ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року Справа № 916/196/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого судді:Губенко
Н.М.,суддів:Барицької Т.Л., Картере
В.І.,розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз" в особі відокремленого
підрозділу Одеського
лінійно-виробничого управління
магістральних газопроводів філії
Управління магістральних газопроводів
"Прикарпаттрансгаз"на постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 10.06.2014та на
рішеннягосподарського суду Одеської
області від 05.05.2014у справі№ 916/196/14
господарського суду Одеської
областіза позовомПублічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго"доПублічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
в особі відокремленого підрозділу
Одеського лінійно-виробничого
управління магістральних газопроводів
філії Управління магістральних
газопроводів "Прикарпаттрансгаз"про
стягнення 90 081,17 грн. в судовому
засіданні взяли участь представники: -
позивача Дзиговська С.М.; - відповідача
повідомлений, але не з'явився;
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 05.05.2014 у справі № 916/196/14
(суддя Никофорчук М.І.), залишеним без
змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
10.06.2014 (судді: Петров М.С., Разюк Г.П.,
Колоколова С.І.), задоволений позов
Публічного акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" (надалі позивач) до
Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз" в особі відокремленого
підрозділу Одеського
лінійно-виробничого управління
магістральних газопроводів філії
Управління магістральних газопроводів
"Прикарпаттрансгаз" (надалі
відповідач/скаржник); за рішенням, з
відповідача стягнуто заборгованість у
розмірі 90 081,17 грн. за перевищення
договірних величин споживання
електроенергії.

Відповідач, не погоджуючись із
прийнятими у даній справі судовими
рішеннями, звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій ст. 614 ЦК України, просить
рішення та постанову скасувати і
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю.

Сторони належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
даної справи.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Предметом даного спору є вимога
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 90 081,17 грн. за
перевищення договірних величин
споживання електроенергії у серпні 2013
року.

Обгрунтовуючи підстави позову, позивач
посилається на те, що відповідачем не
було виконано умов додатку №5 до
договору про постачання електричної
енергії від 12.12.2007, укладеного між
сторонами у справі, стосовно оплати
заявлених обсягів споживання
електричної енергії на цей місяць з
урахуванням обсягів корегування.

Розглядаючи дану справу, суди
попередніх інстанцій погодилися із
доводами позивача про порушення
відповідачем зазначених позивачем
умов додатку, та задовольнили позовні
вимоги. При цьому, суди керувалися
умовами договору про постачання
електричної енергії від 12.12.2007,
укладеного між сторонами у справі, з
додатками до нього та доповненнями,
Законом України "Про
електроенергетику", ст. 193 ГК України,
ст.ст. 525, 526 ЦК України. Вищий
господарський суд України
погоджується із такими висновками
судів попередніх інстанцій, з огляду на
таке.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 12.12.2007 між сторонами у справі
укладено договір про постачання
електричної енергії № 66 (надалі
договір), відповідно до умов якого
позивач (постачальник) зобов'язався
постачати відповідачеві (споживачеві)
електроенергію для забезпечення
потреб електроустановок з приєднаною
потужністю, а відповідач - оплачувати
її вартість та здійснювати інші
платежі згідно з умовами цього
договору.

Відповідно до п. 9.4. договору, він
набирає чинності з дня його підписання
і укладається на строк до 31 грудня 2007
року та вважається щорічно поновленим,
якщо за місяць до його закінчення жодна
із сторін не заявить про його
припинення або перегляду його умов.

Під час виконання договору сторони
керуються чинним законодавством та
Правилами користування електричною
енергією (надалі ПКЕЕ), затвердженими
постановою НКРЕ від 31.07.1996 №28.

Розділом 5 договору сторонами
передбачено, що для визначення
договірних величин споживання
електричної енергії на наступний рік
споживач не пізніше 1 листопада
поточного року надає постачальнику
електричної енергії відомості про
розмір очікуваного споживання
електроенергії з помісячним
розподілом (по формі додатку "Обсяги
постачання електричної енергії
споживачу"). У разі ненадання
споживачем зазначених відомостей про
розмір очікуваного споживання
електроенергії на наступний рік до 1
листопада поточного року, а також
неузгодження між сторонами обсягів
електричної енергії на наступний рік
по формі додатку „Обсяги постачання
електричної енергії споживачу" діючий
додаток 1 на поточний рік до договору
вважається продовженим на наступний
рік, тобто помісячні обсяги споживання
електричної енергії зазначені у
діючому додатку 1 до договору є
договірними величинами на наступний
рік, до укладання сторонами нового
додатку 1 до договору. Узгоджені обсяги
споживання електричної енергії
оформлені додатком до договору
„Обсяги постачання електричної
енергії споживачу" є договірними
величинами споживання електричної
енергії (пункти 5.1, 5.2 договору).

