м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8323/14 21.07.14Господарський суд
міста Києва у складі судді Чебикіної
С.О., розглянувши справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укргаз" до
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Святошинського району міста Києва про
стягнення 638 904,88 грн, за участю
представників позивача - Левкович Т.П.,
довіреність №б/н від 03.04.2014 року,
відповідача - Сенчила В.В. б/н від 01.01.2014
У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення 635 554,82 грн. основного боргу та
3 350,06 грн. 3 % річних у зв'язку з
неналежним виконанням останнім
зобов'язання за договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 117/01 від 01.01.2011 року.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.05.2014 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 18.06.2014 року.
03.07.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву на 16.07.2014 року.
08.07.2014 року через загальний відділ
діловодства суду позивач надав
письмові пояснення по справі.
16.07.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву на 21.07.2014 року.
Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.01.2011 року між
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укргаз"
(постачальник) та Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Святошинського району
міста Києва (абонент) було укладено
договір на постачання теплової енергії
у гарячій воді №117/01, відповідно до умов
якого постачальник здійснює
постачання абонентові теплової
енергії у гарячій воді у потрібних йому
обсягах, а абонент зобов'язується
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) у
терміни, що встановлені умовами цього
договору (п. 1.1. договору).
Згідно п. 2.2.1. договору позивач
зобов'язався постачати теплову енергію
у вигляді гарячої води на потреби:
опалення; гарячого водопостачання;
технологічні потреби.
Договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до 31.12.2011 року (п. 7.1.
Відповідно до додаткового договору №4
від 31.12.2013 року термін дії договору №
117/01 від 01.01.2011 року продовжено до 15.04.2014
Згідно п.2.3. додатку №2 до договору
абонент здійснює розрахунки
відповідно до показників приладів
обліку до 25 числа поточного місяця за
спожиту теплову енергію в попередньому
Відповідно до п. 1.1 додатку № 2 до
договору сторони домовились, що тарифи
на теплову енергію згідно договору на
постачання теплової енергії від 01.01.2011
року встановлюються в розмірі 264,65 грн.
Однак, взяті на себе зобов'язання за
договором відповідач не виконував,
внаслідок чого за період з 01.01.2014 року
по 29.04.2014 року виникла заборгованість
за використану теплову енергію, яка
станом на день подання позову складала
Поясненнями позивача, відповідача,
поданим позивачем розрахунком, актом
звірки взаємних розрахунків станом на
01.04.2014 року проведеним відповідно до
вимог чинного законодавства та умов
договору на підставі зазначених даних
облікових карток (табуляграм),
відомостей обліку теплової енергії
стверджується факт поставки позивачем
відповідачу протягом указаного
періоду за спірним договором теплової
енергії на суму 635 554,82 грн. (в т.ч. ПДВ), а
також факт користування відповідачем
цією тепловою енергію.
Однак, до звернення позивача з позовною
заявою до суду відповідачем було
сплачено частину основного боргу у
розмірі 119 237,95 грн., що підтверджується
актом звірки взаємних розрахунків
станом на 01.04.2014 року, а також довідкою
відповідача б/н від 21.07.2014 року та
поясненнями представників позивача,
частково відповідача у судовому
В позові в частині вимог про стягнення
основного боргу у сумі 119 237,95 грн. слід
відмовити у зв'язку зі сплатою цієї
суми до подання позову.
Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором по
сплаті спожитої теплової енергії.
При цьому, в ході розгляду справи
між сторонами виникали спірні питання
щодо правомірності застосування при
здійсненні розрахунку вартості
спожитої теплової енергії тарифів,
встановлених розпорядженнями
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
Згідно ст. 1 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" виконавчі
органи рад - органи, які відповідно до
Конституції України та цього Закону
створюються сільськими, селищними,
міськими, районними в містах (у разі їх
створення) радами для здійснення
виконавчих функцій і повноважень
місцевого самоврядування у межах,
визначених цим та іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 140 Конституції
України та ч. 2 ст. 24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
особливості здійснення місцевого
самоврядування в містах Києві та
Севастополі визначаються окремими
законами про міста Київ і Севастополь.
