціонерним
товариством лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» (орендодавець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Моршинський
санаторій «Пролісок» для дітей з
батьками» (орендар) укладено договір
оренди №4600123/2013-36 відповідно до умов
якого орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
(в оренду) основні засоби санаторію для
дітей з батьками «Пролісок» (надалі -
майно), розташовані за адресою:
Львівська область, м.Моршин,
вул..Проліскова, 10, а саме: санаторного
корпусу у складі спального корпусу,
лікувально-діагностичного корпусу та
харчблоку (інвентарний №01-02);
адміністративного корпусу
(інвентарний №05); будівлі човнової
станції (інвентарний №07); споруди
збірного дерев'яного будинку
(інвентарний №04); скульптури
«Материнство» (інвентарний №014);
будинку 3х3 (інвентарний №016); доріг
благоустроєних (інвентарний №017);
зовнішніх мереж теплопостачання, зон
відпочинку, під'їзної дороги 65 м/п. для
використання з метою організації
роботи санаторію для дітей з батьками
«Пролісок». Майно на момент передачі в
оренду придатне для використання у
відповідності з метою оренди і
знаходиться на балансі орендодавця.

Відповідно до п.п.1.2., 2.1, 2.4 договору,
майно належить орендодавцю на підставі
акту приймання-передачі майна
територіальних санаторно-курортних
закладів профспілок, санаторіїв,
будинків відпочинку, пансіонатів тощо
від 24.01.1992р., статуту ПрАТ
«Укрпрофоздоровниця».

Орендар вступає в строкове платне
користування майном у термін, вказаний
у цьому договорі, але не раніше дати
підписання акту приймання-передачі
майна, який є невід'ємною частиною
цього договору.

Зменшення чи збільшення переліку
об'єктів, переданих в оренду (порівняно
із п.1.1. даного договору) оформляється
укладеними у встановленому порядку
договорами про зміну цього договору,
які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до додаткового договору від
05.06.2013р. до вищезазначеного договору
оренди внесено зміни до п.1.1. договору
оренди, а саме: виключено
адміністративний корпус
(інвентаризаційний №05) з числа майна,
яке передається в оренду, оскільки
такий на праві приватної власності
належить позивачу.

Згідно акту приймання-передачі майна в
оренду до додаткового договору від
05.06.2013р. відповідач-1 передав в оренду
відповідачу-2 майно, в якому не
числиться адміністративний корпус
(інвентаризаційний №05), залишивши в
переліку інше майно зазначене в акті
приймання-передачі в оренду від 05.06.2013р
до договору оренди №4600123/2013-36 від
16.05.2013р.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів
справи, під час розгляду даної справи в
суді першої інстанції, в провадженні
господарського суду Львівської
області розглядалася справа №5015/2805/12
за позовом Стрийського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Фонду державного майна України до
відповідачів: товариства з обмеженою
відповідальністю «Санаторій для дітей
з батьками «Пролісок»; приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця»; виконавчого
комітету Моршинської міської ради;
виконавчого комітету Стрийської
міської ради; за участю третіх осіб:
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Стрийське міжрайонне
бюро технічної інвентаризації»;
федерації професійних спілок України
про визнання незаконними актів органу
місцевого самоврядування, визнання
недійсними свідоцтв про право
власності, скасування державної
реєстрації права власності,
витребування із незаконного володіння
нерухомого майна, визнання права
власності. За зустрічним позовом
приватного акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» до відповідачів:
Фонду державного майна України;
товариства з обмеженою
відповідальністю «Санаторій для дітей
з батьками «Пролісок»; виконавчого
комітету Моршинської міської ради; за
участю третіх осіб: комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Стрийське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації»; федерації
професійних спілок України про
визнання незаконними і скасування
рішень виконавчого комітету
Моршинської міської ради, визнання
недійсними свідоцтв про право
власності, скасування державної
реєстрації права власності, визнання
права власності, витребування майна з
чужого незаконного володіння.

При прийнятті постанови судова колегія
виходила з наступного.

Згідно ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Наявними матеріалами справи
підтверджується, що предметом спору у
справі №5015/2805/12 є визнання права
власності на об'єкти нерухомого майна,
яке є предметом договору оренди
№4600123/2013-36 від 16.05.2013р. укладеного між
відповідачем-1 та відповідачем-2 у даній
справі. Таким чином, станом на момент
прийняття постанови у даній справі
набрало законної сили рішення суду у
іншій справі №5015/2805/12, згідно якого,
первісний позов задоволено частково.
Визнано право власності за державою в
особі Фонду державного майна України
на нерухоме майно: нежитлову будівлю -
санаторний корпус з ліжковим фондом 502
ліжка цілорічного використання, А-7, по
вул. Проліскова, 8 у м.Моршин Львівської
області. Витребувано із незаконного
володіння ТОВ «Санаторій для дітей з
батьками «Пролісок» та ПрАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» нерухоме майно:
нежитлову будівлю санаторний корпус з
ліжковим фондом 502 ліжка круглорічного
використання, А-7, по вул. Проліскова, 8 у
м.Моршин Львівської області.
Відмовлено у задоволенні решти
позовних вимог за первісним позовом. У
задоволенні зустрічного позову
відмовлено. Відмовляючи в задоволенні
первісного позову щодо визнання
недійсними актів органу місцевого
самоврядування, суд зазначив, що
первинним з оспорюваних рішень, яким
вперше вирішено оформити право
власності на будинок по вул.
Проліскова, 10 у м. Моршин Моршинському
санаторію «Пролісок», є рішення
виконавчого комітету Стрийської
міської ради народних депутатів від
24.10.1991р. № 506. Усі прийняті в подальшому
оскаржувані рішення органів місцевого
самоврядування стосувались
переоформлення цього права власності
на правонаступників Моршинського
санаторію та оформлення права
власності на будівлю, реконструйовану
з адміністративного корпусу на
лікувально-діагностичний корпус.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено з вказаних вище підстав,
оскільки ПрАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» не довела, що є
власником спірних приміщень.

