ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 р. Справа № 909/30/14
Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Калашник В. О.

при секретарі судового засідання Ткач
Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

вул.Артема,
60, м.Київ, 04050

в особі Філії "Прикарпатського
регіонального управління" Публічного
акціонерного товариства "Банк "Фінанси
та Кредит",

вул.
Галицька, 85,м.Івано-Франківськ,76000

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сузір'я ЛТД"

вул.Б.Хмельницького,1,м.Коломия,Коломий
ський район, Івано-Франківська
область,78200

про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

за участю представників сторін:

Від позивача: Кендиш В.Ф. -
юрисконсульт, (довіреність № 491 від
04.02.14 )

Від відповідача: Романюк Ю.Д.
-представник, (довіреність від 20.01.12)

Встановив:

В судовому засіданні 12.08.14
оголошена перерва до 10:00год. 13.08.14 .

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в
особі Філії "Прикарпатського
регіонального управління" Публічного
акціонерного товариства "Банк "Фінанси
та Кредит", звернувся до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовною
заявою про звернення стягнення на
предмет іпотеки, відповідно до
договору іпотеки укладеного з
Відповідачем, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сузір'я ЛТД" 11.07.2007 та
зареєстрованого за №22307.

Як вбачається із змісту позовної
заяви та встановлено в судовому
засіданні, між Позивачем, ПАТ "Банк
"Фінанси та Кредит" та громадянинкою
ОСОБА_3 09.07.2007, був укладений кредитний
договір №1252pv17-07.

За умовами вказаного кредитного
договору, Позивач зобов"язувався
надати гр. ОСОБА_3 кредит на умовах
забезпеченості, повернення,
терміновості, платності у розмірі 150000,00
дол.США з оплатою по процентній ставці
13,5 % річних.

ОСОБА_3, в свою чергу
зобов"язувалась повністю повернути
кредитні ресурси, одержані за даною
угодою, до 09.07.2022 та щомісячно в строк до
10 числа кожного місяця здійснювати
погашення заборгованості відповідно
до Додатку №1.

На виконання договірних
зобов"язань, Позивач надав гр. ОСОБА_3
кредит в сумі 150000,00 дол.США, строком
повернення до 09.07.2022, із сплатою
процентів 13,5% річних.

На підставі додаткової угоди до
кредитного договору №1252pv17-07 від
11.07.2007 змінено розмір відсоткової
ставки, яка починаючи з 01.05.2008
становить 16% річних.

В зв"язку з неналежним виконанням
гр. ОСОБА_3 своїх зобов"язань за
кредитним договором, рішенням
Коломийського міськрайонного суду від
07.02.2012 винесеного у справі №2-909/51/2012
задоволено позов ПАТ "Банк "Фінанси та
Кредит" та стягнено в солідарному
порядку з ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сузір'я
ЛТД" та ОСОБА_4 на користиь Позивача
1740199,45грн. кредитної заборгованості.

Крім цього , в позовній заяві,
вказано що станом на час подання
позовної заяви заборгованість за
кредитним договором №1252pv17-07 від
11.07.2007 складає 5691778,60грн., з яких: 110302,70
дол.США, що в еквіваленті до гривні
становить 881649,48 грн.- сума строкової
заборгованості; 56697,30 дол. США, що в
еквіваленті до гривні становить
453181,52грн. - сума простроченої
заборгованості; 2671,99 дол.США, що в
еквіваленті до гривні становить
21357,22грн. - сума строкової
заборгованості по відсотках; 86957,07
дол.США, що в еквіваленті до гривні
становить 695047,86грн. - сума простроченої
заборгованості по відсотках; 3640542,52 грн.
- пеня.

З метою забезпечення належного
виконання гр. ОСОБА_3 прийнятих на себе
зобов"язань за кредитним договором, між
ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"
(Іпотекодержатель) та ТзОВ "Сузір'я ЛТД"
(Іпотекодавець), 11.07.2007, укладено
договір іпотеки.

