ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2014 р.
Справа № 911/2385/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автокард», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
Київська обл., Обухівський р-н, м.
Українка

про стягнення 4970,92 грн.

Суддя Наріжний С.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність б/№
від 01.04.2014 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду Київської
області звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю «Автокард»
(далі - позивач) з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
відповідач) про стягнення 4970,92 грн.
заборгованості за надані послуги та
судових витрат, у тому числі витрат на
оплату адвокатських послуг у сумі 1500,00
грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
неналежним виконанням Відповідачем
своїх зобов'язань за договором від
22.10.2013 р. № АК 5107 щодо оплати наданих
послуг. У зв'язку з цим Позивач просить
суд стягнути з Відповідача 4970,92 грн.
заборгованості, з якої: 3085,20 грн.
основного боргу, 162,84 грн. пені, 31,44 грн. 3%
річних та 191,47 грн. інфляційних втрат, а
також 1500,00 грн. витрат на оплату
адвокатських послуг.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 18.06.2014 р. порушено
провадження у справі № 911/2385/14 та
призначено її до розгляду на 21.07.2014 р.

В судове засідання 21.07.2014 р. з'явився
представник Позивача, позов підтримав
та просив задовольнити його в повному
обсязі. Відповідач у судове засідання
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, відзиву на позов суду не надав.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарський судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення
приймається господарським судом за
результатами оцінки доказів, поданих
сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

У відповідності з правилами статей 33, 34
ГПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи надані Позивачем пояснення
та матеріали справи, які є достатніми
для вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов за наявними у справі
матеріалами, згідно з вимогами ст. 75 ГПК
України.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
Позивача, з'ясувавши фактичні
обставини, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, дослідивши подані докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.10.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автокард» (компанія,
позивач у справі) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт,
відповідач у справі) укладено договір
№ АК 5107 (далі - договір), відповідно до
умов якого (п. 1.2. Договору) компанія від
свого імені, за дорученням та за
рахунок клієнта, за винагороду
придбаває в торгових точках
нафтопродукти, інші товари та
додаткові сервіси (надалі Товари) для
забезпечення автотранспортних засобів
клієнта за межами митної території
України. Місце поставки товарів
знаходиться за межами митної території
України. Поставка товарів за договором
здійснюється через мережу торгових
точок на умовах EXW - Торгова точка (за
умови інтерпретації термінів
відповідно до міжнародних правил
«Інкотермс-2010»). Компанія не виконує
жодних дій, пов'язаних із переходом
прав власності на товари від їх
власників до компанії. Право власності
на товари переходить до клієнтів
(користувачів карток) безпосередньо в
момент здійснення операції з
використанням картки в торговій точці.
Товари, придбані компанією за
дорученням і за рахунок клієнта за
межами митної території України,
клієнт отримує та споживає за межами
митної території України.

Також, відповідно до п. 1.4. Договору,
компанія надає клієнтам послуги, що
включають: організацію технологічного
процесу відпуску товарів клієнтові в
торгових точках; організацію процесу
обробки та обліку кількості товарів,
отриманих клієнтом у торгових точках;
персоналізацію, видачу, активацію,
заміну, вилучення та облік карток;
надання клієнтові інформації про
операції, що виконані з використанням
карток, а також документів
бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно п. 2.6. Договору, звітний період за
договором - місяць. Сторони щомісяця
здійснюють приймання-передачу товарів
та послуг, а також звіряння
взаєморозрахунків у наступному
порядку: компанія до десятого числа
кожного місяця, наступного за звітним,
надає клієнту акт приймання-передачі
товарів та послуг і звіт комісіонера (п.
7.16. цього договору); клієнт зобов'язаний
підписати і повернути компанії один
підписаний оригінал акту
приймання-передачі товарів та послуг
до двадцятого числа місяця, наступного
за звітним; у випадку неповернення
(несвоєчасного повернення) підписаного
акту приймання-передачі товарів та
послуг, за відсутності письмової
мотивованої відмови клієнта від його
підписання, такий акт вважається
беззаперечно визнаним клієнтом,
послуги та товари вважаються
прийнятими клієнтом в повному обсязі,
на зазначену в акті суму, а звіт
комісіонера затвердженим клієнтом без
зауважень.

Пунктом 7.16. Договору передбачено, що
звіт комісіонера - документ, що
надається компанією клієнту за звітний
період у відповідності зі ст. 1022 ЦКУ.
Звіт комісіонера включає дані реєстру
операцій (РО) (п. 2.8. цього договору).

