ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2014 р.
Справа №5010/1536/2012-Б-26/48

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів
Давид Л.Л., Зварич О.В.

при секретарі судового засідання Швець
О.В.

з участі представника приватного
підприємства «Торги.УА» Нагієвої
Л.-О.А., арбітражного керуючого Гунчак
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
арбітражного керуючого Стіфутіна І.В.
та арбітражного керуючого Гунчак О.О.
на ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 11
червня 2014 року по справі №5010/1536/2012-Б-26/48
про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Івано-Франківської
області (суддя Кобрин О.М.) 11 червня 2014
року у справі №5010/1536/2012-Б-26/48 про
банкрутство фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 ухвалив:

1. Скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на
дії та бездіяльність ліквідатора
Стіфутіна І.В. задовольнити та усунути
ліквідатора арбітражного керуючого
Стіфутіна Ігоря Валерійовича від
виконання ним своїх обов'язків у справі
про банкрутство ФОП ОСОБА_4

2. У клопотанні про призначення
ліквідатором арбітражного керуючого
Гунчак О.О., заявленого у скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» на дії та бездіяльність
ліквідатора Стіфутіна І.В. відмовити.

3. Призначити ліквідатором у
справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4
арбітражного керуючого Лотоцького
Святослава Володимировича.

Арбітражний керуючий Стіфутін І.В. та
арбітражний керуючий Гунчак О.О. подали
апеляційні скарги на ухвалу
господарського суду
Івано-Франківської області від 11
червня 2014 року по справі №5010/1536/2012-Б-26/48.

Арбітражний керуючий Стіфутін І.В.
просить Львівський апеляційний
господарський суд скасувати ухвалу
господарського суду
Івано-Франківської області від 11
червня 2014 року та відмовити ПАТ
«Приватбанк» у задоволенні скарги на
дії та бездіяльність ліквідатора в
процедурі банкрутства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 Вважає, що
ухвала прийнята без повного та
всебічного з'ясування всіх фактичних
обставин, що мають значення для справи,
без врахування об'єктивної ситуації,
яка склалась під час провадження у
справі, з невідповідністю висновків,
викладених в ухвалі обставинам справи
та неправильним застосуванням норма
матеріального права.

Зокрема, арбітражний керуючий Стіфутін
І.В. зазначає, що у матеріалах справи є
докази того, що інвентаризація майна
боржника була проведена ще 09 квітня 2013
року, про що було повідомлено суд. Але
дані, які були відображені в
інвентаризаційному описі, були
отримані лише при фактичному огляду
майна банкрута та внесені в опис з його
слів. Документальне підтвердження
права власності боржника на це майно
було відсутнє, тому що всі необхідні
документи знаходились у
заставодержателів - банківських
установ. На неодноразові усні та
письмові запити надати ці документи
ліквідатору, відповідей не отримано,
про що також неодноразово повідомлявся
суд. За таких об'єктивних обставин,
надати на той час повну інформацію щодо
майна банкрута, у ліквідатора не було
можливості. Про це неодноразово
повідомлявся суд, але до уваги ці факти
не приймались. Представники ПАТ «КБ
«Приватбанк» не були зацікавлені в
співпраці з ліквідатором, ігнорували
неодноразові запити ліквідатора щодо
надання документів; не виконували
вимоги щодо розпорядження коштами, які
належали боржнику і знаходились на
рахунку в відділенні ПАТ «КБ
«Приватбанк». Ці кошти, за рішенням
суду, необхідно було використати для
проведення ліквідаційної процедури,
зокрема незалежної оцінки майна та
проведення пошуку організатора
аукціону. Про те, що кошти були
незаконно списані ПАТ «КБ «Приватбанк»
з рахунку банкрута ще на початку
листопада 2013 року, за його власною
ініціативою, ліквідатору стало відомо
лише в лютому 2014 року. До цього часу
банк затримував процес ліквідації,
надсилаючи ліквідатору свої листи, в
яких навмисно приховував інформацію
про відсутність коштів та наполягав на
тому, що відомості щодо стану рахунку
банкрута є банківською таємницею.
Звинувачуючи ліквідатора в небажанні
вирішення питання щодо погодження
продажу майна ПАТ «КБ «Приватбанк»
двічі був запрошений, проте не з'явився
на збори кредиторів, де повинні були
вирішуватись саме ці питання.

