ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2014 року
Справа № 912/2124/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М.
(доповідач),

суддів: Євстигнеєва О.С.,
Кузнецова В.О.

секретар судового засідання Назаренко
С.Г.

представники сторін:

від позивача: Пронюк В.Я. -
представник ( дов. № 14-182 від 15.07.2014 р. )

від відповідача: представник у судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 24.07.2014 р. у справі

за позовом: публічного акціонерного
товариства

"Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України",

м. Київ

до: комунального підприємства
"Енерговодоканал"

Смолінської сільської ради
Маловисківського району,

смт. Смоліне,
Маловисківський район, Кіровоградська
область

про стягнення 9 834,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" подано позовну заяву
з вимогою стягнути з комунального
підприємства "Енерговодоканал"
Смолінської сільської ради
Маловисківського району - 3 355,58 грн.
пені, 4 873,63 грн. штрафу, 671,12 грн. 3% річних
та 933,78 грн. суми, на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів, а
всього 9 834,11 грн., з відшкодуванням за
рахунок Відповідача судових витрат.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 24.07.2014 р. (
суддя Тимошевська В. В. ) по справі №
912/2124/14 позов задоволено частково -
стягнуто з комунального підприємства
"Енерговодоканал" Смолінської
сільської ради Маловисківського
району на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
- 5 476,02 грн., з яких: 1 503,88 грн. пеня, 2 436,82
грн. штраф, 601,54 грн. 3 % річних та 933,78 грн.
інфляційних втрат, в також 1 827,00 грн.
судового збору. У задоволенні позову в
іншій частині відмовлено.

Приймаючи рішення про застосування
до Відповідача штрафних санкцій у
вигляді пені та штрафу, місцевий суд
виходив з обставин підтвердження
матеріалами справи порушення
Відповідачем грошового зобов'язання зі
сплати вартості отриманого природного
газу. Встановлене також стало
підставою для стягнення з Відповідача
інфляційних нарахувань та 3 % річних на
підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також,
дослідивши доводи сторін щодо
зменшення розміру штрафних санкцій,
господарський суд зменшив їх розмір до
50 відсотків.

Не погодившись з вказаним рішенням
в частинні відмови у стягненні 1 503,68
грн. - пені та 2 436,82 грн. - 7% штрафу,
Позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить суд: скасувати
рішення господарського суду
Кіровоградської області у справі №
912/2124/14 в частині відмови у стягненні 1
503,68 грн. пені та 2 436,82 грн. - 7% штрафу; в
оскарженій частині прийняти нове
рішення, яким стягнути з Комунального
підприємства «Енерговодоканал»
Смолінської сільської ради
Маловисківського району на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» 1 503,68 грн. - пені та 2
436,82 грн. - 7% штрафу, у стягненні яких
було відмовлено; в іншій частині
рішення господарського суду залишите
без змін.

Так, в апеляційній скарзі, в
обґрунтування своїх доводів, Позивач
посилається на те, що

викладення у рішенні тільки доводів та
доказів сторони, на користь якої
приймається рішення, є порушення м
вимог ст. 4-2 ГПК щодо рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Таким чином, рішення
суду першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам, оскільки не
зазначено будь-яких доказів на
підставі яких прийнято рішення про
зменшення розміру стягуваної суми пені
та штрафу. Зменшення судом розміру пені
та 7 % штрафу спричиняє Позивачу
додаткові збитки та дозволяє
Відповідачу і у подальшому безкарно
порушувати договірні умови.

Розпорядженням голови суду від
12.08.2014 р. у зв'язку з перебуванням судді
Бахмат Р.М. - члена постійно діючої
колегії суддів, визначеної наказом
голови суду № 24 від 17.06.2014 р., у
відпустці, та керуючись ст. 4 6 ГПК
України, п. п. 3.1.6, 3.1.7 розділу ІІ
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України № 30 від
26.11.2010 р., наказом голови суду № 7 від
17.01.2011 р. визначена для розгляду справи
колегія суддів у складі: головуючого
судді Кощеєва І.М. (доповідач ), суддів
Євстигнеєва О.С, Іванова О.Г.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
12.08.2014 р. у справі № 912/2124/14, колегією
суддів у складі: головуючого судді
Кощеєва І.М. (доповідач), суддів
Євстигнеєва О.С, Іванова О.Г. апеляційну
скаргу прийнято до розгляду, який було
призначено на 26.08.2014 р.

