ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2014 р.
Справа № 909/216/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів
Т.С.

суддів
Желік
М.Б.

Марко Р.І.

при секретарі Зошій М.Р.

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.
Крилос Галицького району
Івано-Франківської області б/н від
27.06.2014 року

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 16.06.2014
року

у справі № 909/216/14

за позовом: Долинського міжрайонного
прокурора, м. Долина в інтересах
держави у особі Долинської міської
ради, м. Долина Івано-Франківської
області

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, с. Крилос
Галицького району Івано-Франківської
області

про: стягнення 181 768 грн. 65 коп., з яких: 154
792 грн. 90 коп. - основний борг, 4 643
грн. 79 коп. - 3% річних, 21 558 грн. 00 коп. -
пені та 773 грн. 96 коп. - інфляційних
нарахувань , -

За участю представників сторін:

від прокуратури: Яворський Я
Т.-прокурор, посвідчення № 011137 від 24.10.12
року;

від позивача: Васько Р.І.-представник на
підставі довіреності № 06/062 від 21.01.2014
року;

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 16.06.2014
року у справі № 909/216/14 (суддя
Неверовська Л.М.) позовні вимоги
Долинського міжрайонного прокурора в
інтересах держави у особі Долинської
міської ради до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
181 768 грн. 65 коп., з яких: 154 792 грн. 90 коп. -
основний борг, 4 643 грн. 79 коп. - 3% річних,
21 558 грн. 00 коп. - пені та 773 грн. 96 коп.
- інфляційних нарахувань, задоволені
частково. Відповідно до рішення з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, на
користь Долинської міської ради,
стягнуто 154 792 грн. 90 коп. - основного
боргу, 5 788 грн. 83 коп. - 3% річних, 10 680 грн.
71 коп. - інфляційних нарахувань, 5 343 грн.
54 коп. - пені та 3 532 грн. 12 коп. судового
збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду
Івано-Франківської області від 16.06.2014
року у справі № 909/216/14, відповідач-
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, -
звернувся з апеляційною скаргою.

Зокрема, скаржник у своїй
апеляційній скарзі посилається на те,
що свої договірні зобов'язання за
договором №7/12 про пайову участь
замовників будівництва у розвитку
інфраструктури міста Долина не виконав
у зв'язку із негативною реакцією
позивача на спроби скаржника
звернутися до представників органу
місцевого самоврядування з метою
списання частини пайового внеску
шляхом зарахування суми 73688,40 грн., що є
вартістю виконаних робіт із
влаштування обвідного водопроводу
коло торгово-офісного центру по
АДРЕСА_1. Вважає помилковим висновок
суду першої інстанції про
безпідставність зарахування суми 73688,40
грн. в рахунок погашення боргу.
Влаштування обвідного водопроводу
передбачено техумовами та виконано в
натурі поза межами території земельної
ділянки на котрій реконструйовано
приміщення по АДРЕСА_1, що
підтверджується уточнюючою запискою
Долинського виробничого управління
водопровідно-каналізаційного
господарства, яка не долучалась до
матеріалів справи суду першої
інстанції. Згідно ч.5. ст. 30 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», якщо
технічними умовами передбачається
необхідність будівництва замовником
інженерних мереж або об'єктів
інженерної інфраструктури (крім мереж,
призначених для передачі та розподілу
електричної енергії, трубопроводів,
призначених для розподілу природного
газу, транспортування нафти та
природного газу) поза межами його
земельної ділянки, розмір пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту зменшується на суму
їх кошторисної вартості, а такі
інженерні мережі та/або об'єкти
передаються у комунальну власність.
Однак, позивач затягує прийняття у
власність зазначених мереж.

На підставі викладеного апелянт
просить змінити рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 16.06.14 р.
у справі № 909/216/14, зменшивши суму
основного боргу на суму вартості таких
робіт, та відповідних нарахувань.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу №909/216/14
розподілено для розгляду головуючому -
судді Костів Т.С..

Розпорядженням в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 09.07.2014 року у
склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Желіка М.Б. та Марка Р.І..

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 10.07.14 р., подані
скаржником матеріали визнано
достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 29.07.14 р..

Розпорядженням в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 28.07.14 року, у
зв'язку із перебуванням судді Желіка
М.Б. у відпустці, у склад колегії для
розгляду справи №909/216/14 господарського
суду Івано-Франківської області
введено замість судді Желіка М.Б.- суддю
Данко Л.С..

Ухвалою суду від 29.07.14 року
розгляд справи відкладався з підстав,
викладених у ній.

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 19.08.14 року, у
зв'язку зайнятістю судді Данко Л.С. у
складі іншої судової колегії, у склад
колегії для розгляду справи №909/216/14
господарського суду
Івано-Франківської області введено
замість судді Данко Л.С.- суддю Желіка
М.Б..

Представникам роз'яснено їх
права згідно зі ст. 22 ГПК України.

В судове засідання 19.08.2014 року
представник позивача та прокурор
з'явились, проти апеляційної скарги
заперечили, рішення суду першої
інстанції вважають законним та
обґрунтованим, просили залишити його
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Представник скаржника в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не довів. Враховуючи, що явка
представників сторін у судове
засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також достатність
матеріалів справи для розгляду
апеляційної скарги по суті, колегія
суддів дійшла висновку про розгляд
справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представника
позивача та прокурора, дослідивши
матеріали справи та наявні в них
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів встановила
наступне:

як правильно встановлено судом
першої інстанції, 03.03.12 між виконавчим
комітетом Долинської міської ради та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
укладено договір №7/12 про пайову участь
замовників будівництва у розвитку
інфраструктури міста, у відповідності
до п.1.1. якого, відповідач, в порядку та
на умовах, визначених договором, бере
участь у розвитку інфраструктури м.
Долини, у зв'язку з реконструкцією з
розширенням існуючого приміщення під
торгово-офісний центр по АДРЕСА_1 та
зобов'язується перерахувати до
спеціального фонду м. Долини грошові
кошти в розмірі визначеному в
Розрахунку розміру пайової участі
(Додаток 1), що є невід'ємною частиною
договору.

