м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПВІТА Центр»
Суддя Васильченко Т.В.
в присутності представників сторін:
від позивача - Карпенко І.В.,
довіреність №165 від 02.06.2014;
від відповідача - не з'явилися.
Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт» звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПВІТА Центр» про
договором поставки товарів № РЕ/К1/0017/12
від 01.08.2012, які складаються з основного
боргу, пені, штрафу, 3% річних та
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач на виконання умов договору
поставки товарів №РЕ/К1/0017/12 від 01.08.2012
поставив відповідачу узгоджений товар,
втім відповідач, в порушення умов
даного договору зобов'язання по оплаті
поставленого товару належним чином не
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.06.2014 порушено провадження у
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 23.06.2014 справу
Ломаці В.С. у зв'язку із перебуванням
судді Васильченко Т.В. на лікарняному.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.06.2014, на підставі ст.ст. 65, 86
до провадження суддею Ломакою В.С. та
призначено розгляд справи.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 07.07.2014, у зв'язку із
виходом судді з лікарняного справу
Ухвалою господарського суду міста
прийнято до провадження суддею
Васильченко Т.В. та призначено до
В судовому засіданні 14.07.2014 на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.08.2014 продовжено
процесуальний строк вирішення спору на
п'ятнадцять днів та у відповідності до
вимог ч. 3 ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено перерву до 15.08.2014.
14.08.2014 позивач через відділ діловодства
суду подав клопотання про долучення до
матеріалів справи уточненого
розрахунку пені, 3% річних, інфляційних
втрат, штрафу та письмові пояснення по
справі, в яких зауважив, що ним не
подана заява про збільшення позовних
вимог та просить задовольнити позов у
межах первісних позовних вимог.
В судовому засіданні 15.08.2014 представник
позивача вимоги викладені в позовній
заяві підтримав в повному обсязі,
просив задовольнити.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про час і
місце судового засідання повідомлявся
належним чином; про причини неявки
представника суд не повідомив,
клопотань або заяв до суду не надіслав.
Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" розпочинаючи судовий
розгляд, суддя має встановити, чи
повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
В судовому засіданні 15.08.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, який приймав
участь під час розгляду справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, та оцінивши докази,
які мають значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ПВІТА
Центр» (покупець) укладено договір
поставки товарів № РЕ/К1/0017/12,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується постачати і передавати
у власність покупцю будівельні
матеріали (товар) для використання у
господарській діяльності, а покупець
зобов'язується приймати цей товар та
своєчасно здійснювати його оплату на
умовах даного договору.

Згідно п. 1.2 договору асортимент товару,
його кількість, дата поставки і ціна
визначаються згідно видаткових
накладних.

За умовами п.4.1 договору формою оплати
є передоплата в розмірі 10% від
загальної вартості партії товару, що
поставляється та решта суми протягом 30
календарних днів від дати отримання
товару уповноваженою особою покупця.

Розрахунки за товар здійснюються
шляхом перерахування суми вартості
товару у безготівковому порядку в
гривнях на поточний банківський
рахунок постачальника. Загальна сума
договору складає суму всіх накладних,
на підставі яких здійснюються
постачання продукції у відповідності
із цим договором (п.4.2 договору).

П. 2.7 договору встановлено, що перехід
права власності на поставлену партію
товару відбувається в момент
підписання накладної.

Договір вступає в дію з дати його
підписання і діє до 31.03.2013 (п.7.1
договору).

На виконання умов даного договору,
позивач здійснив поставку відповідачу
узгодженого товару на загальну суму
70364,51 грн., що підтверджується
долученими до матеріалів справи
видатковими накладними, які підписані
уповноваженими представниками сторін
без заперечень та скріплені печатками,
а саме: №КЛ000000558 від 27.08.2012 на суму 20920,45
грн., №КЛ000000559 від 27.08.2012 на суму 20920,45
грн. та №КЛ000000560 від 27.08.2012 на суму 28523,61
грн. а також довіреністю на отримання
матеріальних цінностей №297 від 20.08.2012.

Натомість відповідач в порушення
взятих на себе зобов'язань за договором
щодо оплати поставленого товару оплату
належним чином не здійснив, сплативши
лише 18523,61 грн., що підтверджується
банківськими виписками по рахунку,
внаслідок чого за ним на момент
звернення позивача до суду з даним
позовом утворилась заборгованість за
поставлений товар в сумі 29359,73 грн.,
з урахуванням повернення товару на
суму 22481,17 грн., про що свідчить
видаткові накладні (повернення) №
ВП-0000056 від 30.09.2013 на суму 13826,38 грн., №
ВП-0000064 від 30.09.2013 на суму 5563,77 грн. та №
ВП-0000065 від 30.09.2013 на суму 3091,02 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією з
підстав виникнення зобов`язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
даного Кодексу і інших актів
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається,
якщо інше не встановлено договором
або законом. Аналогічна за змістом
норма міститься у п.1 ст. 193
Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

П. 4.1 договору сторони визначили, що
формою оплати є передоплата в розмірі
10% від загальної вартості партії
товару, що поставляється та решта суми
протягом 30 календарних днів від дати
отримання товару уповноваженою особою
покупця.

При цьому, п.2 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання
нею зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
належним чином.