Статтею 10 Закону України "Про столицю
України - місто герой Київ" визначено,
що Київська міська та районні в місті
ради мають власні виконавчі органи, які
утворюються відповідно Київською
міською радою, районними в місті
радами, підзвітні та підконтрольні
Пунктом 2 Перехідних положень Закону
України "Про столицю України - місто
герой Київ" встановлено, що міська та
районні в місті Києві ради протягом
місяця після набрання чинності цим
Законом вирішують питання щодо
формування власних виконавчих органів
на базі відповідних державних
адміністрацій, які паралельно
виконують функції державної
виконавчої влади, що є особливістю
здійснення виконавчої влади в місті
Таким чином, виходячи з положень ст.1
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" та
особливостей здійснення місцевого
самоврядування в місті Києві, які
визначаються Законом України "Про
столицю України - місто герой Київ",
виконавчий орган створюється
Київською міською радою.
Так, рішенням Київської міської ради
від 20 червня 2002 року 28/28 "Про утворення
виконавчого органу Київської міської
ради та затвердження його структури і
загальної численності" був утворений
виконавчий орган Київради, який
відповідно до пункту 2 розділу VII
Прикінцевих положень Закону України
"Про столицю України - місто герой Київ"
паралельно виконує функції органу
державної виконавчої влади, що є
особливістю здійснення виконавчої
влади та місцевого самоврядування в
місті Києві, із збереженням існуючої
назви "Київська міська державна
адміністрація". Вказане рішення має
юридичну силу та діє до вказаного часу.
Таким чином, особливістю виконавчого
органу у місті Києві є те, що Київська
міська державна адміністрація та
виконавчий орган Київради є фактично
одним органом, хоча мають різні
повноваження та порядок діяльності.
Розглядаючи конституційність цього
положення Конституційний Суд України
своїм рішенням від 25.12.2003 № 21-рп/2003
(справа про особливості здійснення
виконавчої влади та місцевого
самоврядування у місті Києві) надав
тлумачення ст. 10 Закону України "Про
столицю України - місто герой Київ" де
зазначив: Київська міська державна
адміністрація є єдиним в
організаційному відношенні органом,
який виконує функції виконавчого
органу Київської міської ради та
паралельно функції місцевого органу
виконавчої влади. З питань, віднесених
до відання місцевого самоврядування,
цей орган підзвітний і підконтрольний
Київській міській раді, а з питань
здійснення повноважень у сфері
виконавчої влади - Кабінету Міністрів
Виходячи з наведеного, Київська міська
державна адміністрація є єдиним в
організаційному відношенні органом,
який виконує функції виконавчого
органу Київської міської ради та
паралельно функції місцевого органу
Таким чином, Київська міська державна
адміністрація, як виконавчий орган
Київської міської ради, наділена
повноваженнями органу місцевого
самоврядування і як орган виконавчої
влади - повноваженнями органу
Щодо компетенції виконавчого органу
Київради на встановлення тарифів на
житлово-комунальні послуги, слід
Згідно п. 2 ч. "а" ст. 28 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" до
відання виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради (в даному
випадку - Київської міської ради)
віднесене встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів щодо оплати побутових,
комунальних, транспортних та інших
послуг, які надаються підприємствами
та організаціями комунальної
власності відповідної територіальної
громади; погодження в установленому
порядку цих питань з підприємствами,
установами та організаціями, які не
належать до комунальної власності.
Основні правові, економічні та
організаційні засади діяльності на
об'єктах сфери теплопостачання та
регулює відносини, пов'язані з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням та використанням теплової
енергії з метою забезпечення
енергетичної безпеки України,
підвищення енергоефективності
функціонування систем
теплопостачання, створення і
удосконалення ринку теплової енергії
та захисту прав споживачів та
працівників сфери теплопостачання
визначає Закон України "Про
Статтею 1 даного Закону визначено, що
тариф (ціна) на теплову енергію -
грошовий вираз витрат на виробництво,
транспортування, постачання одиниці
теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням
рентабельності виробництва,
інвестиційної та інших складових, що
визначаються згідно із методиками,
розробленими центральним органом
виконавчої влади у сфері
Згідно ч.3 ст.20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової і
електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
Відповідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
Виходячи з наведеного, до повноважень
Київської міської державної
адміністрації як виконавчого органу
Київської міської ради, згідно п. 2 ч. 1
ст. 7 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", ст. 20
Закону України "Про теплопостачання" та
п. 2 ч. "а" ст. 28 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", на
момент існування спірних
правовідносин були віднесені
повноваження встановлювати
ціни/тарифи на житлово-комунальні
послуги, тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, а тому виконавчим
органом Київради (Київської міської
державної адміністрації) були прийняті
оскаржувані розпорядження в межах його
повноважень та у спосіб, що
встановлений законами України.
