ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
Справа № 925/1123/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Спаських
Н.М. з секретарем судового засідання
Буднік А.М., за участю представників
сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - особисто, ОСОБА_2 -
за довіреністю;

від відповідача: Бодашко О.О. - за
довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу за

позовом фізичної особи-суб"єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
"Черкасиобленерго" в особі
Городищенського РЕМ

про стягнення 43 518,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача на користь позивача 42 404,56
грн. зайво сплачених коштів за
невикористану електроенергію та 1113,90
грн. вартості купівлі та встановлення
нового лічильника електроенергії.

У судовому засіданні позивач та
її представник свої вимоги підтримали
та просять їх задовольнити повністю.

Представник відповідача просить
у задоволенні позову відмовити через
його недоведеність.

Заслухавши доводи та пояснення
представників обох сторін і
дослідивши наявні у справі докази, суд
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити повністю, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Позивач вказує, що в 2004 році у його
магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою
АДРЕСА_1 Городищенським РЕМ було
встановлено лічильник № 031137. Позивач
мала підозру у несправності
лічильника, про що неодноразово
попереджала контролерів РЕМ, однак
сплачувала всі рахунки за показами
цього лічильника.

В березні 2014 року на вимогу
позивача відповідачем було замінено
лічильник на новий. Експертиза
знятого лічильника встановила, що він
мав самохід, тобто нараховував
електроенергії більше, ніж споживалося
у магазині відповідача. Порівнявши
покази нового та старого лічильників
позивач вважає, що за останні три роки
позивач переплатила за не спожиту
електроенергію 42 404,56 грн., які і просить
стягнути із відповідача, оскільки в
даному випадку немає вини позивача у
неправильному обліку електроенергії.

Також позивач просить стягнути з
відповідача вартість нового
лічильника та кошти за його
встановлення, бо вважає, що відповідач
є винним у тому, що несправний
лічильник працівники Городищенського
РЕМ тривалий час відмовлялися міняти і
позивач оплачувала його неправильні
показники.

Позивачем на доведення своїх
позовних вимог надано суду копію
договору № 163 про постачання
електричної енергії від 09.11.2012 року,
умовами якого визначено порядок
постачання позивача електроенергією,
її облік та порядок оплати (а.с. 7).

Також у справу надано копії
виконаного замовлення позивача на
встановлення нового лічильника ( а.с. 45)
від 11.03.2014 року та Акту № 66 проведення
експертизи лічильника електроенергії
від 17.03.2014 року (а.с. 40).

Актом експертизи встановлено, що
старий лічильник позивача мав самохід
та непридатний до подальшого
використання.

У відповідності до ст. 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Позивач вважає, що факт
встановлення несправності лічильника,
який підтверджено експертизою
відповідача, дає право позивачу за
останні три роки (в межах строків
позовної давності) стягнути різницю у
показниках старого та нового
лічильників, як вартість оплаченої, але
не спожитої електроенергії.

Сторони не заперечують, що
виявлення факту самоходу лічильника є
доказом відсутності вини позивача у
неправильному обліку споживання
електроенергії.

Позивач доводить, що
неправильність роботи лічильника було
виявлено нею десять років тому, однак
конкретну дату такого виявлення
позивач не знає та доказів про цю подію
у справу не надає. Таке твердження
позивач робить на тій підставі, що за
вказаний період кількість приладів
споживання електроенергії у магазині
не змінилася, після заміни лічильника
споживання електроенергії склало лише
400 кВт, а не 1400 кВт і більше, як було
раніше, тому слід вважати, що всі
останні 10 років старий лічильник мав
самохід і неправильно

обліковував електроенергію.

Докази про наявні у магазині
електроприлади та обсяг споживання
ними електроенергії за 10 років позивач
у справу не надала.

Позивач також не надав суду
примірник договору на
електропостачання, яким було
врегульовано відносини сторін до часу
укладення договору № 163 від 09.11.2012 року.

Суд приходить до висновку, що
оскільки встановлення нового
лічильника та експертиза старого
лічильника відбулися у березні 2014 року,
то становлення факту неправильного
обліку електроенергії відбулося в
період дії чинного договору між
сторонами № 163 від 09.11.2012 року, який
автоматично пролонговується на
наступний календарний рік.

Питання з приводу правовідносин
та розрахунків сторін на випадок
виявлення неправильного обліку
споживання електроенергії
врегульовано у п. 13 Додатку № 3 до
договору (Порядок розрахунків а.с. 19), що
відповідає п. 6.20 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996р. (далі -
Правила)

Правила є спеціальною нормою,
якою в першу чергу повинні керуватися
сторони у своїх відносинах при
настанні вказаного випадку.

Згідно п.1.1 Правил вони
регулюють взаємовідносини, які
виникають в процесі продажу і купівлі
електричної енергії між виробниками
або постачальниками електричної
енергії та споживачами (на роздрібному
ринку електричної енергії). Дія цих
Правил поширюється на всіх юридичних
осіб та фізичних осіб (крім населення).