Згідно п. 2.1. договору, відповідач
зобов'язується сплатити пайовий внесок
у розмірі та у терміни, визначені
договором.

Пунктом 3.3. договору визначено
загальний розмір пайового внеску
складає 154792,90 грн. Розрахунок розміру
пайового внеску здійснюється
відповідно до додатку 1 до договору.
Додатком 2 від 05.03.12 до договору №7/12 про
пайову участь замовників будівництва у
розвитку інфраструктури міста, позивач
надав відповідачу відстрочення сплати
пайового внеску на розвиток
інфраструктури міста Долини терміном
до 31.12.12 у відповідності до Положення
про цільовий фонд розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста, затвердженого
рішенням Долинської міської ради від
22.12.11 №486-14/2011 "Про пайову участь
замовників у розвитку інфраструктури
м. Долина".

Скаржник пайовий внесок не
сплатив. Зазначена обставина сторонами
не заперечується. Скаржник посилається
лише на необхідність зарахування
зустрічних взаємних вимог в частині
73688,40 грн., що є вартістю виконаних робіт
із влаштування обвідного водопроводу
коло торгово-офісного центру по
АДРЕСА_1.

При вирішенні спору суд першої
інстанції підставно виходив з того, що
у відповідності до ст. 193 ГК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. У ст. 525 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від виконання зобов'язань не
допускається, а у відповідності до ст.
599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Порушенням
зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК
України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У відповідності
до п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", замовник, який має намір
щодо забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті. Згідно
присів частини 9 ст. 40 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", договір про пайову участь
у розвитку інфраструктури населеного
пункту укладається не пізніше ніж
через 15 робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію. Відповідно
до ч. 11 ст. 39 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
замовник зобов'язаний протягом семи
календарних днів з дня введення в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта письмово поінформувати про це
місцевий орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування за
місцезнаходженням об'єкта будівництва.
Хоча декларація про готовність об'єкта
до експлуатації зареєстрована
інспекцією ДАБК в Івано-Франківській
області 23.12.2011р. №ІФ143110112, скаржник, в
порушення цієї норми, не повідомив про
це місцеві органи виконавчої влади,
натомість, 03.03.12 фізична
особа-підприємець ОСОБА_2, уклав з
виконавчим комітетом Долинської
міської ради договір про пайову участь
замовників будівництва у розвитку
інфраструктури міста, чим взяв на себе
зобов'язання сплатити пайову участь та
визнав обов'язковість для себе
зазначених положень договору.

У відповідності до ст. 601 ЦК
України, зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін. Однак, заява
про зарахування зустрічних взаємних
вимог не подавалась, чим
спростовуються посилання скаржника.
Окрім того, скаржник не подав суду
першої інстанції доказів підставності
виникнення зустрічного зобов'язання.
Уточнююча записка Долинського
виробничого управління
водопровідно-каналізаційного
господарства, згідно із якою обвідний
водопровід передбачений техумовами та
виконаний в натурі поза межами
території земельної ділянки на котрій
реконструйовано приміщення по АДРЕСА_1,
була подана суду лише апеляційної
інстанції без зазначення підстав
неможливості її подання суду першої
інстанції та не враховується судом
апеляційної інстанції.

Окрім того, згідно ч.5. ст. 30 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», якщо
технічними умовами передбачається
необхідність будівництва замовником
інженерних мереж або об'єктів
інженерної інфраструктури (крім мереж,
призначених для передачі та розподілу
електричної енергії, трубопроводів,
призначених для розподілу природного
газу, транспортування нафти та
природного газу) поза межами його
земельної ділянки, розмір пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту зменшується на суму
їх кошторисної вартості, а такі
інженерні мережі та/або об'єкти
передаються у комунальну власність.
Однак, такі мережі на дату розгляду
справи в комунальну власність не
передані, відтак, відсутня підстава для
виникнення зазначеної зустрічної
вимоги позивача. Посилання на ту
обставину, що позивач затягує
прийняття у власність зазначених
мереж, не впливає на юридичну
характеристику спірних відносин та не
позбавляє скаржника права оскаржити
бездіяльність позивача у
встановленому законом порядку.

Частиною 2 статті 218 ГК України
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 625
ЦК України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до заяви вих.
№98-1958 вих13 від 02.06.14 (вх.№7795/14 від 03.06.14)
про зменшення розміру позовних вимог в
частині стягнення пені, позивач
просить стягнути з відповідача пеню за
період з 07.03.13 по 30.05.13. Отже, період за
який підлягає нарахуванню пеня,
визначено позивачем в межах строку
позовної давності. Суд першої
інстанції дійшов підставного висновку,
що при здійсненні розрахунку пені, що
підлягає до стягнення позивачем
допущено помилку, а саме зазначено, що
кількість днів прострочення за період
з 07.03.13 по 30.05.13 - 115, проте кількість днів
у вказаному періоді становить 84, у
зв'язку із чим позов підставно
задоволено частково.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи, наявні в
них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 16.06.2014 р.
у справі № 909/216/14 слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101,
103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А
Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Івано-Франківської області від
16.06.2014 р. у справі № 909/216/14 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до
господарського суду
Івано-Франківської області.

Повний текст постанови суду оформлено
і підписано відповідно до вимог статті
105 ГПК України 26.08.2014 року.

Головуючий-суддя
Костів Т.С.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Марко Р.І.