Спірні розпорядження прийняті з
посиланням на Закон України "Про
місцеве самоврядування в Україні", що
вказує на прийняття їх відповідачем як
виконавчим органом місцевого
самоврядування, а не виконавчим
органом державної влади.
Щодо відсутності реєстрації
оскаржуваних розпоряджень в
Міністерстві юстиції України, суд
З метою впорядкування видання
міністерствами, іншими органами
виконавчої влади нормативно-правових
актів, забезпечення охорони прав,
свобод і законних інтересів громадян,
підприємств, установ та організацій
видано Указ Президента України "Про
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади" від 3
жовтня 1992 року № 493/92.
Статтею 1 Указу установлено, що з 1 січня
1993 року нормативно-правові акти, які
видаються міністерствами, іншими
органами виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації.
Статтею 3 вищевказаного Указу
передбачено, що нормативно-правові
акти, зазначені в статті 1 цього Указу,
набувають чинності через 10 днів після
їх реєстрації, якщо в них не
встановлено пізнішого строку надання
Відповідно до п.15 Положення про
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 1992 року
№ 731, органи виконавчої влади
направляють для виконання
нормативно-правові акти лише після їх
державної реєстрації та офіційного
опублікування. У разі порушення
зазначених вимог нормативно-правові
акти вважаються такими, що не набрали
чинності, і не можуть бути застосовані.
Однак, відповідно до преамбули та п. 1
Указу Президента України "Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади" та п. 1 Положення про
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади, до
предмета регулювання цих актів не
віднесено акти органів місцевого
самоврядування та їх виконавчих
Таким чином, акти Київської міської
державної адміністрації, як
виконавчого органу Київради, щодо
встановлення цін (тарифів) на
житлово-комунальні послуги не
підлягають державній реєстрації.
Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 11.12.2012 р. у справі
Крім того, позиція стосовно того, що
рішення органу місцевого
самоврядування про погодження тарифів
на комунальні послуги, прийнятого на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", ст. 20
Закону України "Про теплопостачання" та
п. 2 ч. "а" ст. 28 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" не
потребує реєстрації, викладена в
постанові Верховного Суду України від
13.03.2012 р. у справі №21-967во10.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про правомірність
застосування позивачем при здійсненні
розрахунку заборгованості тарифів,
встановлених наведеними у розрахунку
розпорядженнями Київської міської
державної адміністрації.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за договором
№ 117/01 від 01.01.2011 року в сумі 635 554,82 грн.
підлягають задоволенню частково на
суму 516 316,87 грн. В задоволенні позову
про стягнення заборгованості в розмірі
119 237,95 грн. слід відмовити.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи, що відповідач
прострочив виконання зобов'язання з
оплати теплової енергії за договором
на суму 516 316,87 грн., позов в частині
стягнення 3 % річних обґрунтований,
проте підлягає задоволенню частково у
розмірі 1 358,99 грн. за розрахунком суду,
який відповідає умовам договору та
вимогам закону.

Судові витрати відповідно до вимог
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Святошинського району міста Києва (03179,
м. Київ, вул. Прилужна, буд. 6; код 03366552) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укргаз" (08130, Київська
обл., Києво-Святошинський район, с.
Чайки, вул. Лобановського, будинок 3-А,
код 32209081) 516 316 (п'ятсот шістнадцять
тисяч триста шістнадцять) грн. 87 коп.
основного боргу, 1 358 (одна тисяча триста
п'ятдесят вісім) грн. 99 коп. 3% річних та
10 353 (десять тисяч триста п'ятдесят три)
грн. 50 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до вимог
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.07.2014р.

Суддя
С.О. Чебикіна