ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2014 р. Справа № 909/870/13

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі: судді Фанди О.М., при
секретарі судового засідання Попович
Л.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Скорзонера",
юридична адреса: с. Поляниця,
Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області, 78593;
поштова адреса: вул. Військових
ветеранів, 6, м. Івано-Франківськ, 76019

до відповідача: Дочірнього
підприємства "Івано-Франківський
облавтодор" відкритого акціонерного
товариства Державної акціонерної
компанії "Автомобільні дороги України",
вул. Петрушевича,1, м. Івано-Франківськ,
76004

про стягнення збитків в сумі 1 715 356 грн.
80 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Госедло Роман Іванович -
представник, довіреність № 07/14 від
30.07.2014 року

від відповідача: Олійник Тарас
Володимирович - начальник юридичного
відділу, довіреність № 37/01-ю-2 від 08.08.14)

встановив: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Скорзонера"
звернулося до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Дочірнього підприємства
"Івано-Франківський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" про
стягнення збитків в сумі 1 715 356,80 грн.

Позовні вимоги мотивовано порушенням
відповідачем прийнятих на себе
зобов"язань згідно договору №0208-Г/А-11
від 02.08.11 та обгрунтовано приписами
статей 526, 610. 611, 612, 1050, 1049 Цивільного та
226 Господарського кодексів України.

16.07.14 за вх. № 11166/14 від 16.07.14 позивачем
подано заяву про збільшення позовних
вимог, яку ухвалою суду від 16.07.14
прийнято до розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача подав заяву за вх. №11237/14 від
14.08.14 про збільшення позовних вимог,
згідно якої просить суд стягнути з
відповідача 2 612 345, 46 грн. збитків.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

При цьому суд виходить з того, що
збільшення розміру позовних вимог не
порушує процесуальних прав
відповідача, тому вказана заява
прийнята судом до розгляду.

Таким чином, предметом спору є
стягнення з відповідача 2 612 345, 46 грн.
збитків.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві та
заявах про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача заперечив
позов, зазначивши, що позивачем невірно
обрано спосіб захисту.

Справа знаходиться на новому розгляді
відповідно до Постанови Вищого
господарського суду України від 13.05.2014
року.

Відповідно до ст. 11112 Господарського
процесуального кодексу України,
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції є обов"язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Постанова Вищого господарського суду
України від 13.05.2014 року містить
вказівку на не дослідження судами
попередніх інстанцій фактичного
знаходження переданої позивачем
відповідачу продукції та можливості
повернення її позивачу. Одночасно
Вищий господарський суд України
вказує на необхідність встановлення
дійсної вартості втраченої продукції
у випадку встановлення судом факту її
втрати або відсутності для розгляду
позовної вимоги про відшкодування
збитків.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку та постанови Вищого
господарського суду України від 13.05.14 у
даній справі, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
грунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
вислухавши представників сторін, суд
вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

02 серпня 2011 року між сторонами у справі
укладено договір позики №0208-Г/А-11.

За умовами даного договору позивач
зобов"язався надати відповідачу
дизельне паливо Л-0,20-40 в кількості до 180
тис. літрів для його власних потреб, а
відповідач, у свою чергу,- повернути
позивачу таку ж саму кількість
дизельного палива у строки, визначені
умовами цього договору ( п.1.1. Договору).

Згідно з п.2.1 даного договору
позичальник зобов"язався повернути
позику в строк до 15.12.2011.

Додатковими угодами №1 від 13.12.2011; №2
від 31.03.2012; №3 від 27.06.2012; №4 від 28.09.2012; №5
від 28.12.2012, сторони вносили зміни до п.2.1
Договору №0208-Г/А-11 від 02.08.2011р. щодо
продовження строку виконання
відповідачем зобов"язання повернути
позику.

Згідно з додатковою угодою №5 від
28.12.2012 строк повернення позики - до
31.03.2013.

На виконання договірних зобов"язань
позивач передав, а відповідач одержав
дизельне паливо Л-0,20-40 в кількості 178633
літра на загальну суму 1 715 356,80 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями накладних №238 від 02.08.2011;
№239 від 03.08.2011; №245 від 16.08.2011; №259 від
18.08.2011; 3260 від 22.08.2011; №262 від 23.08.2011; №318
від 30.09.2011.

Разом з тим, відповідно до цінової
довідки Івано-Франківської
торгово-промислової палати №В-257 від
14.08.14 середня дрібно-оптова вартість
однієї літри палива станом на 07.07.14
становить 14.62 грн. за 1 літр. Таким чином,
станом на 07.07.14 вартість одержаного
відповідачем палива становить 2 407
972,84грн.

В порушення прийнятих на себе
договірних зобов"язань, відповідач у
визначений додатковою угодою №5 від
28.12.2012 предмет позики позивачу не
повернув.

З метою досудового врегулювання спору,
02.04.13 позивачем на адресу відповідача
направлено претензію №02-юр-13 щодо
повернення позики, яка залишена
останнім без відповіді та задоволення.
Факт отримання відповідачем
зазначеної претензії підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
опису вкладення, фіскального чека та
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Доказів повернення позики
відповідачем суду не подано.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.
Наведена правова норма
кореспондується зі ст.174
Господарського кодексу України:
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Відповідно до вимог ст.629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковий
для виконання сторонами.