У додатку № 1 від 05.11.2012 до договору
„Обсяги постачання електричної
енергії споживачу" сторонами погоджені
договірні величини електроспоживання,
а також умови коригування договірних
величин. Так, споживач має право
протягом поточного розрахункового
періоду, зазначеного у додатку № 5
„Порядок розрахунків" до договору, але
не пізніше ніж за день до зазначеного у
додатку №5 "Порядок розрахунків" до
договору розрахункового дня,
звернутися із заявою до постачальника
електричної енергії на коригуванням
договірної величини споживання
електричної енергії. Датою надходження
звернення є дата реєстрації письмового
звернення у постачальника електричної
енергії. Договірні величини споживання
електричної енергії на кожний місяць,
визначені цим додатком (№1), можуть бути
скориговані постачальником
електричної енергії при виконанні
споживачем наступних умов: - надання
споживачем письмового звернення
постачальнику електричної енергії
згідно з п. 3 цього додатку; - виконання
оплати обсягу електричної енергії на
розрахунковий період з урахуванням
обсягу коригування, у відповідності до
умов, визначених у додатку №5 „Порядок
розрахунків" до договору до дати
звернення (п. п. 3, 4 додатку № 1).

Відповідно до п. 2 додатку №5 до
договору №66 споживач здійснює оплату
за електроенергію самостійно
поточними платежами в наступні
терміни:

- до 10 числа розрахункового місяця
- 30%;

- до 20 числа розрахункового місяця
- 30%;

- до 28 числа розрахункового місяця
(з урахуванням очікуваного обсягу
споживання до кінця розрахункового
місяця) - 40%

вартості договірної величини
споживання електричної енергії згідно
з додатком до договору "Обсяги
постачання електричної енергії
споживачу".

Отже, як вірно зазначили суди
попередніх інстанцій, для того, щоб
позивач відкоригував договірну
величину споживання електричної
енергії на серпень 2013 року, відповідач
повинен був звернутися до позивача із
заявою про коригування не пізніше
27.08.2013 і до цього звернення сплатити
заявлені обсяги (збільшені) споживання
електричної енергії з урахуванням
обсягів коригування.

Як встановлено судами та вбачається із
матеріалів справи, в додатку №1 до
договору "Обсяги постачання
електричної енергії споживачу" сторони
визначили щомісячний обсяг постачання
електричної енергії (договірні
величини) на кожний місяць 2013 року.
Згідно з вказаним додатком договірна
величина споживання електричної
енергії на серпень 2013 року встановлена
в розмірі 221,0 ти.кВт. годину.

23.08.2013 відповідач звернувся до позивача
із заявою, яка надійшла на адресу
останнього 27.08.2013, про коригування
договірної величини споживання
електричної енергії на серпень 2013 року
до 300,0 тис. кВт. год.

В той же час, як вірно встановили суди,
для коригування позивачем величини
споживання електричної потужності в
бік заявленої відповідачем збільшеної
величини (з 221,0 тис.кВт. год. до 300,0
тис.кВт. год.), споживач (відповідач) не
виконав, всупереч п. 4 додатку №1 та п. 2
додатку №5 до договору, вимоги щодо
оплати вартості електроенергії з
урахуванням очікуваного обсягу
споживання (300,0 тис.кВт.год.) у термін до
28.08.2013 (в розмірі 299 304,00 грн.).

Відповідно до приписів п. 4.4. ПКЕЕ
постачальник електричної енергії за
регульованим тарифом протягом п'яти
робочих днів від дня отримання
звернення розглядає заяву споживача,
приймає рішення за цим зверненням та не
пізніше шостого робочого дня від дня
отримання звернення письмово
повідомляє споживача про результати
розгляду заяви. Пропозиції споживача
щодо коригування договірних величин є
пріоритетними за умови попередньої
оплати додатково заявлених обсягів та
отримання постачальником за
регульованим тарифом заяви споживача
не пізніше ніж за п'ять робочих днів до
закінчення розрахункового періоду.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи (банківськими
виписками), що за серпень 2013 року, а
саме, до 28.08.2013, відповідач замість 299
304,00 грн. сплатив позивачу 220 939,07 грн. (до
01.08.2013 - 32 726,01 грн., 06.08.2013 - 33 593,51 грн.,
13.08.2013 - 66 265,52 грн., 22.08.2013р. -88 354,03 грн.).

