ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2014 р.
Справа № 914/2070/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Міського державного
комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго», м.
Миколаїв

про: стягнення 23 106,40 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Тераз М.В.

За участю представників:

позивача : Данилевський О.М.- дов. № 214-89
від 18.04.2014 р.,

відповідача: не з'явився.

Учасникам судового процесу
роз'яснено права та обов'язки
передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв
про відвід судді не подавалось.
Клопотань про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду
Львівської області поступив позов
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» до Міського
державного комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго» про
стягнення 23 106, 40 грн. Ухвалою від 12.06.2014
р. порушено провадження у справі,
розгляд справи призначено на 26.06.2014р.

Рух справи відображено в ухвалах суду,
які містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 11.08.2014 р. представник
позивача з'явився, позов підтримав з
підстав викладених у позовній заяві та
у поясненні за вх. №3446/14 від 11.08.2014 р.

В судове засідання 11.08.2014 р. представник
відповідача не з'явився, незважаючи на
те, що належним чином був повідомлений
про час та місце розгляду справи судом,
що підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення від
30.07.2014 р. №0905021.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Господарським судом Львівської
області встановлено, що ухвала про
порушення провадження у справі та
ухвали про відкладення розгляду справи
надсилалися місцевим господарським
судом на адресу відповідача
(ідентифікаційний код 37693494), яка
зазначена у витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
22.04.2014 р. та у договорі.

Крім того, відповідно до ч. 1 та 2 ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу без участі
представника відповідача, за наявними
у ній матеріалами, відповідно до ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 11.08.2014 р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши пояснення
представника позивача, оглянувши
оригінали документів, суд встановив:

28.08.2012 р. між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», як
постачальником Міським державним
комунальним підприємством
«Миколаївтеплокомуненерго», як
покупцем, було укладено договір №12/526-
ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу
(далі- Договір). Відповідно до пункту 1.1
договору № 12/526- ТЕ-21 від 28.08.2012 р.
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2012 р. природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз Україна» за кодом згідно УКТ
ЗЕД , а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
на умовах цього Договору.

На виконання умов договору
постачальник поставив протягом жовтня
-грудня 2012 р. природний газ на загальну
суму 371 968,59 грн., що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу, які долучені до позовної заяви, а
саме: акт приймання-передачі
природного газу за жовтень 2012 року; акт
приймання-передачі природного газу за
листопада 2012 року; акт
приймання-передачі природного газу за
грудень 2012 року. Таким чином позивач із
своєї сторони виконав умови Договору.

Ціна за 1000 куб .м. природного газу
становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору
у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб. м. природного газу - 1 091,00 грн.,
крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ- 20% - 218,20
грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Відповідно до п. 7.1. договору за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

Відповідно до п.7.2. договору, у
разі невиконання покупцем умов п. 6.1.
договору, продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів при
умові іх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Виконавши свої зобов'язання
згідно умов договору, що
підтверджується актами-приймання
природного газу з жовтня 2012 року по
грудень 2012 року включно (копії актів
наявні в матеріалах справи), Позивачем
передано відповідачу природний газ на
загальну суму 371 968,59 грн.

Пунктом 6.1. Договору встановлено,
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Однак, в порушення умов договору
відповідач не вчасно здійснив оплату
по договору за поставлений природний
газ. Станом на час розгляду справи в
суді основна заборгованість за
договором № 12/526- ТЕ-21 від 28.08.2012 р. за
використаний природний газ погашена.

Відповідач свої зобов'язання за
договором поставки природного газу не
виконував належним чином, за
поставлений природний газ
розрахувався невчасно, чим порушив
умови п 6.1. вказаного Договору.

За неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань,
відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та договору, позивачем
нараховано відповідачу до стягнення: 8
050,14 грн.- пені; 637,56 грн.- інфляційних
втрат, 1 717,56 грн.- 3% річних; 12 701,14 грн. - 7%
штрафу, що загалом складає - 23 106,40 грн.