Пунктом 6.20 вказаних Правил
користування електричною енергією
встановлено, що у разі тимчасового
порушення розрахункового обліку
електричної енергії не з вини
споживача обсяг електричної енергії,
використаної споживачем від дня
порушення розрахункового обліку до дня
відновлення розрахункового обліку, за
згодою сторін, може бути визначений на
підставі показів технічних
(контрольних) засобів обліку або
розрахований постачальником
електричної енергії за
середньодобовим обсягом споживання
електричної енергії попереднього
розрахункового періоду до порушення
розрахункового обліку або наступного
після відновлення розрахункового
обліку періоду.

Датою початку періоду порушення
розрахункового обліку вважається
перший день поточного розрахункового
періоду, у якому було виявлено
порушення обліку, або час та день,
зафіксовані засобом обліку
(автоматизованою системою обліку).

За день відновлення обліку
приймається день складення спільного
акта про покази засобів обліку після
завершення ремонтних та
налагоджувальних робіт схеми обліку.

Розрахунковий період, який
використовується для визначення
середньодобового обсягу постачання
електричної енергії, визначається за
згодою сторін.

Оскільки постачання
електроенергії відбувається лише на
підставі договору, то у кожного
споживача визначається свій
розрахунковий період для визначення
обсягу спожитої електроенергії та
здійснення розрахунків.

У відповідності до п. 1 Додатку № 3
до договору між сторонами ( а.с. 19), для
позивача розрахунковим періодом для
визначення обсягу спожитої
електричної енергії та інших платежів
вважається період часу з 10 числа
попереднього місяця до такого ж числа
розрахункового місяця. При розрахунках
за фактично спожиту електроенергію
поняття "розрахунковий період" та
"календарний місяць" сторони вважають
прирівняними.

Таким чином, якщо у позивача немає
доказів того, коли саме у минулому
десятирічному періоді вона виявила
самохід лічильника і це було б
зафіксовано також і відповідачем, то
слід вважати, що неправильність обліку
електроенергії лічильником позивача
було виявлено лише у березні 2014 року, бо
вже 11.03.2014 старий лічильник замінили на
новий, а 17.03.2014 року було складено акт
експертизи № 66 про непридатність
лічильника.

Документ від 11.03.2014 року із назвою
Виконання завдання по роботі з
трифазними електролічильниками (а.с. 45),
оскільки він містить у першому абзаці
відомості про показники нового
лічильника після його встановлення, а
сам документ містить підписи обох
сторін справи, можна вважати актом про
покази засобів обліку після завершення
ремонтних та налагоджувальних робіт
схеми обліку, про який йдеться у п. 6.20
Правил.

Даний документ засвідчує день
відновлення обліку електроенергії у
позивача після тимчасового його
порушення.

Суд погоджується, що теоретично
період між виявленням порушення
обліку та завершенням ремонтних робіт,
може тривати роками, якщо, наприклад,
енергопостачальна організація
зафіксувала неправильну роботу
приладу обліку, однак ухиляється від
заміни лічильника у споживача на новий,
не складає акт про його заміну та не
фіксує нові показники приладу обліку.

Однак у даній конкретній справі
доказів того, що порушення обліку у
позивача (несправність лічильника)
було виявлено ще 10 років тому, у справу
не надано.

Також суд вважає, що якщо дану
обставину 10 років тому не було
зафіксовано за участі відповідача, то
стверджувати, що порушення обліку
електроспоживання було належним
чином виявлено - безпідставно.

Отже, в контексті даної справи
слід вважати, що періодом тимчасового
порушення розрахункового обліку
електричної енергії не з вини
споживача є період з 10.03.2014 року
(початок розрахункового періоду згідно
додатку № 3 до договору - а.с. 19) по 11.03.2014
року, коли було встановлено новий
лічильник та відновлено
електропостачання магазину позивача.

При цьому датою виявлення
порушення слід вважати 11.03.2014 року.
Належних і допустимих доказів про іншу
дату виявлення порушення
розрахункового обліку електричної
енергії позивачем за участі
відповідача у справу не надано.

У відповідності до п. 6.20. Правил,
обсяг електричної енергії,
використаної споживачем за період
тимчасового неправильного обліку
електроенергії, за згодою сторін, може
бути визначений:

- на підставі показів технічних
(контрольних) засобів обліку

- або розрахований постачальником
електричної енергії за
середньодобовим обсягом споживання
електричної енергії попереднього
розрахункового періоду до порушення
розрахункового обліку або наступного
після відновлення розрахункового
обліку періоду.

На вимогу суду надати докази
дотримання сторонами процедури п. 6.20
Правил користування електричною
енергією, позивач звернулася до
відповідача із заявою про розрахунок
обліку електроенергії за
середньодобовим обсягом споживання
енергії після відновлення
розрахункового обліку.