А отже, передання відповідачем-1
відповідачу-2 санаторний корпус у
складі спального корпусу,
лікувально-діагностичного корпусу та
харчоблоку (інвентарний №01-02) було
неправомірним.

Що стосується іншого майна, переданого
в оренду відповідачем-1 відповідачу-2
згідно акту приймання-передачі,
необхідно зазначити наступне.

Передана в оренду будівля човнярської
станції (інвентарний №07) належить на
праві власності позивачу, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нежитлову будівлю, а саме:
будівля човнярської станції з
кафе-баром, за адресою: с.Баня
Лисовицька, вул.Проліскова, буд.3 (а.с.75,
т.1).

Щодо переданої в оренду споруди:
збірного дерев'яного будинку
(інвентарний №04) та будинку 3x3 м
(інвентарний №016), то таких об'єктів
станом на день розгляду справу немає в
наявності, що не заперечується
сторонами у справі.

Що стосується скульптури
«Материнство» (інвентарний №014), то
така знаходиться на земельній ділянці,
яка перебуває у власності позивача
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку площею 2
га, за адресою: вул. Проліскова, 10, м.
Моршин, виданого Моршинською міською
радою 04.08.2009 р. та знаходиться на
балансі позивача (балансова вартість
якої 28 361,70 грн.), що зокрема,
підтверджується довідкою від 06.08.2014 р.
№1-03/73а, виданою головним лікарем ТОВ
«Санаторій для дітей з батьками
«Пролісок».

Щодо переданих в оренду об'єктів:
дороги благоустроєні (інвентарний №017)
та зовнішні мережі теплопостачання,
зони відпочинку, під'їзна дорога 65 м/п,
то, такі об'єкти оренди є допоміжними
об'єктами позивача та використовуються
ним на підставі державного акту на
безстрокове право користування землею
площею 16,5 га, виданого виконавчим
комітетом Моршинської селищної Ради
народних депутатів 1993 р. та державним
актом на право власності на земельну
ділянку площею 2 га, за адресою: вул.
Проліскова, 10, м. Моршин, виданого
Моршинською міською радою 04.08.2009 р.

Суд апеляційної інстанції констатує
те, що місцевим господарським судом не
достатньо аргументовано рішення суду
при задоволенні позову. Однак,
недостатня вмотивованість судового
рішення не може бути підставою для його
зміни чи скасування в порядку ст.104 ГПК
України.

З огляду на те, що відповідачем-1 не було
надано належних та допустимих доказів
того, що він відповідно до ст. 761 ЦК
України є власником або уповноваженим
на укладання договору оренди
нерухомого майна, судова колегія
прийшла до висновку, що відповідач-1, як
орендодавець, не мав право укладати
оскаржуваний договір оренди, а тому
відповідно ст. 203, 215 ЦК України даний
договір правомірно визнаний судом
першої інстанції недійсним, як такий,
що вчинений особою, яка не має
необхідного обсягу цивільної
дієздатності.

Щодо тверджень скаржників про те, що
суд неправомірно залучив до участі у
справі прокуратуру, оскільки
прокурором не обґрунтовано
необхідність участі у даній справі,
необхідно зазначити таке.

Згідно ст.29 ГПК України (з останніми
змінами та доповненнями), прокурор може
вступити за своєю ініціативою у справу,
порушену за позовом інших осіб на
будь-якій стадії її розгляду для
представництва інтересів громадянина
або держави. Про свою участь у вже
порушеній справі прокурор повідомляє
господарський суд письмово, а в
судовому засіданні - також усно. Таким
чином, прокурор не залучається до
участі у справі судом, оскільки
ініціювання брати участь у справі на
будь-якій стадії процесу є
прерогативою прокурора, який сам
вирішує про доцільність вступу у
справу та повідомляє про це суд своїм
листом, що і мало місце у даній справі.

Відтак, посилання скаржників на
нечинні розяснення Вищого
арбітражного суду України та Вищого
господарського суду України є
необґрунтованими.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що рішення прийняте із дотриманням
норм чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для його зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 07.08.2013 р. у
справі

№ 914/2541/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному
порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

судді
Скрипчук О.С.

Юрченко Я.О.