Відповідно до п.1.1 Договору
іпотеки, із змінами внесеними згідно
договору про внесення змін до
Іпотечного договору, даний договір
укладений з метою забезпечення
виконання зобов"язань, що виникли у
Іпотекодавця, який виступає
поручителем за зобов"язаннями
фізичної особи ОСОБА_3 на підставі
кредитного договору №1252pv17-07 від 11.07.2007
, за яким він зобов"язувався перед
Іпотекодержателем повернути в строк до
09.07.14 кредитні кошти в сумі 167000,00
дол.США, сплатити відсотки за
користування кредитними коштами у
валюті кредиту в розмірі 16% річних,
також можливі суми пені, штрафів та
інших платежів передбачених кредитним
договором.

Згідно п.2.1 Договору іпотеки,
предметом іпотеки є : ремонтна
майстерня, що знаходиться за адресою:
вул.Коломийська, №52, с.Сопів,
Коломийського району
Івано-Франківської області та належить
Іпотекодавцю на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
виданого Сопівською сільською радою
06.07.2005.

Узгоджена сторонами вартість
предмета іпотеки, становить 1515000,00грн.,
що еквівалентно 300000,00 дол.США.(п.2.3
Договору іпотеки).

Пунктом 3.3.4 Договору іпотеки
передбачено, що Іпотекодержатель має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки у випадку, якщо Іпотекодавцем
не будуть виконані його зобов"язання,
передбачені кредитним договором чи
цим договором, у порядку та строки,
передбачені цими договорами, в тому
числі, у належні строки не будуть
сплачені кредитні кошти, відсотки,
штрафні санкції чи інші платежі.

Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється в порядку,
передбаченому чинним законодавством.

Оскільки, ОСОБА_3 та Відповідач в
добровільному порядку не погасив суму
заборгованості, Позивач в позовній
заяві просить суд стягнути борг шляхом
звернення стягнення на майно, що
перебуває в іпотеці за Договором
іпотеки від 11.07.2007, встановивши спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
продажу на прилюдних торгах із
початковою ціною, встановленою на
рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб"єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Однак, суму заборгованості за
кредитним договором в погашення якої
слід звернути стягнення на предмет
іпотеки не вказав.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в позовній заяві та
просить суд позов задоволити, проте
ціну позову, а саме: суму
заборгованості позичальника за
кредитним договором №1252pv17-07 від 09.07.2007
в погашення якої слід звернути
стягнення на предмет іпотеки так і не
вказав, як і не подав суду уточнені
позовні вимоги.

Відповідач відзив на позов не
подав, однак представник в судовому
засідання проти позову заперечив та
просить суд в позові відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні
доводи представників сторін в
обгрунтування позовних вимог та їх
заперечень, дослідивши обставини у
справі і подані сторонами докази в
порядку ст. 43 ГПК України , суд вважає
позовні вимоги безпідставними та
необгрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню із слідуючих
підстав:

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Між Позивачем, ПАТ "Банк "Фінанси та
Кредит" та громадянинкою ОСОБА_3 09.07.2007,
був укладений кредитний договір
№1252pv17-07.

За умовами вказаного кредитного
договору, Позивач зобов"язувався
надати гр. ОСОБА_3 кредит на умовах
забезпеченості, повернення,
терміновості, платності у розмірі 150000,00
дол.США з оплатою по процентній ставці
13,5 % річних.

ОСОБА_3, в свою чергу
зобов"язувалась повністю повернути
кредитні ресурси, одержані за даною
угодою, до 09.07.2022 та щомісячно в строк до
10 числа кожного місяця здійснювати
погашення заборгованості відповідно
до Додатку №1.

Згідно ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов"язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Однак , в зв"язку з неналежним
виконанням гр. ОСОБА_3 своїх зобов"язань
за кредитним договором, рішенням
Коломийського міськрайонного суду від
07.02.2012 винесеного у справі №2-909/51/2012
задоволено позов ПАТ "Банк "Фінанси та
Кредит" та стягнено в солідарному
порядку з ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сузір'я
ЛТД" та ОСОБА_4 на користиь Позивача
1740199,45грн. кредитної заборгованості.

З метою забезпечення належного
виконання гр. ОСОБА_3 прийнятих на себе
зобов"язань за кредитним договором, між
ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"
(Іпотекодержатель) та ТзОВ "Сузір'я ЛТД"
(Іпотекодавець) 11.07.2007 укладено договір
іпотеки.