Відповідно до п. 2.8. Договору, на кожного
клієнта заводять Реєстр Операцій
(надалі «РО»), в якому фіксуються обсяги
отриманих товарів (п. 1.2. цього договору)
і послуг (п. 1.4. цього договору), а також
платежі сторін за цим договором.
Компанія несе відповідальність за
достовірність інформації, надану в РО
клієнта. Стан РО змінюється на дату
надходження відповідної інформації.
Клієнт за письмовим запитом має
можливість отримати виписку із його РО
(факсом або електронною поштою).
Показники РО є підставою для
визначення взаємної заборгованості та
проведення фінансових
взаєморозрахунків між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з 22.10.2013 р. по 06.04.2014 р. Позивачем
було надано Відповідачу послуги та
передано товари на загальну суму 31052,42
грн., що підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків за вказаний період,
підписаним Позивачем та копія якого
додана до позовної заяви.

Проте, в порушення свого грошового
зобов'язання, оплату отриманих товарів
та наданих послуг Відповідач здійснив
лише частково, зокрема на суму 27967,22
грн., у зв'язку з чим у Відповідача
виникла заборгованість перед
Позивачем у сумі 3085,20 грн.

Вказана заборгованість підтверджена
актами приймання-передачі товарів та
послуг і звірки розрахунків за
нафопродукти та послуги за Договором
від 31.10.2013 р., 30.11.2013 р., які підписанів та
скріплені печатками сторін, а також
акту приймання-передачі товарів та
послуг і звірки взаєморозрахунків за
нафтопродукти та послуги за договором
АК 5107 від 22.10.2013 р., складеного 28.02.2014 р.,
який підписаний та скріплений печаткою
Позивача і не містить підпису та
печатки Відповідача, проте у
відповідності до положень п. 2.6.3.
Договору вказаний акт вважається
беззаперечно визнаним клієнтом.

Пунктом 3.1.2. Договору передбачено, що
клієнт зобов'язаний вчасно здійснювати
платежі за цим договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору, клієнт
перераховує на банківський рахунок
компанії кошти за товари (п. 1.2. цього
договору) та послуги (п. 1.4. цього
договору) у розмірі та на умовах,
обумовлених сторонами в цьому розділі
договору та в додатку № 2 до цього
договору (з урахуванням умов п. 7.19.
цього договору). Датою платежу клієнта
за договором є дата зарахування коштів
на банківський рахунок компанії.

Згідно п. 7.19 Договору, усі додатки є
невід'ємною частиною цього договору. У
разі підписання сторонами додатку № 2
до цього договору на нових умовах,
чинним вважається останній підписаний
сторонами додаток, а всі раніше
підписані додатки № 2 до цього договору
втрачають юридичну чинність із дати
підписання відповідного додатку.

Пунктом 5 Додатку № 2 «Угода про
вартість послуг компанії та умови
платежів» до Договору встановлено, що
оплата за товари (п. 1.2. цього договору)
виконується клієнтом на підставі
рахунків, що виставляються компанією
за допомогою факсу, e-mail. Компанія
виставляє рахунки клієнту з
періодичністю не рідше одного разу на
тиждень. Графік виставлення рахунків
за місяць компанія висилає на запит
клієнта. Виставлений рахунок
вважається отриманим клієнтом, за
винятком випадків, коли клієнт доведе
інше. Оригінали виставлених рахунків
компанія надсилає клієнту щомісяця.
Клієнт має здійснити оплату в повному
обсязі не пізніше 3 (трьох) робочих днів,
включаючи дату виставлення рахунку. У
випадку неоплати клієнтом рахунку в
повному обсязі в зазначений термін
компанія має право заблокувати картки
клієнта.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Станом на дату судового розгляду
Відповідачем не надано суду доказів
сплати заборгованості за актом від
28.02.2014 р. у сумі 3085,20 грн. та не
спростовано наявності вказаної
заборгованості.

На підставі вищевикладеного
господарський суд дійшов висновку, що
на момент розгляду спору у суді
Позивачем підтверджена заборгованість
Відповідача за Договором у сумі 3085,20
грн.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 1011 ЦК України, за договором
комісії одна сторона (комісіонер)
зобов'язується за дорученням другої
сторони (комітента) за плату вчинити
один або кілька правочинів від свого
імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ч. 1 ст. 1013 ЦК України,
комітент повинен виплатити
комісіонерові плату в розмірі та
порядку, встановлених у договорі
комісії.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач звертався до Відповідача з
претензією від 14.04.2014 р. № 49 про сплату
вказаної заборгованості у сумі 3085,20
грн., проте Відповідачем зазначена
претензія залишена без реагування.

