м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5563/14 13.08.14
За позовом публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
До закритого акціонерного
товариства "Українська
інноваційно-фінансова компанія-Плюс"
Про стягнення 8 598,82 грн.
Суддя Блажівська О.Є.
від позивача Гуль І.П.
за дов. б/н від 31.10.2013 р. До 08.10.2014 р.
від відповідача не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Закритого
акціонерного товариства "Українська
іноваційно фінансова компанія-Плюс"
про стягнення 8 598,82 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.04.2014 року порушено
провадження по справі № 910/5563/14, розгляд
справи призначено на 21.05.2014 року.
19.05.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшла інформація про
відсутність аналогічного спору.
21.05.2014 року представники позивача та
відповідача у судове засідання не
з'явились, на виконання вимог ухвали
суду витребувані документи по справі
не надали, про причини неявки належним
чином суд не повідомили. Про дату, час
та місце судового засідання були
повідомлені належним чином.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.05.2014 року розгляд справи
відкладено на 02.06.2014 року.
02.06.2014 року розпорядженням заступника
Голови господарського суду міста Києва
Паламаря П.І., у зв'язку з перебуванням
судді Блажівської О.Є. на лікарняному,
справу № 910/5563/14 передано для розгляду
судді Гумезі О.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 року справу № 910/5563/14
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 02.07.2014 року.
04.06.2014 року розпорядженням заступника
Голови господарського суду міста Києва
Паламаря П.І., у зв'язку з виходом судді
Блажівської О.Є. з лікарняного, справу
№ 910/5563/14 передано для розгляду судді
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.06.2014 року справу № 910/5563/14
прийнято до провадження.
02.07.2014 року розпорядженням заступника
Голови господарського суду міста Києва
Паламаря П.І., у зв'язку з перебуванням
судді Блажівської О.Є. у відпустці,
справу № 910/5563/14 передано для розгляду
судді Головатюку Л.Д.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року справу № 910/5563/14
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 13.08.2014 року.
21.07.2014 року розпорядженням заступника
Голови господарського суду міста Києва
Ковтуна С.А., у зв'язку з поверненням
судді Блажівської О.Є. з відпустки,
справу № 910/5563/14 передано для розгляду
судді Блажівській О.Є.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 року справу № 910/5563/14
прийнято до провадження.
13.08.2014 року представник позивача у
судове засідання з'явився.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, на виконання
вимог ухвали суду витребувані
документи по справі не надав, про
причини неявки належним чином суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
Судом оголошено про перехід розгляду
справи по суті.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України в
судових засіданнях складені протоколи,
які долучено до матеріалів справи.
В судовому засіданні 13.08.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
В судовому засіданні суд повідомив про
порядок отримання повного тексту
рішення відповідно до вимог ст. 87 ГПК
України.

Розглянувши надані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

10.09.2007 р. між публічним акціонерним
товариством "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" (далі -
зберігач) та закритим акціонерним
товариством "Українська
інноваційно-фінансова компанія-Плюс"
(далі - депонент) було укладено договір
про відкриття рахунку у цінних паперах
Д-Ю-32 (далі - договір) умовами якого
передбачено, що відповідач доручає, а
позивач зобов'язується надавати
відповідачу послуги щодо відкриття та
ведення рахунку у цінних паперах,
зберігання належних відповідачу
цінних паперів, обслуговування
операцій за цим рахунком.

Відповідно до п. 2.3.2. депонент
зобов'язаний оплачувати послуги
зберігача згідно з розцінками, умовами
та строками, передбаченими даним
договором та тарифами зберігача.

Згідно з п. 3.1. та п. 3.2. договору депонент
оплачує послуги зберігача згідно з
даним договором відповідно до
затверджених тарифів зберігача та
відповідно до виставленого зберігачем
рахунку. Абонентська плата за
обслуговування рахунку у цінних
паперах та плата за зберігання цінних
паперів на рахунку депонента за
поточний місяць нараховується
зберігачем останнього робочого дня
поточного місяця та сплачується
депонентом щомісячно до 15 числа
наступного місяця.

На виконання умов договору, позивачем
були надані, передбачені договором
послуги на загальну суму 4240,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами-рахунками.

26.09.2011 р. позивач на адресу відповідача
направив претензію №16-3/13-268, в якій
позивач просить сплатити суму боргу
протягом 7 (семи) робочих днів від дати
отримання претензії, що
підтверджується копією фіскального
чеку №2048 від 28.09.2011 р., описом вкладення
та повідомленням про вручення поштової
кореспонденції (копії в матеріалах
справи).

