ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року Справа № 910/2404/14

Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючий, Жукової
Л.В. (доповідач), Палія В.В.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної фінансової інспекції
Українина рішеннягосподарського суду
міста Києва від 09.04.2014 р.та
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014 р.у
справі № 910/2404/14 господарського суду
міста Києваза позовомДержавної
спеціалізованої фінансової установи
"Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву"доДержавного
підприємства "Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в
будівництві"третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Державна фінансова
інспекція Українипростягнення сумив
судовому засіданні взяли участь
представники від:

позивача:Кочура А.В. (дов. від 15.01.2014 р.);

відповідача:не з'явилися;

третьої особи:Шевелєва Ю.Е. (дов. від
15.04.2014 р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.04.2014р. (суддя: Пукшин Л.Г.) у
справі № 910/2404/14 в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014 року
(головуючий суддя: Шапран В.В., судді:
Андрієнко В.В., Буравльов С.І.),
апеляційну скаргу Державної
спеціалізованої фінансової установи
"Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву" та апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
України залишено без задоволення,
рішення господарського суду міста
Києва від 09.04.2014 р. у справі № 910/2404/14 без
змін.

Державна фінансова інспекція України
подала до Вищого господарського суду
України касаційну скаргу, в якій
просить суд касаційної інстанції
скасувати рішення господарського суду
м. Києва від 09.04.2014 р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014 р. у
справі № 910/2404/14 та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги Державної
спеціалізованої фінансової установи
"Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву" задовольнити в
повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судами попередніх
інстанцій належним чином не досліджені
всі обставини справи, крім того
неправильно застосовані норми чинного
законодавства.

Державна спеціалізована фінансова
установа "Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву"
подала до Вищого господарського суду
України відзив на касаційну скаргу, в
якому просить касаційну скаргу
Державної фінансової інспекції
України задовольнити. Скасувати
рішення господарського суду м. Києва
від 09.04.2014 р. та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
26.06.2014 р. та прийняти нове рішення, яким
стягнути з відповідача на користь
Фонду зайво перераховані кошти у сумі
299 719,10 грн.

Заслухавши пояснення представників
позивача та третьої особи, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши,
згідно ч.1 ст.1117 Господарського
процесуального кодексу України, наявні
матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 15.09.2010 р. між
Державною спеціалізованою фінансовою
установою "Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву" та
Державним підприємством "Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві"
був укладений договір № 941/051/10 про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна в
належному стані та надання комунальних
послуг.

Відповідно до п. 1.1. договору
балансоутримувач забезпечує
обслуговування, експлуатацію та ремонт
будівлі, що знаходиться за адресою: м.
Київ, вул. М. Кривоноса, 2а,
учбово-лабораторний корпус № 2 3, 4
поверхи, а також утримання
прибудинкової території, орендар бере
участь у витратах балансоутримувача на
виконання вказаних робіт пропорційно
до займаної площі (924,2 кв.м), у
відповідності до умов даного договору,
комунальні та експлуатаційні послуги:
опалення водопостачання і каналізація,
нормативне електроспоживання, радіо,
вивіз побутового сміття, охорона,
сигналізація, прибирання місць
загального користування тощо. Оплата
здійснюється згідно наданого
балансоутримувачем рахунку-фактури не
пізніше 20 числа місяця, наступного, за
місяцем в якому були надані послуги та
оформляються підписанням сторонами
актів приймання-передачі наданих
послуг (п. 2.6. договору).

Державна спеціалізована фінансова
установа "Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву"
обґрунтовуючи свої вимоги посилається
на акт від 13.08.2013 р. № 06-21/66 Державної
фінансової інспекції України планової
ревізії фінансово-господарської
діяльності Державного спеціалізованої
фінансової установи "Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву" за період з 01.07.2010 по 31.03.2013
р.р.

За розрахунками інспекції, різниця між
фактично нарахованою вартістю та
вартістю, розрахованою відповідно до
загальної площі будівель інституту (11
230 кв.м.) послуг з електропостачання
становить 282 659,50 грн., послуг з
водопостачання та водовідведення - 12
307,60 грн., послуг по збору та вивозу
побутового сміття - 4 752,00 грн. Отже,
інспекцією встановлено, що внаслідок
порушення ст. 629 ЦК України, п.1.1.
договору щодо участі Фонду у витратах
балансоутримувача пропорційно до
займаної площі, позивачем було зайво
оплачено комунальні послуги на суму 299
719,10 грн., за стягненням якої і звернувся
позивач з позовом до відповідача.

Частиною 5 ст. 180 Господарського
кодексу України передбачено, що ціна у
господарському договорі визначається
в порядку, встановленому цим Кодексом,
іншими законами, актами Кабінету
Міністрів України.

Згідно зі ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін, тобто є
вільною, за виключенням випадків
визначених законом, у яких ціни (тарифи,
ставки тощо) встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України визначено, що договір - є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи,
сторонами на виконання вимог договору
щомісячно складалися акти надання
послуг, які підписувалися
уповноваженими представниками сторін
та скріплювалися печатками обох
сторін. Вказані послуги були оплачені
позивачем у повному обсязі.

В силу приписів ч. 1 ст. 188
Господарського кодексу України, ст.ст.
525, 651 Цивільного кодексу України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, загальна площа інституту
становить 11 230 кв.м., а фактично займана
площа будівель 3 808,15 кв.м. Із пояснень
відповідача, що не заперечувалось
позивачем вбачається, що більша
частина площі, приблизно, 7 421 кв.м. є
вільною, а отже відповідачем витрати
розподілялися саме між фактичними
користувачами приміщень пропорційно
від об`єму наданих послуг до фактичної
кількості споживачів з урахуванням
займаної ним площі, що в свою чергу не
суперечить умовам укладеного договору
та нормам чинного законодавства
України.

Статтею 654 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 188 Господарського кодексу
України сторона договору, яка вважає за
необхідне, зокрема, змінити договір,
повинна надіслати пропозицію про це
другій стороні, яка у двадцятиденний
строк після одержання такої пропозиції
повідомляє іншу сторону про результати
її розгляду.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій, що
Державною спеціалізованою фінансовою
установою "Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву" не
надано доказів того, що він звертався
до відповідача з пропозицією про
внесення змін договору, чи з позовною
заявою до суду з спонукання
відповідача до внесення таких змін до
договору. Отож, позивачем не доведено,
що сплачені ним кошти в розмірі 299 719,10
грн. є безпідставно набутими
відповідачем, оскільки, як свідчать
матеріали справи, вони сплачені на
підставі договору, який не визнаний в
установленому законодавством порядку
недійсним.

Доводи скаржника, які по суті
стосуються переоцінки обставин справи
та доказів у справі, були предметом
розгляду у судах першої та апеляційної
інстанцій та обґрунтовано ними
відхилені, не можуть бути підставою для
скасування судових актів у справі. Так,
відповідно до ч.2 ст.1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, а тому оскаржувані рішення та
постанова залишаються без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції України залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 09.04.2014 р. постанову Київського
апеляційного господарського суду від
26.06.2014 р. у справі № 910/2404/14 залишити без
змін.

Головуючий
Черкащенко
М.М.

Судді
Жукова
Л.В.

Палій В.В.