ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2014 р.
Справа № 914/2046/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Транспортно-експедиційна компанія
«МГ-Транс», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційна
компанія «Львівський каменеобробний
завод «Каменяр», м. Львів

про стягнення 50 067 грн. 14 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Залицайло М.С.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Транспортно-експедиційна компанія
«МГ-Транс», м. Київ, Львівська область
звернулося до Господарського суду
Львівської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційна
компанія «Львівський каменеобробний
завод «Каменяр», м. Львів про стягнення
80 067 грн. 14 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 13.06.2014 р.
призначив розгляд справи на 24.07.2014 р.
Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалі суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір
транспортно-експедиторського
обслуговування вантажів. На виконання
умов вказаного договору, позивач надав
відповідачу відповідні послуги. Однак,
відповідач свої зобов'язання щодо
оплати виконав частково, станом на дату
подання позову заборгованість
становила 70 178 грн. 50 коп. За порушення
строків сплати вартості послуг,
відповідачу нараховано пеню в розмірі 8
240 грн. 54 коп., 3% річних в розмірі 1 648 грн.
10 коп. Таким чином, до стягнення з
відповідача на користь позивача
підлягає 80 067 грн. 14 коп. боргу та судові
витрати.

21.07.2014 р. через канцелярію суду від
позивача надійшла заява про зменшення
позовних вимог від 18.07.2014 р., у якій
позивач просив стягнути з відповідача
60 067 грн. 14 коп. боргу та пені, а також
судові витрати.

Судом встановлено, що заява від 18.07.2014 р.
відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а
отже подальший розгляд справи
здійснюється щодо вимог позивача,
зазначених у заяві про зменшення
позовних вимог.

01.08.2014 р. через канцелярію суду від
позивача надійшла заява про зменшення
позовних вимог від 31.07.2014 р., у якій
позивач просив стягнути з відповідача
50 067 грн. 14 коп. боргу та пені, а також
судові витрати.

Судом встановлено, що заява відповідає
вимогам ст. 22 ГПК України, а отже
подальший розгляд справи здійснюється
щодо вимог позивача, зазначених у
вказаній заяві про зменшення позовних
вимог.

Відповідач в судове засідання явку
представника не забезпечив, проти
позову не заперечив, доказів погашення
заборгованості не надав, вимог ухвали
суду від 13.06.2014 р. не виконав,
повідомлення про дату, час та місце
розгляду справи надсилалися на адресу,
вказану позовній заяві та в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що згідно
ст. 64 ГПК України є врученням належним
чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами. Проаналізувавши зібрані
по справі докази, суд дійшов висновку
про достатність матеріалів справи для
її розгляду по суті за відсутності
представника відповідача та його
відзиву на позовну заяву.

Представнику роз'яснено права та
обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
сторони, суд встановив наступне.

23 липня 2012 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Транспортно-експедиційна компанія
«МГ-Транс» (експедитор) та Товариством
з обмеженою відповідальністю
Виробничо-комерційна компанія
«Львівський каменеобробний завод
«Каменяр» (клієнт) було укладено
договір №146/ДЕ
транспортно-експедиторського
обслуговування вантажів.

За цим договором клієнт (відповідач)
доручає, а експедитор (позивач) за
плату, за дорученням клієнта і за його
рахунок, організовує
транспортно-експедиційне
обслуговування внутрішньоукраїнських,
експортно-імпортних і транзитних
вантажів клієнта і порожнього
транспорту при їх перевезенні по
території України та інших країн,
відповідно до Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність», Цивільним кодексом
України, Господарським кодексом
України, Статутом залізниць України,
Правилами Угоди про міжнародне
вантажне сполучення, міжурядовими та
прикордонними угодами і національним
транспортним правом країни, по
території якої здійснюється
перевезення.

Відповідно до умов вищевказаного
договору позивач надав у вересні 2012
року послуги з
транспортно-експедиційного
обслуговування перевезення вантажів
за маршрутом «Оазис експ - ст. Успенська
експ» (вагони №№ 67554774, 65880510), що
підтверджується підписаним сторонами
30.09.2012 р. актом виконаних робіт №1 на
суму 85 384 грн. 00 коп. Послуги були надані
в повному обсязі, зауважень до
виконання у відповідача не було, що
підтверджується підписами
уповноваженої особи відповідача на
вищевказаних документах та
скріпленням їх печаткою.