Суду 11.08.2014 року позивачем надано
довідку за підписом заступника
директора Городищенського РЕМ Бевз
О.В., якою за заявою позивачки за період
з 12.03.2014 року по 14.04.2014 року визначено
середньодобове споживання
електроенергії по новому лічильнику.
На підставі цього показника, за період
з 10.02.2014 року по 11.03.2014 року позивачу
проведено перерахунок
електроспоживання.

Позивач також вказала, що на
підставі цих розрахунків їй було
повернуто відповідачем 1086 кВт
електроенергії.

Представник Черкасиобленерго у
судовому засіданні достовірність
даної довідки підлеглої організації не
підтвердив та вказав, що позивачу
готується інша відповідь на його
звернення.

Проведення Городищенським РЕМ
перерахунку для позивача саме з 10.02.2014
року по 11.03.2014 року ( дата встановлення
нового лічильника) пояснюється
змістом листа Городищенського РЕМ на
адресу позивачки від 20.03.2014 року № 318
(а.с. 47). В даному листі відповідач
посилається на звернення до нього
позивачки від 27.02.2014 року, на підставі
якого було замінено лічильник.

Якщо вважати, що дата складення
заяви позивачки від 27.02.2014 року для
Городищенського РЕМ є датою виявлення
порушення у позивача розрахункового
обліку електроенергії, то з
урахуванням початку договірного
розрахункового періоду для позивачки з
10го числа кожного місяця (Додаток № 3
до договору а.с. 19), період порушення
розрахункового обліку електроенергії
дійсно у такому разі триває з 10.02.2014
року (дата початку договірного
розрахункового періоду, в якому
виявлено порушення, що сталося ніби
27.02.2014 року) по 11.03.2014 року (дата
встановлення нового лічильника та
відновлення електропостачання).

Тобто, у матеріалах справи є різні
документи, які можуть свідчити про дату
виявлення порушення у позивача
розрахункового обліку електроенергії,
однак сторони не прийшли до згоди, яку
саме календарну дату слід вважати за
настання цієї події (27.02.2014 року, 11.03.2014
року, 17.03.2014 року чи якусь іншу дату
десять років тому).

Однак сам факт проведення
відповідачем на користь позивача
перерахунку за споживання
електроенергії за період одного місяця
перед заміною лічильника не дає права
позивачу вимагати стягнення з
відповідача вартості ніби не спожитої
ним електроенергії за трирічний період
до часу звернення із позовом до суду,
коли позивач користувався старим
лічильником, у якого виявлено самохід
та неправильний облік електроенергії.

При цьому суд виходить з того, що
відносини сторін у ситуації
неправильного обліку електроенергії
не з вини споживача чітко врегульовані
п. 6.20 Правил користування електричною
енергією, який сторони повинні
дотримуватися.

Для застосування цього пункту та
визначення обсягу електричної енергії,
неправильно облікованої лічильником
позивача, слід встановити період від
дня порушення розрахункового обліку до
дня відновлення розрахункового обліку.
Для цього слід мати докази про початок
і кінець цього періоду, визначення яких
також чітко врегульовано п. 6.20 Правил.

Саме за цей чітко встановлений
період період можливе проведення
перерахунку споживання
електроенергії, а не за три останні
роки в межах строку позовної давності з
урахуванням припущення позивача про
те, що лічильник працював неправильно
протягом 10 років.

У справу не надано доказів, що
старий лічильник позивача почав мати
самохід ще 10 років тому, а не (наприклад)
за рік чи за два місяці до його заміни
на новий. Доводи позивача з цього
приводу, в т.ч. і з посиланням на
незмінність електроприладів у
магазині протягом 10 років, є
припущеннями позивача, на чому суд не
може базувати своє рішення.

З цих підстав не можуть бути
задоволені позовні вимоги про
стягнення

з відповідача на користь позивача
вартості оплаченої, але не спожитої ним
електроенергії за три роки до часу
звернення до суду.

Такої ж позиції у застосуванні п.
6.20 Правил щодо обрахунку періоду
тимчасового порушення обліку
електроенергії притримувався і Вищий
господарський суд України при розгляді
справи № 5016/792/2012(7/52), постанова від
24.12.2012 року , реєстраційний № рішення
28303065 у ДР.

В частині стягнення з відповідача
1113,90 грн. вартості нового лічильника та
робіт по його встановленню у
задоволенні позову теж слід відмовити
повністю, оскільки у відповідності до
п. 7.4. договору № 163 про постачання
електричної енергії від 09.11.2012 року,
укладеного між сторонами, заміна,
ремонт, повірка, перепрограмування
засобів обліку електричної енергії
здійснюються за рахунок власника цих
засобів обліку.

Позивач не вказав норми чинного
законодавства, яка б дала можливість
відступити від п. 7.4. договору між
сторонами та прийти до висновку, що
відповідач повинен відшкодувати
позивачу вартість нового лічильника та
робіт по його встановленню.

На підставі викладеного, позивач
не довів правомірність своїх позовних
вимог, у тому у задоволенні позову слід
відмовити повністю.

При відмові у позові судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 13 серпня
2014 року.

Суддя
Н.М. Спаських