м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом закритого акціонерного
товариства фірма "Український
до публічного акціонерного товариства
про стягнення 341 867,00 грн.
Суддя Шкурдова Л.М.
за участю представників:
від позивача:Юрченко О.І. за пасп. СО 503874
від 30.01.2001;від відповідача:Скопич Ю.В. за
дов. №2-385д від 10.04.2014.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Закрите акціонерне товариство фірми
"Український об'єднаний капітал"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" про стягнення 341
Позовні вимоги мотивовано тим, що у
зв'язку з підвищенням курсу дол. США
курсова різниця по відношенню до
стягнутої за рішенням суду суми боргу
за надані послуги за договором -
доручення № 100 від 25.02.2000 склала 341 867,00
Ухвалою суду від 19.06.2014 порушено
призначено розгляд на 08.07.2014.
У судовому засіданні 08.07.2014 оголошено
перерву до 05.08.2014.
Позивач 04.08.2014 через відділ канцелярії
суду подав пояснення № 15 від 04.08.2014, в
яких просив стягнути збитки у розмірі
341 867,00 грн, як недоотриманий доход,
пов'язаний з несвоєчасною оплатою
виконаних робіт по договору - доручення
№ 100 від 25.02.2000.
У судовому засіданні 05.08.2014 представник
відповідача надав суду відзив на
позовну заяву б/н від 05.08.2014, в якому
проти позову заперечив, посилаючись на
те, що позивач пропустив строк позовної
давності для звернення з даним позовом
до суду, а також на те, що рішенням судів
стягнуто заборгованість за надані в 2001
р. послуги, а також 3 % річних та
інфляційні нарахування за несвоєчасне
виконання постанови Київського
апеляційного господарського суду від
05.03.2003 у справі № 37/408 про стягнення
474 927,73 грн заборгованості за
надані послуги, у зв'язку з чим
стягнення ще й курсової різниці
призведе до подвійної
відповідальності за несвоєчасне
виконання зобов'язання. Представником
відповідача у даному судовому
засіданні також надано суду заяву б/н
від 05.08.2014 про застосування строків
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва, -
Як підтверджено матеріалами справи,
25.02.2000 між ЗАТ «Українське об'єднання
капітал» (далі - повірений, позивач) та
дочірньою компанію НАК Нафтобаз
України «Укргазвидобування» (далі -
довірений, відповідач) укладено
договір - доручення № 100, відповідно до
умов якого позивач зобов'язався
здійснити роботи по погашенню
дебіторської заборгованості третіх
осіб перед відповідачем, а відповідач,
в свою чергу, забезпечити позивача
необхідними документами та оплатити
виконані позивачем роботи.
Згідно з п.п. 3.1, 3.2 Договору вартість
робіт, виконуваних позивачем,
встановлюється сторонами в конкретних
замовленнях; оплата виконаних
позивачем робіт, вказаних в п. 2.1 даного
договору, здійснюється відповідачем
протягом 3-х банківських днів з моменту
підписання: або акта виконаних робіт
про окремому етапу конкретного
замовленню; або акта виконаних робіт по
конкретному замовленню в цілому.
Відповідно до замовлення № 1 від 21.03.2000
повірений взяв на себе зобов'язання по
ліквідації дебіторської
заборгованості ВАТ «Азот», м. Черкаси
перед ДК «Укргазвидобування».
Довіритель оплачує виконані повіреним
роботи пропорційно і тими ж засобами
(грошима, цінними паперами та ін.).
Згідно з актами приймання-передачі
робіт від 11.01.2001 вартість виконаних
робіт склала 89 113 дол. США. Оплата
виконаних робіт проводиться шляхом
передачі векселів в гринях по
офіційному курсу НБУ на день їх
передачі повіреному.
Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2003 у справі
№ 37/408 за позовом закритого
акціонерного товариства «Український
об'єднаний капітал» до дочірньої
компанії «Укргазвидобування»
національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» про стягнення 502 027,09
грн установлено, що згідно з п.3.2
договору № 100 від 25.02.2000 вартість
виконаних робіт оплачується протягом
трьох днів з моменту підписання акту
виконаних робіт. Тобто, за умовами
договору відповідач мав оплатити
виконані позивачем роботи до 16 січня 2001
року. По квитанції № 1 від 06.12.2002 дочірнє
підприємство "Укргазвидобування"
передало приватному нотаріусу ОСОБА_3
для передачі закритому акціонерному
товариству "Український об'єднаний
номінальною вартістю 500 000 грн, виданий
відкритим акціонерним товариством
"Полтавагаз" терміном оплати до 25
вересня 2025 року. Відповідач не передав
позивачеві вексель по акту
прийому-передачі. Договором № 100 не
конкретизовані умови, якими векселями,
якого векселедавця і з якими строками
платежу відповідач має передати
векселі позивачеві, а тому передача на
депозит нотаріальної контори
будь-якого векселя, без згоди позивача
і після закінчення терміну розрахунків
за договором не може бути доказом
належного виконання відповідачем
договірних зобов'язань.
Враховуючи встановлені обставини, суд
прийняв рішення про стягнення вартості
виконаних робіт в грошовому виразі у
сумі 474 927,73 грн.
22.03.2013 позивач звернувся до
господарського суду міста Києва у
зв'язку з неналежним виконанням
грошових зобов'язань за постановою
Київського апеляційного
господарського суду у справі № 37/408, у
зв'язку з чим просив задовольнити
вимоги, з відповідача у відповідності
до ч. 2 ст.625 ЦК стягнути 3% річних та
інфляційні витрати за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання.
Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.10.2013 у справі № 910/5470/13 за
позовом закритого акціонерного
товариства фірми «Український
об'єднаний капітал» до дочірньої
компанії «Укргазвидобування» про
стягнення 90 343,98 грн, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014,
встановлено, що позивач правомірно
звернувся до суду з вимогою про
стягнення 3 % річних та інфляційних
втрат за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань за постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2003 у справі
№ 37/408 та стягнуто на його користь 3 %
річних у розмірі 42 821,57 грн та
інфляційних втрат у розмірі 46 786,85 грн,
що нараховані на суму основної
заборгованості в розмірі 474
927,73 грн.