Пунктом 3.3.4 Договору іпотеки
передбачено, що Іпотекодержатель має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки у випадку, якщо Іпотекодавцем
не будуть виконані його зобов"язання,
передбачені кредитним договором чи
цим договором, у порядку та строки,
передбачені цими договорами, в тому
числі, у належні строки не будуть
сплачені кредитні кошти, відсотки,
штрафні санкції чи інші платежі.

Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється в порядку,
передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Іпотекою, відповідно до ч.1 ст.575 ЦК
України, є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону
України "Про іпотеку" та ст. 572 ЦК
України іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

За приписами ст. 3 Закону України
"Про іпотеку" у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами.

У відповідності з ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про іпотеку" за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Статтею 33 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення"
роз'яснено, що рішення з господарського
спору повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто, з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити
зазначення ціни позову, якщо позов
підлягає грошовій оцінці; суми
договору (у спорах, що виникають при
укладанні, зміні та розірванні
господарських договорів).

Статтею 55 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено визначення ціни позову.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду
ухвалюється іменем України і
складається із вступної, описової,
мотивувальної і резолютивної частин,
при цьому резолютивна частина має
містити висновок про задоволення
позову або про відмову в позові
повністю чи частково по кожній з
заявлених вимог. Висновок не може
залежати від настання або ненастання
якихось обставин (умовне рішення).

При задоволенні позову в
резолютивній частині рішення
вказуються розмір сум, що підлягають
стягненню (основної заборгованості за
матеріальні цінності, виконані роботи
та надані послуги, неустойки, штрафу,
пені та збитків, а також штрафів,
передбачених у пунктах 4 і 5 частини
другої статті 83 цього Кодексу).

Відповідно до п. 5, 7 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове
рішення" господарські суди повинні
дотримуватись передбаченої статтями 84,
86 ГПК України структури та
послідовності викладення рішення
(вступна, описова, мотивувальна та
резолютивна частини).

Резолютивна частини рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам статті 38, 39 Закону
України "Про іпотеку". Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

При цьому, суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором . У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.

Частиною 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Вимоги щодо належності та
допустимості доказів встановлені ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України.

Позивачем в позовній заяві
зазначено, що рішенням Коломийського
міськрайонного суду від 07.02.2012
винесеного у справі №2-909/51/2012 стягнено
в солідарному порядку з ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сузір'я ЛТД" та
ОСОБА_4 на користь Позивача 1740199,45грн.
кредитної заборгованості. Однак, в
тексті позовної заяви також
зазначено, що загальна сума
заборгованості за кредитним договором
№1252pv17-07 від 09.07.2007 складає 5691778,60грн.
Проте, в прохальній частині позовної
заяви не вказано в рахунок погашення
якої саме суми заборгованості слід
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Рішення може ґрунтуватись лише на
тих доказах, які були предметом
дослідження і оцінки судом. При цьому
необхідно мати на увазі, що згідно зі
статтею 43 ГПК України наявні докази
підлягають оцінці у їх сукупності і
жодний доказ не має для господарського
суду заздалегідь встановленої сили (п.
4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
р. № 6 "Про судове рішення").

Крім того, згідно зі ст.ст. 42, 43, 47 ГПК
України, правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом; сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами;
судове рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони;

Оскільки, відповідно до вказаної
вище норми закону суд не вправі з
власної ініціативи виходити за межі
позовних вимог, а в прохальній частині
позовної заяви не вказано суму
заборгованості за кредитним договором
в погашення якої слід звернути
стягнення на предмет іпотеки, суд
вважає це порушенням ст.39 Закону
України "Про іпотеку".

З врахуванням наведеної вище
норми закону, суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог, а тому в
позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
судові витрати слід залишити за
Позивачем.

На підставі викладеного ,
відповідно до ст. 124 Конституції
України, ст. 509,526, 572, 575, 1054 ЦК України ,
ст.1, 3, 7, 33, 38, 39 Закону України "Про
іпотеку", керуючись ст. 33, 42 , 43, 47, 49, 54,
55 , 83 ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії
"Прикарпатського регіонального
управління" Публічного акціонерного
товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до
Відповідача, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сузір'я ЛТД" про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Судові витрати залишити за Позивачем.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 18.08.14

Суддя
Калашник В. О.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Попович В. В. 18.08.14