Розпорядженням голови суду № 322 від
26.08.2014 р. у зв'язку з перебуванням судді
Іванова О. Г. у відпустці, керуючись ст. 4
6 ГПК України, п. п. 3.1.6, 3.1.7 розділу ІІ
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України № 30 від
26.11.2010 р., наказом голови суду № 7 від
17.01.2011 р. визначена для розгляду справи
колегія суддів у складі: головуючого
судді Кощеєва І.М. (доповідач ), суддів
Євстигнеєва О.С, Кузнецова В.О.

Представник Відповідача у судове
засідання не з'явився. Причини неявки
представника Відповідача суду не
відомі, про час та місце розгляду
справи комунальне підприємство
"Енерговодоканал" Смолінської
сільської ради Маловисківського
району повідомлене належним чином.
Клопотання про відкладення розгляду
справи від Відповідача до суду не
надходило.

Враховуючи те, що залучені до
матеріалів справи докази дозволяють
визначитись відносно законності
оскаржуваного рішення, судова колегія
дійшла до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги у
відсутності представника Відповідача,
який не скористався своїм правом
з'явитись в судове засідання.

В судовому засіданні 26.08.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника Позивача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.10.2012 р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(Продавець ) та КП "Енерговодоканал" (
Покупець ) укладено Договір на
купівлю-продаж природного газу №
12/897-БО-18, за умовами якого Продавець
зобов'язався передати у власність
Покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, та/або
природний газ, видобутий на території
України підприємствами, які не
підпадають під дію ст. 10 Закону України
"Про засади функціонування ринку
природного газу", а Покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ на умовах цього
Договору ( п. 1.1. Договору ).

Згідно п. 1.2. Договору газ, що продається
за Договором, використовується
Покупцем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та іншими
споживачами.

В розділі 2 Договору сторонами
узгоджено помісячний обсяг природного
газу, що має бути переданий з 01 жовтня
2012 року по 31 грудня 2012 року, та порядок
його зміни.

Згідно з п. 3.3. Договору
приймання-передача газу оформлюється
актом приймання-передачі газу.

П. 3.4. Договору сторонами визначено, що у
акті приймання-передачі газу,
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його ціна та
вартість. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Розділ 5 Договору містить положення
щодо погодженої ціни газу та в п. 6.1.
Договору встановлено, що оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100 % поточної
оплати протягом місяця поставки та з
остаточним розрахунком за фактично
переданий природний газ - до 14-го числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і поширює
свою дію на відносини, що фактично
склалися між сторонами з 01 жовтня 2012
року та діє в частині поставки газу до 31
грудня 2012 року, а в частині розрахунків
- до їх повного здійснення ( п. 11.1.
Договору ).

Продавцем на виконання умов Договору №
12/897-БО-18 поставлено Покупцеві в період
з жовтня по грудень 2012 року природний
газ на загальну суму 875 609,22 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі від 31.10., 30.11., 31.12.2012
року ( а. с. 16-18 ). У названих актах
визначено фактичні обсяги переданого
газу, його ціна та остаточна вартість.
Акти підписано без зауважень
Постачальником, Покупцем, а також
газорозподільною організацією.

Відповідач за поставлений згідно
вказаних актів газ розрахувався
повністю, однак з порушенням
договірних строків оплати ( а. с. 19-20 ).

Сторонами в п. 7.2 Договору встановлено,
що у разі невиконання Покупцем умов п.
6.1. цього Договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

На підставі викладеного, враховуючи
підтвердження матеріалами справи
порушення Відповідачем грошового
зобов'язання зі сплати вартості
отриманого природного газу, та
приймаючи рішення про застосування до
Покупця штрафних санкцій у вигляді
пені та штрафу, місцевий господарський
суд виходив з того, що положення п. 7.2
Договору відповідають вимогам
законодавства щодо відповідальності
за порушення зобов'язання. При цьому,
одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
ст. 61 Конституції України, оскільки
згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф
є формами неустойки, а відповідно до ст.
230 ГК України - видами штрафних санкцій,
тобто не є окремими та самостійними
видами юридичної відповідальності. У
межах одного виду відповідальності
може застосовуватися різний набір
санкцій.