Позивачем також було надано послуги з
транспортно-експедиційного
обслуговування перевезення вантажів у
жовтні 2012 року за маршрутом «Оазис експ
- ст. Успенська експ» (вагони №№ 65103749,
67840157) та грудні 2012 року за маршрутом
«Оазис експ - ст. Успенська експ»
(вагони №№ 65103749, 67840157).

За результатами надання послуг у
жовтні-грудні 2012 року, позивачем було
оформлено та підписано акт виконаних
робіт №2 від 31.10.2012 р. на суму 191 048 грн. 53
коп. та акт виконаних робіт №3 від 31.12.2012
р. на суму 2 685 грн. 17 коп.

Акт виконаних робіт №3 від 31.12.2012 р. на
суму 2 685 грн. 17 коп. позивач 23.07.2013 р.
надіслав відповідачу, що
підтверджується описом вкладення у
поштове відправлення.

Відповідач акт виконаних робіт №2 від
31.10.2012 р. на суму 191 048 грн. 53 коп. та акт
виконаних робіт №3 від 31.12.2012 р. на суму 2
685 грн. 17 коп. не підписав, мотивів
відмови від підписання вищевказаних
актів позивачу не повідомив, проте, в
подальшому здійснив часткову оплату
вартості послуг, зазначених у даних
актах.

Згідно п. 2.2.5. договору клієнт
зобов'язаний підписати всі документи,
надані експедитором, з метою належного
виконання, юридичного та
бухгалтерського оформлення цього
договору (додатки,акти виконаних робіт
та інші).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що
обсяг наданих експедитором та
прийнятих клієнтом послуг остаточно
узгоджується сторонами в акті
виконаних робіт.

Відповідно до п. 3.2. договору клієнт
здійснює на розрахунковий рахунок
експедитора 100% передоплату вартості
перевезення і
транспортно-експедиційного
обслуговування вантажів, суми
страхової премії, якщо перевезення,
вантаж або рухомий склад застраховані,
вартості за митно-брокерські послуги
на підставі рахунків експедитора, не
менш ніж за 5 банківських днів до
початку перевезення. Передплата
вважається здійсненою в день
надходження коштів на банківський
рахунок експедитора.

У разі, якщо за згодою експедитора,
перевезення вантажу клієнта розпочато
до надходження 100% передоплати за
здійснення даного перевезення, клієнт
повинен провести 100% оплату за фактичне
завантаження вагонів, що здійснюється
згідно цього договору, протягом 5
банківських днів з дати початку
перевезення певної партії вантажу (п.
3.4. договору).

У зв'язку із частковим виконанням
відповідачем зобов'язань щодо оплати,
позивач 24.09.2013 р. надіслав відповідачу
претензію за вих. №2708 від 04.09.2013 р., в
якій вимагав оплатити заборгованість в
розмірі 70 178 грн. 50 коп. в семиденний
строк з моменту отримання претензії, а
також рахунок-фактуру №474 від 04.09.2013 р.
на оплату 70 178 грн. 50 грн. Відповідачем
вказана претензія залишена без
розгляду.

Відповідачем в рахунок оплати вартості
послуг було сплачено позивачу 238 939 грн.
20 коп.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо оплати вартості послуг
на дату розгляду справи в суді виконав
частково, заборгованість відповідача
перед позивачем становить 40 178 грн. 50
коп.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу (ст. 9
Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність»).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Умовами договору передбачено, що обсяг
наданих експедитором та прийнятих
клієнтом послуг остаточно
узгоджується сторонами в акті
виконаних робіт, а також, що клієнт
зобов'язаний підписати всі документи,
надані експедитором, з метою належного
виконання, юридичного та
бухгалтерського оформлення цього
договору (додатки,акти виконаних робіт
та інші).