Також арбітражний керуючий Стіфутін
І.В. вважає помилковою позицію
господарського суду
Івано-Франківської області про
порушення ліквідатором приписів ст.ст.
22-34 Закону про банкрутство тим, що не
проводились збори кредиторів та не
обирався комітет кредиторів, Адже
таких повноважень у ліквідаційної
процедурі підприємця не передбачено.
Тому вимога суду, як обов'язок,
погоджувати питання з усіма
кредиторами, не має законного
обґрунтування. Законом передбачено,
при вирішенні питання продажу
заставного майна, погоджувати це лише
із заставними кредиторами. Аналогічна
позиція скаржника також і щодо вимоги
суду про подачу щомісячного звіту
ліквідатора комітету кредиторів про
свою діяльність. Стіфутін І.В. вказує,
що Законом чітко передбачено, що такий
звіт надається саме комітету
кредиторів (якого в даному випадку не
існує) і закон не зобов'язує і не
уповноважує ліквідатора звітувати
усім кредиторам про хід ліквідаційної
процедури. На запити кредиторів, які
надходили під час ліквідаційної
процедури, ліквідатор відповідав
своєчасно та в повному обсязі.

Крім того, арбітражний керуючий
Стіфутін І.В. не погоджується з
висновком суду першої інстанції, що ним
неналежним чином були визначенні
організатори аукціону з продажу майна
банкрута, так як в обох випадках
обрання організатора аукціону
ліквідатором досліджувались
можливості цих підприємств на предмет
проведення аукціонів.

Також, на думку скаржника, не
відповідає дійсності позиція
господарського суду
Івано-Франківської області про те, що
ліквідатором не визначено початкової
вартості майна та не зазначено таку
вартість у договорі на проведення
аукціону.

Арбітражний керуючий Гунчак О.О.
просить Львівський апеляційний
господарський суд скасувати ухвалу
господарського суду
Івано-Франківської області від 11
червня 2014 року у даній справі в частині
відмови у задоволенні клопотання ПАТ
«Приватбанк» про призначення
ліквідатором у справі арбітражного
керуючого Гунчак О.О. та призначення
ліквідатором Лотоцького С.В., просить
призначити ліквідатором у справі
арбітражного керуючого Гунчак О.О.
Вважає оскаржену ухвалу
необґрунтованою та такою, що порушує її
права та інтереси, норми матеріального
і процесуального права, в тому числі
позбавляє її законного права на участь
у справі та реалізацію своїх службових
обов'язків.

На думку скаржника, виключна
компетенція щодо звернення до
господарського суду з клопотанням про
припинення повноважень ліквідатора та
про призначення іншого ліквідатора
належить комітету кредиторів. У зв'язку
із тим, що у вказаній справі про
банкрутство відсутній комітет
кредиторів, із зазначеним клопотанням
до суду може звернутись ПАТ «КБ
«Приватбанк» як заставний кредитор із
значною сумою вимог, що також
підтверджено висновком суду першої
інстанції в ухвалі від 11 червня 2014 року
при усуненні арбітражного Стіфутіна
І.В. від виконання обов'язків
ліквідатора у справі. Статтею 114 Закону
про банкрутство не врегульовано та не
передбачено на стадії ліквідаційної
процедури у справі можливості на
подачу будь-яким арбітражним керуючим
в самостійному порядку заяви про
участь у справі, а наявність у
провадженні меншої кількості справ про
банкрутство, ніж у арбітражного
керуючого Лотоцького С.В., не є
негативним фактором, а навпаки,
можливістю високої сконцентрованості
на даній справі через меншу
завантаженість та сприянням у швидшому
припиненні ліквідації боржника.

З метою перевірки законності і
обґрунтованості ухвали господарського
суду Івано-Франківської області від 11
червня 2014 року у справі №5010/1536/2012-Б-26/48 у
повному обсязі, Львівський апеляційний
господарський суд витребував з
господарського суду
Івано-Франківської області матеріали
справи №5010/1536/2012-Б-26/48 про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - для
огляду в судовому засіданні. Про
розгляд справи учасникам провадження у
справі про банкрутство повідомлено
належним чином.

Арбітражний керуючий Гунчак О.О.
апеляційну скаргу підтримала у повному
обсязі, просить задовольнити.