Також, правомірними господарський суд
визнав і вимоги Позивача про стягнення
з Відповідача інфляційних нарахувань
та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

Задовольняючи позовні вимоги у
вказаній частині, місцевий
господарський суд враховуючи
розрахунок Позивача та дні фактичної
сплати Відповідачем суми боргу і
положення ч. 5 ст. 254 ЦК України,
здійснив перерахував розрахунок пені і
3% річних: - по зобов'язанням листопада
2012: за період прострочення з 14.12. по
17.12.2012 включно (4 к.дн.) на суму боргу 107
447,89 грн.: 176,14 грн. - пеня; 35,23 грн. - 3%
річних; за період прострочення з 18.12. по
27.12.2012 включно (10 к.дн.) на суму боргу 52
447,89 грн.: 214,95 грн. - пеня; 42,99 грн. - 3%
річних; - по зобов'язанням грудня 2012: за
період прострочення з 15.01.2013 (13.01.2013
неділя) по 21.01.2013 включно (7 к.дн.) на суму
боргу 369 623,28 грн.: 1 063,30 грн. - пеня; 212,66
грн. - 3% річних; за період прострочення
з 22.01. по 30.01.2013 включно (9 к.дн.) на суму
боргу 219 623,28 грн.: 812,31 грн. - пеня; 162,46
грн. - 3% річних; за період прострочення
з 31.01. по 06.02.2013 включно (7 к.дн.) на суму
боргу 169 623,28 грн.: 487,96 грн. - пеня; 97,59 грн.
- 3% річних; за період прострочення
07.02.2013 (1 к.дн) на суму боргу 119 623,28 грн.:
49,16 грн. - пеня; 9,83 грн. - 3% річних; за
період прострочення з 08.02 по 13.02 2013
включно (6 к.дн.) на суму боргу 69 623,28 грн.:
171,67 грн. - пеня; 34,33 грн. - 3% річних; за
період прострочення з 14.02. по 17.02.2013
включно (4 к.дн.) на суму боргу 19 623,28 грн.:
32,26 грн. - пеня; 6,45 грн. - 3% річних. А
всього: пеня в розмірі 3 007,75 грн. та 3%
річних в розмірі 601,54 грн.

Отже, розрахунок пені склав 3 007,75 грн., 3
% річних 601,54 грн., який сторонами не
оспорюється, як не оскаржується і
висновок суду про відсутність підстав
для не стягнення пені і річних в іншій
частині та правильність нарахування
інфляційних в загальному розмірі 933,78
грн. за період прострочення: грудень 2012
по зобов'язанням листопада 2012 та
січень-лютий 2013 по зобов'язанням грудня
2012, а також не оскаржується рішення
суду про задоволення вимоги про
стягнення штрафу в розмірі 4 873,63 грн.
від суми 69 623,28 грн. ( суми простроченого
платежу понад 30 днів ).

Вирішуючи спір у частині стягнення з
комунального підприємства сільської
ради штрафу та пені за прострочення
виконання зобов'язання з оплати
отриманого природного газу, суд першої
інстанцій виходив з наявності правових
підстав для зменшення заявленої до
стягнення неустойки на 50 %.

В якості таких правових підстав, суд
врахував: вплив на можливість
розрахунку Відповідача за поставлений
природний газ затверджених тарифів та
несвоєчасне відшкодування
Відповідачеві відповідної різниці в
тарифах; ступінь виконання
Відповідачем зобов'язання по сплаті
основного боргу та не значний період
прострочки; майновий стан Відповідача.
Водночас, з огляду на необхідність
придбання Позивачем природного газу,
що постачається споживачам України, та
обов'язковість дотримання строків
розрахунків, виходячи з інтересів обох
сторін, які заслуговують на увагу,
місцевий господарський суд обмежив
розмір зменшення пені до 50 %. З огляду на
те, що штраф, як і пеня, відноситься до
штрафних санкцій, враховуючи, що період
прострочення сплати суми 69 623,28 грн.
понад 30 днів склав 1 день та з огляду на
викладені вище обставини,
господарський суд також зменшив суму
штрафу, що був заявлений до стягнення,
на 50 % .