Згідно акту виконаних робіт №2 від
31.10.2012 р., у вартість послуг, наданих за
цим актом, включено вартість простою
вагону у м. Таганрог і перевантаження 6
т вантажу на суму 51 799 грн. 12 коп. Також,
згідно акту виконаних робіт №3 від
31.12.2012 р., у вартість послуг, наданих за
цим актом, включено вартість простою
вагону на ст. Бйнеу на суму 2 685 грн. 17
коп. Факт простою і перевантаження
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пп. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.4. договору,
клієнт зобов'язується забезпечити всі
необхідні підтвердження і дозволи про
готовність відправити/прийняти
вантажі, додавати до перевізних
документів всі документи, необхідні
для митного та інших видів
обов'язкового контролю, оплатити
вартість послуг експедитора та
відшкодувати вартість усіх
передбачених платежів.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що при
порушенні клієнтом пп. 2.2.1.-2.2.7.
договору, що призвело до затримки
транспортування вантажу клієнта,
клієнт відшкодовує всі витрати
експедитору, пов'язані із затримкою
транспортування, приймання, видачі
вантажу клієнта.

Також відповідачем не надано відповіді
на претензію за вих. №2708 від 04.09.2013 р.
щодо сплати боргу у розмірі 70 178 грн. 50
грн.

Таким чином, беручи до уваги
вищевикладене, суд вважає доведеним
факт надання послуг згідно акту
виконаних робіт №2 від 31.10.2012 р. на суму
191 048 грн. 53 коп. та згідно акту виконаних
робіт №3 від 31.12.2012 р. на суму 2 685 грн. 17
коп.

У відповідності до ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми боргу,
оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК
України, одностороння відмова від
виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено,
що у разі, якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Згідно п. 4.4. договору, у разі
прострочення платежів, клієнт сплачує
експедитору пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від суми заборгованості за
кожен прострочення.

З врахуванням цих положень, позивачем
за період з 12.11.2012 р. по 07.08.2013 р.
нараховано пеню в розмірі 8 240 грн. 54 коп.

Судом перевірено розрахунок пені та
встановлено, що після проведеного
судом перерахунку ((97 493 грн. 33 коп. х 15% /
365 х 47 (з 12.11.2012 р. по 28.12.2012 р.)) + (87 493 грн. 33
коп. х 15% / 365 х 13 (з 29.12.2012 р. по 10.01.2013 р.)) +
(90 178 грн. 50 коп. х 15% / 365 х 27 (з 11.01.2013 р. по
06.02.2013 р.)) + (70 178 грн. 50 коп. х 15% / 365 х 94 (з
07.02.2013 р. по 11.05.2013 р.)) + (2 685 грн. 17 коп. х 15%
/ 365 х 29 (з 12.05.2013 р. по 09.06.2013 р.)) + (2 685 грн. 17
коп. х 14% / 365 х 59 (з 10.06.2013 р. по 07.08.2013 р.)) = 6
154 грн. 89 коп.), розмір пені за
прострочення оплати вартості послуг
повинен становити 6 154 грн. 89 коп.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем за період з 12.11.2012 р. по 07.08.2013
р. нараховано та заявлено до стягнення
3% річних в сумі 1 648 грн. 10 коп.

Судом перевірено розрахунок та
встановлено, що суми 3% річних
розраховані позивачем правильно.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані поданими доказами, а
загальна сума заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення частково,
складає 40 178 грн. 50 коп. основного боргу,
6 154 грн. 89 коп. пені, 1 648 грн. 10 коп. 3%
річних. В задоволенні решти позовних
вимог слід відмовити.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
то судові витрати по розгляду справи
необхідно покласти на відповідача
відповідно до ст. 49 ГПК України
пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
11, 509, 526, 530, 599, 612, 625, 626, 909 ЦК України, ст.
193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49,
75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
Виробничо-комерційна компанія
«Львівський каменеобробний завод
«Каменяр», м. Львів, вул. Кутова, 8-а, кв. 1
(ідентифікаційний код 31145614) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Транспортно-експедиційна компанія
«МГ-Транс», м. Київ, вул. Богдана
Хмельницького, 16-22, офіс 1304
(ідентифікаційний код 33602016) 40 178 грн. 50
коп. основного боргу, 6 154 грн. 89 коп.
пені, 1 648 грн. 10 коп. 3% річних, 1 750 грн. 81
коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 04.08.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 08.08.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.