Відповідачем зазначена претензія була
проігнорована. Відповіді на претензію
відповідач не направив та суму боргу не
сплатив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує зобов'язання щодо оплати
наданих послуг, зокрема погашення
заборгованості у розмірі 4240,00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Судом встановлено, що позивач виконав
свої зобов'язання за договором
належним чином, надав всі передбачені
договором послуги на загальну суму 4
240,00 грн.

В порушення умов договору відповідач
оплати наданих позивачем послуг на
суму 4 240,00 грн. не провів, доказів
зворотного суду не надав.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги про стягнення суми основного
боргу 4 240,00 грн. підлягають
задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 31,50 грн. - пені, 322,70 грн. - 3 %
річних, 4,62 грн. - індексу інфляції та 4
000,00 грн. - штрафу.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу
України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведено, що ним вжито усіх
належних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до п. 6.6 договору за
порушення умов та терміну оплати, що
передбачені розділом 3 даного договору,
депонент виплачує за вимогою зберігача
пеню у розмірі 0,5 відсотків від
несплаченої суми за кожен день
прострочки, але не більше подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Ст.1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
визначає, що платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Статтею 3 вказаного Закону
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
установлений законом як граничний,
тобто за прострочення платежу за
договором може бути стягнуто лише пеню,
сума якої не перевищує ту, що обчислена
на підставі подвійної облікової ставки
Національного банку України (подібна
правова позиція викладена в постановах
Верховного суду України від 24.10.2011р. у
справі № 25/187, від 07.11.2011р. у справі №
5002-2/5109-2010).

Разом з тим, враховуючи що позивач при
розрахунку пені виходив зі ставки 0,5%
від несплаченої суми боргу, проте
зазначене не вплинуло на правильність
заявленої до стягнення суми пені.

Щодо заявленої до стягнення суми
штрафу в розмірі 4000,00 грн., то суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.7 договору
прострочення платежу більш ніж на 20
календарних днів вважається
односторонньою відмовою від виконання
умов договору, в зв'язку з чим сторона,
що не виконала умови даного договору,
крім пені, за вимогою іншої сторони
повинна сплатити іншій стороні штраф у
розмірі 1 000,00 грн.

З огляду на те, що положення договору
щодо застосування такої міри
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань як штраф, не
містять посилань на те, що штраф
стягується за прострочку сплати більше
ніж на 20 днів кожного платежу, відтак
суд дійшов висновку, що
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань до винної сторони
у вигляді штрафу застосовується у
розмірі 1000,00 грн. за вимогою іншої
сторони, в даному випадку за вимогою
позивача.

Відтак вимога щодо стягнення з
відповідача штрафу підлягає
частковому задоволенню в сумі 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем
розрахунок 3% річних та інфляційних
втрат і встановив, що останній
відповідає вимогам законодавства,
розрахунок проведений з моменту
виникнення прострочення грошового
зобов'язання та за відповідний період
такого прострочення, а тому визнаються
обґрунтованими вимоги позивача про
стягнення з відповідача 322,70 грн. - 3 %
річних, 4,62 грн. - індексу інфляції.

З огляду на зазначене та враховуючи те,
що борг відповідача в сумі 4240 грн. на
час прийняття рішення не погашений,
його розмір підтверджується наявними
матеріалами справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 31,50 грн. пені,
322,70 грн. 3 % річних, 4,62 грн. інфляційних, 1
000 грн. штрафу є доведеними,
обґрунтованими, відповідачем не
спростовані, а відтак підлягають
задоволенню. В решті вимог суд
відмовляє з огляду на їх
безпідставність.

Відшкодування витрат по сплаті
судового збору відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається судом на сторони
пропорційно розміру доведених та
обґрунтованих вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з закритого акціонерного
товариства "Українська
інноваційно-фінансова компанія-Плюс"
(04073, м. Київ, Московський проспект, буд.
6, код 31521098), з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання судового рішення, на
користь публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" (01001, м.
Київ, провулок Шевченка, буд. 12, код
00039002) 4 240 (чотири тисячі двісті сорок)
грн. 00 коп. основного боргу, 31 (тридцять
одну) грн. 50 коп. пені, 322 (триста
двадцять дві) грн. 70 коп. 3 % річних, 4
(чотири) грн. 62 коп. інфляційних, 1 000
(одну тисячу) грн. 00 коп. штрафу, 1 189 (одну
тисячу сто вісімдесят дев'ять) грн. 59
коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Повний текст рішення складено: 18.08.2014 р.

Суддя
О.Є. Блажівська