Станом на день розгляду справи у
суді, відповідач доказів сплати
заявленої до стягнення заборгованості
не представив, відзив не подав. У
визначеному законом порядку не
заперечив проти позову.

При прийняття рішення суд
виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України, визначено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Відповідно до ст. 510 ЦК України,
сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор.

Згідно ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частина 1 ст. 179 ГК України, вказує, що
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 193 ГК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним грошових
зобов'язань. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних - це не санкції, а спосіб
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора
внаслідок знецінення грошових коштів у
зв'язку з інфляційними процесами та
отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та від сплати ним неустойки
(пені) за порушення виконання
зобов'язання (постанова Верховного
Суду України від 15 листопада 2010 року).

Згідно з ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Судом встановлено, що відповідачем
було допущене порушення умов Договору
щодо оплати коштів за отриманий
природний газ, а саме - прострочення
термінів оплати (п.6.1. Договору).

Відповідно до п.7.1.Договору за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.
Відповідно до п. 7.2. Договору, у разі
невиконання Покупцем (відповідачем)
умов п. 6.1. цього Договору, Покупець
(відповідач) зобов'язується (крім суми
основного боргу) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Таким чином, перевіривши здійснений
позивачем розрахунок вимоги позивача
про стягнення з відповідача 8 050,14 грн.
пені є обґрунтованими та підлягають до
задоволення в повному обсязі.

Проте, Позивачем, при здійсненні
розрахунку сум 3% річних, у період
прострочення безпідставно включено ті
дані, у які Відповідачем здійснювалась
фактична оплата. Відсутність підстав
для такого нарахування
підтверджується наступним.

Строк, згідно з нормою ч.1 ст.252 ЦК
України, визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами. Тому, у
випадку оплати Відповідачем коштів
наступного дня після спливу строку,
встановленого для проведення оплати,
не є підставою для нарахування за цей
день (день оплати) пені чи відсотків
річних, оскільки наявний факт
прострочення оплати на кілька годин, і,
відповідно, - відсутній факт
прострочення оплати на один день (який
би зумовлював наявність підстави для
нарахування додаткових сум за день
прострочення).

Договором та законом не передбачено
право Позивача на нарахування
Відповідачу пені чи відсотків річних
за кілька годин прострочення платежу,
тобто, - менше однієї доби (календарного
дня).

Оскільки Відповідачем, виходячи з
норм ст.ст. 173, 193, 275 ГКУ та ст.ст. 11, 509, 526,
530, 610, 612, 629, 714 ЦК України, допущено
порушення грошових зобов'язань (з
оплати вартості спожитого газу у
встановлений строк), тому:

Вимога Позивача про стягнення сум 3%
річних від прострочених платежів
підлягає задоволенню частково, із
виключенням сум, нарахованих у день
оплати Відповідачем сум боргу.

Сума 3% річних, що підлягає до стягнення
- 1 690,97 грн.

Вимога Позивача про стягнення суми 7%
штрафу - 12 701,14 грн., пені 8 050,14 грн. та
інфляційних втрат 637,56 грн. - повністю
обґрунтовані, оскільки передбачені
чинним законодавством України та
умовами договору.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір в сумі 1 827,00 грн.
покладається на відповідача, так як
спір виник з його вини.

Враховуючи наведене та керуючись
ст. ст. 1, 12, 22, 33, 34, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Міського державного
комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго»
(адреса:81600, Львівська область,
Миколаївський район, м. Миколаїв, просп.
Грушевського, 1; код ЄДРПОУ № 30492187) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (адреса:
01001, м. Київ, вул.

Б. Хмельницького, 6; код ЄДРПОУ № 20077720) 8
050,14 грн.- пені, 637,56 грн.- інфляційних
втрат, 1 690,97 грн.- 3% річних; 12 701,14 грн. - 7%
штрафу та 1 827,00 грн. - судового збору.

3. Взадоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4.Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст виготовлено і
підписано 14.08.2014 р.

Суддя
Долінська О.З.