м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14087/14 19.08.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Київенерго»

До Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Управління споруд»

Про стягнення 737 149,10 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Кучкова Ю.В. - по дов.
№ 91/2013/12/30-3 від 30.12.2013

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
до Комунального підприємства
Київської обласної ради «Управління
споруд» про стягнення 737 149,10 грн.
заборгованості, яка складається з : 645
124,29 грн. основного боргу по тепловій
енергії за період з листопада 2013 року
по березень 2014 року, 36 155,11 грн. пені, 48
610,85 грн. збитків від зміни індексу
інфляції та 7 258,85 грн. - 3% річних за
неналежне виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
на постачання теплової енергії у
гарячій воді № 521408 від 07.02.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014 порушено провадження у
справі № 910/14087/14 та призначено справу
до розгляду на 24.07.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/14087/14 від 24.07.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача в судове
засідання та невиконанням сторонами
вимог ухвали про порушення провадження
у справі від 14.07.2014, розгляд справи був
відкладений на 19.08.2014.

Позивач в судовому засіданні 19.08.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 19.08.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 14.07.2014 та
ухвали від 24.07.2014 не виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, пл.. Л.Українки, 1, яка згідно
витягу з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
станом на 14.08.2014 є місцезнаходженням
відповідача.

Відповідач ухвали суду від 14.07.2014 та від
24.07.2014, надіслані за вказаною вище
адресою, отримав 21.07.2014 та 28.07.2014, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи повідомленнями про вручення
поштового відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 19.08.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

07.02.2013 між Публічним акціонерним
товариством «Київенерго»
(енергопостачальна організація) та
Комунальним підприємством Київської
обласної ради «Управління споруд»
(абонент) було укладено договір № 521408
на постачання теплової енергії у
гарячій воді (далі - договір).

Відповідно до умов вказаного договору
(пункт 1.1), предметом договору є
постачання, користування та своєчасна
сплата в повному обсязі спожитої
теплової енергії у гарячій воді, на
умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до положень п. 2.1.
договору, сторони зобов'язались при
виконанні умов договору, а також
вирішення всіх питань, що не обумовлені
цим договором, керуватися тарифами,
затвердженими органом виконавчої
влади, що здійснює державне
регулювання у сфері теплопостачання
Національною компанією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг, Положенням про
Держенергонагляд, Правилами
користування тепловою енергією,
Правилами технічної експлуатації
теплових установок і мереж,
нормативними актами з питань
користування та взаєморозрахунків за
енергоносії, чинним законодавством
України.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору
енергопостачальна організація
зобов'язується постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення та вентиляції - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та обсягах згідно з додатком
№ 1 до договору.

Пунктом 2.3.1 договору визначено, що
абонент зобов'язався додержуватися
кількості споживання теплової енергії
по кожному параметру в обсягах, які
визначені у додатку № 1 до договору, не
допускаючи їх перевищення, та
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії.

Згідно п. 2.3.2. договору абонент
зобов'язався виконувати умови та
порядок оплати, в обсягах і в терміни,
які передбачені в додатку № 4 до
договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість використаної
теплової енергії, в зв'язку з чим у
відповідача за період з листопада 2013
року по березень 2014 року виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 645 124,29 грн. та за неналежне
виконання зобов'язань позивачем
нараховані: пеня в розмірі 36 155,11 грн.,
збитки від зміни індексу інфляції в
розмірі 48 610,85 грн. та 3% річних в сумі 7
258,85 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Пунктом 8.1 договору сторонами
погоджено, що договір набуває чинності
з дня його підписання та діє до моменту
його розірвання за письмовою згодою
сторін, рішенням суду або в іншому
випадку, визначеному чинним
законодавством.

Відповідно до п. 8.2. договору, сторони
керуючись ст. 631 Цивільного кодексу
України домовились про те, що дія цього
договору поширюється на
взаємовідносини, які фактично виникли
між сторонами з 01.01.2013.

Сторонами доказів в підтвердження
того, що договір є розірваним не подано.

Згідно п. 9.9. договору сторони
домовились про те, що інші умови
договору (перелік об'єктів
теплопостачання, порядок розрахунків,
схеми балансової належності мереж та
інші) регулюються додатками № 3, 4, 5, 6, 7,
8, 9, 11 до договору № 521408 від 01.09.2000 та є
невід'ємною частиною цього договору,
додаток № 1 викладається у редакції, що
додається.