Позивачем у даній справі заявлено
вимогу про стягнення збитків від
непроведення розрахунків у повному
обсязі у розмірі 341 867,00 грн, що
становить 29 319 дол. США на день подачі
позову.

Відповідно до ч. 1 ст.22 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

У ст. 224 Господарського кодексу України
(далі - ГК України) передбачено, що
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема,
включається неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
у вигляді упущеної вигоди, потрібна
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення: 1)
протиправної поведінки; 2) збитків; 3)
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками; 4) вини
та встановлення заходів, вжитих
стороною для одержання такої вигоди.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Однак, позивачем не доведено існування
(наявність) всіх складових
правопорушення, за вчинення якого він
просить відшкодувати збитки, не
доведено причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та
збитками.

Цивільні права та обов'язки сторін, у
відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦК України,
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
За приписом ч. 5 цієї статті грошове
зобов'язання може виникати з рішення
суду.

Відтак, якщо певне зобов'язання згідно
з рішенням господарського суду є
грошовим, відповідальність за
невиконання такого зобов'язання, яке
виникло з рішення суду, настає на
загальних підставах згідно з ч. 2 ст. 625
ЦК України.

Умовами договору, конкретизованих в
акті приймання-передачі від 11.01.2001,
передбачено проведення розрахунків
між сторонами шляхом передачі
матеріальних цінностей, а саме
векселів.

Грошове зобов'язання між сторонами
виникло на підставі постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2003, в свою
чергу за несвоєчасне виконання даного
грошового зобов'язання з відповідача
стягнуто за рішенням суду від 29.10.2013 у
справі № 910/5470/13 3% річних і інфляційні
втрати.

У зв'язку з викладеним суд дійшов
висновку про відмову в позові у зв'язку
з недоведеністю позивачем понесених
ним збитків від неналежного виконання
умов договору - доручення № 100 від
25.02.2000, який передбачав проведення
розрахунків шляхом передачі векселів
на суму 89 113,00 дол. США.

Відповідачем заявлено клопотання про
застосування позовної давності по
відношенню до вимог позивача про
стягнення збитків за договором, в якому
він посилається на те, що позвиач знав
ще в 2003 році по неналежне виконання
зобов'язання в передачі векселів на
суму 89 113,00 дол. США, адже це встановлено
в постанові Київського апеляційного
господарського суду від 05.03.2003, якою
стягнута грошова сума за надані
послуги, а отже позивач ще в 2003 році
знав про своє порушене право, яке
полягає в непередачі відповідачем
векселів.

Господарський суд погоджується із
запереченнями відповідача, але
клопотання про застосування позовної
давності залишається без задоволення,
зважаючи на те, що суд розглянув спір по
суті заявлених позовних вимог і за
результатами його розгляду дійшов
висновку про відсутність підстав для
їх задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

У порядку, передбаченому ст. 43 ГПК
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що позов у даній справі
є необґрунтованим, непідтвердженим
наявними доказами у справі, а відтак
таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного позов не
підлягає задоволенню.

За приписами ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 07.08.2014.

Суддя
Л.М. Шкурдова