Враховуючи суму коштів, сплачених
відповідачем (220 939,07 грн.) до 28.08.2013
позивач погодив відповідачу
коригування договірної величини
споживання електричної енергії до
рівня 221,452 тис.кВт.год., про що разом із
супровідним листом від 30.08.2013 направив
відповідачу повідомлення про
коригування договірної величини
споживання електричної енергії від
30.08.2013 , яке (повідомлення) згідно з
умовами п. 9 договору та п. 4.4. Правил КЕЕ
є невід'ємною частиною договору.

Однак, як встановили суди та вбачається
із актів про обсяги спожитої
електроенергії, які складалися
відповідачем відповідно до умов
договору, фактичний обсяг спожитої
відповідачем електричної енергії за
спірний період (серпень 2013р.) склав 329,493
тис.кВт.год., наслідком чого є
правомірний висновок судів про
перевищення відповідачем
скоригованого позивачем рівня
споживання електричної енергії на 108,011
тис.кВт.год. (329,493 - 221452) на суму 90 081,17 грн.
(108011 х 0,834 грн. за 1 кВт).

05.09.2013 позивач направив відповідачу
повідомлення про перевищення
договірної величини споживання
електричної енергії за серпень 2013 року
на 108,011 тис.кВт.год. та виписав
рахунок-фактуру №66/1 на оплату
перевищеного договірного споживання
електричної енергії на суму 90 081,17 грн.,
який залишився невиконаним
відповідачем.

Частиною 5 статті 26 Закону України "Про
електроенергетику" встановлено, що у
випадку споживання електричної
енергії понад договірну величину за
розрахунковий період сплачують
енергопостачальникам двократну
вартість різниці фактично спожитої і
договірної величини.

Відповідно до п. 6.16 ПКЕЕ, обсяг
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та/або
величини потужності протягом
розрахункового періоду оплачується
споживачами постачальнику електричної
енергії за регульованим тарифом
відповідно до законодавства України та
договору.

Аналогічні положення сторони
закріпили в п. 4.4.4 договору №66.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Як передбачено ч.1 ст.216 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 217 ГК України встановлено,
що господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.

Враховуючи, що факт перевищення
відповідачем договірної величини
споживання електричної енергії на
108,011кВт.год. є встановленим, судами
правомірно стягнуто двократну
вартість різниці спожитої та
договірної величини електроенергії,
яка становить суму 90 081,17 грн.

Доводи касаційної скарги є ідентичними
доводам апеляційної скарги, вони є
спростованими судом апеляційної
інстанції, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Стосовно посилань скаржника на
порушення судами попередніх інстанцій
ст. 614 ЦК України, колегія суддів
зазначає.

Відповідно до приписів ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Установлюючи презумпцію вини особи,
яка порушила зобов'язання, ЦК України
покладає на неї обов'язок довести
відсутність своєї вини. Особа
звільняється від відповідальності
лише в тому разі, коли доведе
відсутність своєї вини в порушенні
зобов'язання (постанова судових палат у
цивільних та господарських справах
Верховного Суду України від 13 лютого 2013
року у справі N 6-170цс12).

Таким чином, відповідач повинен
довести відсутність своєї вини у
порушенні договору №66, чого ним
зроблено не було, адже йому були відомі
умови договору №66 з усіма додатками, в
тому, числі, й №№ 1 та 5; наданий ним до
суду апеляційної інстанції протокол
наради від 10.04.2012, в якому
встановлювалися інші строки оплати,
правомірно розцінено судом
апеляційної інстанції документом, який
не може бути доказом внесення змін до
договору №66, а тому, не може бути
підставою для зміни строків оплати,
встановлених у договорі та додатках до
нього.

В силу ст.ст. 42, 43, 47 ГПК України
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом; сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами;
судове рішення ухвалюється суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Судами попередніх інстанцій
використано у повному обсязі свої
повноваження, передбачені
процесуальним законом щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
пов'язаних з предметом дослідження у
даній справі, а відтак, правових
підстав для скасування оскаржуваних у
даній справі судових рішень суд
касаційної інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
в особі відокремленого підрозділу
Одеського лінійно-виробничого
управління магістральних газопроводів
філії Управління магістральних
газопроводів "Прикарпаттрансгаз"
залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014 та
рішення господарського суду Одеської
області від 05.05.2014 у справі №916/196/14
залишити без змін.

Головуючий суддя
Н.М. Губенко

Судді
Т.Л. Барицька

В.І. Картере