У судовому засіданні 23 липня 2014 року
арбітражний керуючий Стіфутін І.В.
апеляційну скаргу підтримав повністю.
Представник ініціюючого кредитора
ОСОБА_6 пояснив суду, що заперечує
скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на дії та
бездіяльність ліквідатора. Стверджує,
що ліквідатор вчиняв усі дії в межах
наданих законом повноважень щодо
продажу майна банкрута і погашення
вимог кредиторів. А ПАТ КБ «Приватбанк»
незаконно списав кошти з рахунку
боржника, визнаного банкрутом, вчиняє й
інші дії по затягуванню ліквідаційної
процедури. Просить скасувати ухвалу
господарського суду
Івано-Франківської області від 11
червня 2014 року. Таку ж позицію висловив
і боржник.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

За змістом ст. 106 ГПК України апеляційні
скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Львівський апеляційний господарський
суд розглянув апеляційні скарги
арбітражного керуючого Стіфутіна І.В.
та арбітражного керуючого Гунчак О.О.,
матеріали справи і вважає, що ухвалу
господарського суду
Івано-Франківської області від 11
червня 2014 року по справі №5010/1536/2012-Б-26/48
про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 слід скасувати
виходячи з наступного.

У скарзі на дії та бездіяльність
ліквідатора Стіфутіна І.В. ПАТ КБ
«Приватбанк» просить усунути
арбітражного керуючого Стіфутіна І.В.
від виконання повноважень ліквідатора
у справі №5010/1536/2012-Б-26/48 про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4,
призначити ліквідатором арбітражного
керуючого Гунчак О.О. Скарга
обґрунтована тим, що за час
ліквідаційної процедури арбітражний
керуючий Стіфутін І.В. неодноразово
подавав необґрунтовані клопотання про
продовження строку ліквідаційної
процедури; не вчинив дій, спрямованих
на пошук та повернення майна банкрута
та формування ліквідаційної маси; не
провів інвентаризації та оцінки майна
банкрута; неналежним чином визначив
організатора аукціону з продажу майна
банкрута; не звітував про проведення
ліквідаційної процедури перед судом та
кредиторами; порушив право ПАТ КБ
"Приватбанк", як заставного кредитора,
на огляд і перевірку заставного майна;
не погодив продаж заставного майна ПАТ
КБ "Приватбанк" із кредитором;
призначив збори кредиторів не за
місцезнаходженням боржника, а за іншою
адресою. (т.7., а.с.1-6).

В ухвалі від 11 червня 2014 року у справі
№5010/1536/2012-Б-26/48 про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
господарський суд Івано-Франківської
області дійшов висновку, що скаржником
подано достатньо доказів в
обґрунтування заявленої скарги та
підтвердження фактів неправомірних
дій ліквідатора та вирішив
задовольнити скаргу ПАТ «КБ
«Приватбанк».

Покликаючись на положення ст.ст. 11, 22-34,
47-49 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» суд першої
інстанції зазначив, що за час
ліквідаційної процедури, яка
продовжувалась за клопотанням
ліквідатора, не було вчинено того кола
повноважень, що покладені на нього у
ліквідаційній процедурі
законодавством України про
банкрутство. Ухвалою суду від 01 липня
2013 року зобов'язано ліквідатора
Стіфутіна І.В.: окремо внести до реєстру
вимог кредиторів відомості про майно
боржника, що є предметом застави; в
строк до 01 вересня 2013 року подати суду
інформацію про все належне боржнику
майно, сформувати перелік майна, що
включається до ліквідаційної маси, та
подати його на затвердження суду; всі
рахунки, що відкриті в банках на ім'я
боржника; усі наявні обтяження на
рухоме та нерухоме майно боржника;
повторно провести інвентаризацію
майна; забезпечити охорону виявленого
майна та провести розшук, виявлення та
повернення майна банкрута. Цією ж
ухвалою суд вважав за необхідне
відзначити, що "за час ліквідаційної
процедури, яка на момент розгляду
справи тривала уже понад 6 місяців,
ліквідатором неефективно
здійснювались повноваження надані
йому Законом про банкрутство, оскільки
не було виявлено повну та достовірну
інформацію про склад та розмір майна
банкрута, його рахунки, не вивчено
фінансовий стан боржника, його
зобов'язання, не отримано відомості про
виконавчі провадження боржника,
інвентаризацію проведено не у
відповідності до стандартів, а
відомості, що містяться в описі є
неповними, розгляд вимог кредиторів
проведено поверхнево, без дослідження
підтверджуючих документів. За час
роботи ліквідатором Стіфутіним І.В.
здійснено ряд запитів, відповіді на які
не отримано. Усе вищевикладене вказує
на недобросовісність роботи
ліквідатора Стіфутіна І.В., що суттєво
перешкоджає здійсненню ліквідаційної
процедури, на що суд неодноразово
звертав увагу". Ухвалою суду від 30 липня
2013 року було повторно зобов'язано
ліквідатора виконати вимоги ухвали
суду від 01 липня 2013 року. Суд
констатував, що перелік та оцінка майна
банкрута із визначенням початкової
ціни подано суду 29 травня 2014 року на
вимогу суду після проведення конкурсу
з визначення організатора аукціону та
після подання скарги на дії
ліквідатора.