Відповідно до пункту 5.1. договору облік
споживання абонентом теплової енергії
проводиться за приладами обліку.

Пунктом 2 додатку № 4 до договору № 521408
від 01.09.2000 передбачено, що абонент
щомісяця з 12 по 15 число самостійно
отримує у Районному відділі теплозбуту
№ 5 табуляграму фактичного споживання
теплової енергії за попередній період,
акт звірки на початок розрахункового
періоду (один примірник оформленого
акту звірки абонент повертає у РВТ) та
платіжну вимогу-доручення, куди
включені вартість теплової енергії на
поточний місяць, з урахуванням
остаточного сальдо розрахунків на
початок розрахункового періоду.

Пунктом 3 додатку № 4 до договору № 521408
від 01.09.2000 визначено, що відповідач
сплачує вартість фактично спожитої
теплової енергії не пізніше 25 числа
поточного місяця, при цьому

3.1. в разі якщо,абонент розраховується
за показниками приладів обліку, йому
пред'являється до сплати заявлена
кількість теплової енергії на поточний
місяць (згідно додатку № 1 до договору).
у випадку перевищення фактичного
використання теплової енергії понад
заявленого, ця кількість перевищення
самостійно сплачується абонентом не
пізніше 28 числа поточного місяця. У
випадку, якщо фактичне використання
нижче від заявленого, сплата
проводиться за фактичним показниками.

Відповідно до умов вказаного договору
позивач поставив, а відповідач спожив
теплову енергію за період з листопада
2013 року по березень 2014 року на загальну
суму 924 542,83 грн., що підтверджується
табуляграмами споживання теплової
енергії, відомостями обліку споживання
теплової енергії та довідкою про
розрахунок основного боргу, з яких
відповідачем було сплачено лише 279 418,54
грн.

Дослідивши зміст спірного договору суд
дійшов до висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона -постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського
кодексу України до відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного
кодексу України встановлено, що
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України «Про
теплопостачання», тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 2 статті 193 Господарського
кодексу України, кожна сторона повинна
вжити заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Проте, матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо своєчасного внесення плати за
використану теплову енергію за
договором у період з листопада 2013 року
по березень 2014 року в повному обсязі, в
результаті чого заборгованість перед
позивачем, складає 645 124,29 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 645 124,29 грн. за спожиту
теплову енергію обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Оскільки, матеріали справи свідчать
про порушення відповідачем
зобов'язання щодо своєчасного внесення
плати за використану теплову енергію у
повному обсязі, відповідач є таким, що
прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 3.5 додатку № 4 до договору № 521408
від 01.09.2000 визначено, що у випадку
несплати теплової енергії до кінця
розрахункового періоду
енергопостачальна організація
нараховує абоненту пеню на суму
фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний
день прострочення платежу по день
фактичного сплати, але не більше суми
обумовленої чинним законодавством
України.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо сплати
вартості спожитої теплової енергії,
проте враховуючи вищезазначені норми
розмір пені, що підлягає стягненню,
обмежений позивачем у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ у
відповідний період.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті вартості
спожитої теплової енергії відповідач
не виконав, він повинен сплатити
позивачу, пеню розмір якої, становить
36 155,11 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 36 155,11 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
платежів, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути на свою користь 48 610,85 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та 7
258,85 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Суд приходить до висновку про
обґрунтованість нарахування 48 610,85 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та 7
258,85 грн. 3% річних, тому позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню
повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» обґрунтовані
та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства
Київської обласної ради «Управління
споруд» (м. Київ, пл. Л.Українки, 1, ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
(м. Київ, пл. І.Франка, 5, )
645 124 (шістсот сорок п'ять тисяч сто
двадцять чотири) грн. 29 коп. основного
боргу, 36 155 (тридцять шість тисяч сто
п'ятдесят п'ять) грн. 11 коп. пені, 48 610
(сорок вісім тисяч шістсот десять) грн.
85 коп. збитків від зміни індексу
інфляції, 7 258 (сім тисяч двісті
п'ятдесят вісім) грн. 85 коп. - 3% річних, 14
742 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок дві)
грн. 99 коп. витрат по сплаті судового
збору.

Повне рішення складено 21.08.2014.

Суддя В.В.Сівакова