Причиною апеляційного розгляду у даній
справі є питання про наявність або
відсутність підстав для зменшення
розміру неустойки, яка підлягає
стягненню з підприємства внаслідок
прострочення виконання зобов'язання з
оплати отриманого природного газу.

За умовами ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони ( кредитора ) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо )
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530
ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні
та господарські зобов'язання мають
бути виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (ст. 611 ЦК України).

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про наявність
підстав для зменшення розміру
неустойки (пені та штрафу), яка підлягає
стягненню з підприємства внаслідок
прострочення виконання зобов'язання із
оплати отриманого природного газу, з
огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 549 ЦК України
неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі. Сторони можуть
домовитися про зменшення розміру
неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом ( ч. 2 ст.
551 ЦК України). Розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення ( ч. 3 ст. 551 названого
Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2
ст. 627 ЦК України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права, суд має право її
зменшувати.

Ч. 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд
має право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає,
що у вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема з розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

У клопотанні Відповідача про
зменшення розміру пені зазначається,
що комунальне підприємство
"Енерговодоканал" Смолінської
сільської ради Маловисківського
району не з власної вини знаходиться в
край тяжкому фінансовому стані,
оскільки займаючи монопольне
становище на ринку централізованого
тепло-, водо- постачання,
водовідведення, а також послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в смт. Смоліне,
обсяги заборгованості з різниці в
тарифах, які узгоджені Кіровоградською
територіальною комісією з погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу,
становлять 4 768 336,00 грн.

Тарифи на теплову енергію повинні
забезпечувати відшкодування всіх
економічно обґрунтованих витрат на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії. Тарифи на
теплову енергію, реалізація якої
здійснюється суб'єктами
господарювання, що займають монопольне
становище на ринку, є регульованими. У
разі якщо тимчасово тариф на теплову
енергію встановлено нижче її
собівартості з урахуванням граничного
рівня рентабельності, то орган, яким
установлено цей тариф, повинен
передбачити механізми компенсації
цієї різниці в порядку, встановленому
законодавством. Збитки
теплоенергогенеруючих та
теплопостачальних організацій
внаслідок надання пільг з оплати за
спожиту теплову енергію окремим
категоріям споживачів повністю
відшкодовуються за рахунок джерел
фінансування, визначених законами
України, які передбачають відповідні
пільги ( ст. 20 Закону України "Про
теплопостачання" ).

Як вбачається з матеріалів справи,
обсяг заборгованості перед
Відповідачем за компенсацію різниці в
тарифах, зокрема за 2012 рік, склав 1 221 642,00
грн., а загальний обсяг заборгованості
за 2009-2013 роки склав 4 768 336,00 грн. ( а. с. 45 ).
Вказана заборгованість узгоджена на
засіданні обласної комісії з погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу
Кіровоградської обласної державної
адміністрації 21.03.2014 р. ( а. с. 39-42 ).
Відповідно до звіту про фінансові
результати за 2012 рік відповідач в 2012
році отримав збитки в загальному
розмірі 2 087 000,00 грн. ( а. с. 43-44 ).

Отже, у вирішенні питання про зменшення
неустойки судом першої інстанції було
взято до уваги майновий стан сторін і
оцінене співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема з
розміром збитків кредитора, а також
враховано інтереси обох сторін.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення прийнято місцевим
господарським судом за повністю
дослідженими обставинами справи з
правильним застосуванням норм
матеріального права, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101 -103,105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 24.07.2014 р. у
справі № 912/2124/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному
обсязі 27.08.2014 року

Головуючий суддя
І.М.Кощеєв

Суддя
О.С. Євстигнеєв

Суддя
В.О. Кузнецов