Порушенням зобов'язання, у
відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного,
враховуючи, що факт поставки позивачем
відповідачу товарів та факт порушення
відповідачем своїх договірних
зобов`язань в частині своєчасної та
повної оплати отриманого товару
підтверджений матеріалами справи і не
спростований відповідачем, суд прийшов
до висновку про обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення
основного боргу в сумі 29359,73 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у
разі порушення зобов'язання, настають
наслідки, передбачені договором або
законом, в тому числі, сплата неустойки.
Приписами ст. 230 ГК України також
встановлено, що у разі порушення
учасником господарських відносин
правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання,
він зобов'язаний сплатити штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612
Цивільного кодексу України передбачає,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч.6 статті 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктами 5.2, 5.3 договору сторони
визначили, що у випадку порушення
строків передбачених даним договором,
винна сторона сплачує іншій пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочки та у випадку
прострочення оплати вартості
поставленого товару більше ніж на 20
календарних днів, покупець сплачує
постачальнику додатково штраф у
розмірі 20 % від суми неоплаченого
товару.

Відтак, оскільки відповідач допустив
прострочення розрахунків з позивачем
за поставлений йому товар, на підставі
наведених вище норм чинного
законодавства та п. п. 5.2, 5.3 договору,
позивачем нараховано за прострочення
платежу окремо за кожною накладною, з
урахуванням часткових оплат та
повернення пеню за період з 27.09.2012 по
29.03.2013 в сумі 4359,33 грн. та штраф в сумі
5871,46 грн.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України, штраф як різновид неустойки,
може бути встановлений договором у
відсотковому відношенні до суми
невиконаної частини зобов'язання або у
певній, визначеній грошовій сумі, або у
відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, пеня і штраф є різновидами
неустойки, які не можна ототожнювати і
одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, пені та штрафу не суперечить
статті 61 Конституції України.

Зазначена правова позиція міститься у
постанові Верховного Суду України від
27.04.2012р. №06/5026/1052/2011.

Окрім того, оскільки у відповідності до
вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, позивач на підставі даної
норми чинного законодавства нарахував
та заявив до стягнення з відповідача 3 %
річних, які нараховані окремо за кожною
накладною, з урахуванням часткових
оплат та повернення за період з 27.09.2012
по 22.05.2014 та складають 2250,92 грн. та
інфляційні втрати за період з жовтня 2012
по травень 2014 в сумі 2399,77 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок штрафу та інфляційних
втрат, суд дійшов висновку про його
обґрунтованість, вірність та
відповідність фактичним обставинам
справи і нормам чинного законодавства,
у зв'язку з чим вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

В той же час, перевіривши наданий
позивачем розрахунок пені, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача суми пені
підлягають задоволенню частково в сумі
4318,27 грн., згідно нижченаведеного
розрахунку, оскільки в розрахунку
позивача не враховано вимоги ч. 6 ст. 232
ГК України, невірно визначена сума
боргу на яку здійснено нарахування, та
не вірно визначено кількість днів
прострочення.

(70364,51*2*7,5/100/366*6 (з 27.09.2012 по 02.10.2012)=173,03
грн., 63840,90*2*7,5/100/366*2 (з 03.10.2012 по 04.10.2012)=52,33
грн., 57317,29*2*7,5/100/366*88 (з 05.10.2012 по 31.12.2012)=
2067,18 грн.,57317,29*2*7,5/100/365*86 (з 01.01.2013 по
27.03.2013)= 2025,73 грн.).

Частковому задоволенню підлягають і
вимоги позивача в частині стягнення 3%
річних, оскільки позивачем при їх
розрахунку допущено численні
арифметичні помилки. За розрахунком
суду 3% річних за заявлений позивачем
період складають 2249,66 грн. (70364,51*3/100/366*6
(з 27.09.2012 по 02.10.2012) = 34,60 грн., 63840,90*3/100/366*2
(з 03.10.2012 по 04.10.2012) = 10,47 грн., 57317,29*3/100/366*88
(з 05.10.2012 по 31.12.2012) = 413,44 грн., 57317,29*3/100/365*112
(з 01.01.2013 по 22.04.2013) = 527,63 грн., 56000,00*3/100/365*43
(з 23.04.2013 по 04.06.2013) = 197,92 грн., 51840,90*3/100/365*117
(з 05.06.2013 по 29.09.2013) = 498,52 грн., 29359,73*3/100/365*235
(з 30.09.2013 по 22.05.2014) = 567,08 грн.).

Таким чином, загальна сума пені, яка
підлягає стягненню з відповідача
становить 4318,27 грн. та сума 3% річних -
2249,66 грн., в іншій частині позовних
вимог щодо стягнення пені в сумі 41,06
грн. та 3% річних в розмірі 1,26 грн.
позивачу належить відмовити.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б спростовували заявлені
позовні вимоги та свідчили про
відсутність у нього обов'язку сплатити
заявлену до стягнення заборгованість.

З урахуванням вищевикладеного,
оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір розподіляється
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПВІТА Центр» (02096, м.
Київ, вул. Ялтинська,10/51;
ідентифікаційний код 32768937) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт» (48100,
Тернопільська область, м.Теребовля,
вул.Шевченка, 171, ідентифікаційний код
37961273) 29359 (двадцять дев'ять тисяч триста
п'ятдесят дев'ять) грн. 73 коп. основного
боргу, 4318 (чотири тисячі триста
вісімнадцять) грн. 27 коп. - пені, 5871
(п'ять тисяч вісімсот сімдесят одна)
грн. 46 коп. штрафу, 2249 (дві тисячі двісті
сорок дев'ять) грн. 66 коп. - 3% річних, 2399
(дві тисячі триста дев'яносто дев'ять)
грн. 77 коп. інфляційних втрат та 1825
(одна тисяча вісімсот двадцять п'ять)
грн. 23 коп. витрат по сплаті судового
збору, видати наказ позивачу після
набрання рішенням суду законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.08.2014.

Суддя
Т.В. Васильченко