В контексті ст.9 Цивільного кодексу
України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Договором, в розумінні ст. 626 ЦК України
є домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Пунктом.1.1 Договору позики визначено,
що Позикодавець (Позивач)
зобов"язується надати Позичальнику
(Відповідачу) дизельне паливо Л-0,20-40 в
кількості до 180 тис. літрів для його
власних потреб, а Позичальник
зобов"язаний повернути Позикодавцеві
таку ж саму кількість дизельного
палива у строки, визначені умовами
даного договору.

Таким чином, предметом договору є
позика у вигляді товару, визначеного
родовими ознаками.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.3.5 Договору позики,
Позичальник зобов"язаний повернути
Позикодавцеві позику в тій самій
кількості, в якій вона була передана
Позичальнику, в строк, визначений п.2.1
даного Договору. Згідно з пунктом 2.1
Договору в редакції додаткової угоди
№5 від 28.12.12 строк повернення позики -
до 31.03.13.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки; відшкодування збитків та
моральної шкоди. Боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки ( ст. 623
ЦК України).

За змістом ст.22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Наведена правова норма
кореспондується зі ст.224
Господарського кодексу України, згідно
якої під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі (ст.226 Господарського кодексу
України).

За змістом ч.1 ст.225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (упущена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною.

В силу ч.1 ст.216 Господарського кодексу
України, учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського
кодексу України, у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків, штрафні
санкції, оперативно-господарській
санкції.

Для застосування такого виду
господарської санкції, як
відшкодування збитків, необхідна
наявність всіх елементів складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи);
шкідливого результату такої поведінки
- збитків, їх наявності та розміру;
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками; вини особи, яка
заподіяла збитки. У разі відсутності
хоча б одного з елементів
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не наступає.

Протиправною є поведінка, яка не
відповідає вимогам закону, тягне за
собою порушення (зменшення, обмеження)
майнових прав (благ) і законних
інтересів іншої особи.

З огляду на викладене, приймаючи до
уваги умови спірного договору, а також
не подання суду відповідачем доказів,
що підтверджують наявність у нього
необхідної кількості пального та
можливості його повернення позивачу,
суд констатує, що дії відповідача по
неповерненню позики є неправомірними
(протиправними). Таким чином, внаслідок
неправомірних дій відповідача
позивачем понесено втрати, що
становлять вартість наданого
відповідачу пального, на загальну суму
2 612 345грн. 46 коп., які за своєю правовою
природою є збитками.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть бути
підтверджені іншими засобами
доказування.

Відповідачем не надано доказів
фактичного знаходження переданої
позивачем відповідачу продукції та
можливості повернення її позивачу.

У зв'язку з цим, суд вважає доведеним
розмір збитків, заявлений позивачем до
стягнення, оскільки надані позивачем в
його обґрунтування докази є належними
та допустимими доказами в розумінні ст.
34 ГПК України.

Крім того, важливим елементом
доказування наявності збитків є
встановлення причинного зв'язку між
протиправною поведінкою заподіювача
та збитками потерпілої сторони. Слід
довести, що протиправна дія чи
бездіяльність заподіювача є причиною,
а збитки, які завдані особі, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Умовою відповідальності за
правопорушення є вина заподіювача
збитків, тобто винною дією є
невиконання, відмова від виконання або
неналежне виконання зобов'язань.
Кредитор, вимагаючи відшкодування
збитків, має довести три перші умови
відповідальності, зокрема факт
наявності протиправної поведінки
боржника, розмір збитків, причинний
зв'язок. Вина боржника у порушенні
презюмується та не підлягає доведенню
кредитором.

Судом встановлено, що дії відповідача
щодо неповерння позики є
неправомірними та стали наслідком
понесення позивачем втрат, що
становлять вартість одержаного
відповідачем палива, а відтак, наявний
причинно-наслідковий зв'язок між
протиправною поведінкою відповідача
та збитками позивача. Разом з цим,
судом також встановлено, що
відсутності своєї вини у заподіянні
збитків позивачу відповідачем в
порушення вимог ч.1ст.33 ГПК України не
доведено.

Таким чином, суд, встановивши в діях
відповідача наявність всіх
обов'язкових елементів складу
правопорушення, приходить до висновку
про обгрунтованість позовних вимог.

Судові витрати у відповідності до ст.49
Господарського процесуального кодексу
України покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 8, 124 Конституції
України, Конвенцією про захист прав
людини і основоположних свобод, ст. 174,
193, 216, 217, 224, 225 Господарського кодексу
України, ст. ст. 9, 11, 22, 525, 526, 611, 623, 628, 629,
837, 858 Цивільного кодексу України, ст.ст.
33, 34, 35, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

задовольнити позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Скорзонера" до відповідача Державного
підприємства "Івано-Франківський
облавтодор" відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
про стягнення збитків в сумі 2 612 345, 46
грн., завданих в наслідок невиконання
договірних зобов"язань.

Стягнути з Дочірнього підприємства
"Івано-Франківський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" (вул.
Петрушевича, 1, м. Івано-Франківськ,
Івано-Франківська область, 76004, п/р
№00996 в Івано-Франківській філії
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк", МФО 336882, код 31790584) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Скорзонера" (с.
Поляниця, Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області, 78593, код
31067573) 2 612 345 грн. 46 коп. (два міліони
шістсот дванадцять тисяч триста сорок
п"ять гривень сорок шість копійки )
збитків та 52 246 грн. 91 коп. (п"ятдесят
дві тисячі двісті сорок шість гривень
дев"яносто одна копійка) - судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.08.14

Суддя
Фанда О. М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Кудлейчук О. В. 15.08.14