З огляду на вищенаведене,
господарський суд дійшов висновку про
доведеність існування боргу
Відповідача перед Позивачем в розмірі
3085,20 грн., а відтак заявлена позовна
вимога є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним
виконанням Відповідачем грошового
зобов'язання за Договором, Позивачем
заявлена до стягнення з Відповідача
пеня за прострочення виконання
зобов'язання у сумі 162,84 грн.

Частиною першою ст. 549 ЦК України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частинами другою, третьою цієї ж статті
встановлено, що штрафом є неустойка, що
обчисляється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що у
разі порушення термінів оплати клієнт
сплачує компанії пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла на момент виникнення
заборгованості, від суми виниклої
заборгованості за кожний день
прострочення платежу. Моментом
виникнення заборгованості вважається
перше число місяця, наступного за
звітним періодом, протягом якого
виникла заборгованість.

Перевіривши розрахунки Позивача щодо
стягнення з Відповідача пені, судом
встановлено, що вони є обґрунтованими
та арифметично вірними, в зв'язку з чим
вимога Позивача про стягнення з
Відповідача пені підлягає задоволенню
повністю в сумі 162,84 грн.

Окрім того, у зв'язку з неналежним
виконанням Відповідачем грошового
зобов'язання за Договором, Позивачем
заявлено до стягнення з Відповідача 31,44
грн. 3% річних та 191,47 грн. інфляційних
втрат.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунки Позивача,
господарський суд встановив, що вони є
обґрунтованими, арифметично вірними, а
отже вимога Позивача про стягнення з
Відповідача 3% річних підлягає
задоволенню повністю в сумі 31,44 грн. та
вимога Позивача про стягнення з
Відповідача інфляційних втрат
підлягає задоволенню повністю в сумі
191,47 грн.

Крім того, Позивач просить суд стягнути
з Відповідача адвокатські витрати у
сумі 1500,00 грн. на підставі договору №
01/06 про надання правової допомоги від
02.06.2014 р.

На підтвердження факту отримання
послуг адвоката Позивачем надано суду
копії: договору № 01/06 про надання
правової допомоги від 02.06.2014 р.,
свідоцтва про право на зайняття
адвокатською діяльністю № 4053, ордеру
на надання правової допомоги серії КВ
№ 088568, платіжного доручення № 721 від
03.06.2014 р. на суму 1500,00 грн. та довіреності
від 01.04.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» № 7 від 21.02.2013 р.
передбачено, що витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність»), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» № 7 від 21.02.2013р.).

02.06.2014 р. між Позивачем (клієнт) та
адвокатом ОСОБА_2 (адвокат) був
укладений договір № 01/06 про надання
правової допомоги, відповідно до умов
якого (п. 1.1. договору), предметом даного
договору є надання адвокатом усіма
законними методами та способами
правової допомоги клієнту у справі по
стягненню заборгованості з
урахуванням штрафних санкцій з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по
договору № АК 5107 від 22.10.2013 р., що
укладений між клієнтом та ФОП ОСОБА_1

Пунктом 4.2. Договору від 02.06.2014 р. № 01/06
сторони погодили, що гонорар адвоката
згідно даного договору складає 1500,00
грн., з яких 500,00 грн. - підготовка
позовної заяви та її подання до
господарського суду Київської області;
1000,00 грн. представництво інтересів
клієнта в судовому процесі.

Позивач сплатив адвокату ОСОБА_2 1500,00
грн. за договором № 01/06 від 02.06.2014 р., що
підтверджується платіжним дорученням
від 03.06.2014 р. № 721, копія якого наявна в
матеріалах справи, та з якого
вбачається, що одержувачем коштів є
ОСОБА_2, призначення платежу: «оплата
зг. Договору про надання правової
допомоги № 01/06 від 02.06.2014 р.».

Враховуючи те, що Позивачем надано суду
належні докази на підтвердження
отримання послуг адвоката, то суд
дійшов висновку, що вказані витрати
Позивача відносяться до судових витрат
в розумінні ст. 44 ГПК України, однак,
оскільки сума оплати вказаних послуг
Позивачем є неспіврозмірною з ціною
позову, то суд дійшов висновку, що
вказані витрати підлягають стягненню з
Відповідача частково, у сумі 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на Відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (08720, АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автокард» (04086, м.
Київ, пров. Чаплигіна, 21; ) 3085 (три тисячі вісімдесят п'ять)
грн. 20 коп. основного боргу, 162 (сто
шістдесят дві) грн. 84 коп. пені, 31
(тридцять одну) грн. 44 коп. 3% річних, 191
(сто дев'яносто одну) грн. 47 коп.
інфляційних втрат, 1000 (одну тисячу) грн.
00 коп. витрат на оплату адвокатських
послуг та 1827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата виготовлення та підписання
рішення 07.08.2014 р.

Суддя
Наріжний С.Ю.