Суд підтримав доводи кредитора щодо
необхідності належної інвентаризації,
формування ліквідаційної маси та
оцінки майна боржника, а також право
кредитора на огляд заставного майна і
відхилив заперечення ліквідатора про
те, що кредитор має необхідну
інформацію про заставне майно. Суд
вказав, що оскільки ліквідатором не
було сформовано ліквідаційну масу та
не проведено оцінку майна боржника в
розумні строки, у кредитора ПАТ КБ
"Приватбанк" була відсутня можливість
отримати інформацію щодо заставного
майна та його початкової вартості. Крім
того, суд погодився із вимогами
скаржника щодо необхідності
погодження із заставним кредитором
порядку та умов продажу майна, що
забезпечує його вимоги, бо такий
обов'язок арбітражного керуючого прямо
передбачений Законом.

Суд першої інстанції відхилив також
доводи ліквідатора про те, що порядок
ліквідації фізичної особи-підприємця є
спеціальною процедурою, яка не
передбачає створення комітету
кредиторів і регламентується виключно
ст. 47-49 Закону про банкрутство (в
редакції, чинній до 19 січня 2013 року) та
вказав, що ліквідаційна процедура
регулюється загальними нормами,
встановленими ст.ст. 22-34 Закону про
банкрутство, а до фізичної
особи-підприємця застосовується з
особливостями, встановленими ст. 47-49
Закону про банкрутство. Положеннями
цього Закону окремо не передбачено
створення представницьких органів
кредиторів в процедурі ліквідації
фізичної особи-підприємця, однак це не
забороняється. Оскільки комітету
кредиторів не створено, існує обов'язок
ліквідатора погоджувати вищевказані
питання з усіма кредиторами, для чого
суд неодноразово вказував ліквідатору
на необхідність скликання зборів
кредиторів. Також ліквідатор повинен
був не рідше одного разу на місяць
надавати комітету кредиторів звіт про
свою діяльність, інформацію про
фінансове становище та майно боржника
на день відкриття ліквідаційної
процедури та при проведенні
ліквідаційної процедури, використання
коштів, а також іншу інформацію на
вимогу комітету кредиторів. Ліквідатор
Стіфутін І.В. повідомляв тільки
ініціюючого кредитора про хід
ліквідаційної процедури, а іншим
кредиторам вказаної інформації не
надавав. Також суд першої інстанції
вказав і на той факт, що ліквідатор
вдруге неналежним чином визначив
організатора аукціону з продажу майна
банкрута.

За наведеного суд першої інстанції
дійшов висновку про задоволення скарги
ПАТ КБ "Приватбанк" на дії та
бездіяльність ліквідатора Стіфутіна
І.В. та усунув арбітражного керуючого
Стіфутіна Ігоря Валерійовича від
виконання ним обов'язків ліквідатора у
справі про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

Разом з тим, суд відмовив у задоволенні
клопотання ПАТ "Приватбанк" про
призначення ліквідатором арбітражного
керуючого Гунчак О.О. і ліквідатором у
справі у справі про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
призначив арбітражного керуючого
Лотоцького С.В. зважаючи на більш
значний професійний досвід у
проведенні ліквідаційних процедур у
справах про банкрутство, порівняно з
арбітражним керуючим Гунчак О.О., яка
жодного разу не проводила ліквідаційну
процедуру.

Львівський апеляційний господарський
суд не погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 4-1 ГПК України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

У силу п. 1-1 Прикінцевих і перехідних
положень Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції Закону № 4212-УІ від 22 грудня
2011 року з наступними змінами і
доповненнями, чинній з 19 січня 2013 року),
положення цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

З матеріалів справи слідує, що
провадження у справі №5010/1536/2012-Б-26/48 про
банкрутство фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
порушене ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 11
грудня 2012 року з урахуванням
особливостей, визначених ст. 47 закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (Закон про
банкрутство).

Постановою господарського суду
Івано-Франківської області від 14 січня
2013 року фізичну особу-підприємця
ОСОБА_4 визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру строком на два
місяці до 14 березня 2013 року, призначено
ліквідатора арбітражного керуючого
Стіфутіна Ігоря Валерійовича,
зобов'язано ліквідатора виконувати
повноваження, визначені ст.ст. 24-25
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», а також
подати офіційне оголошення про
визнання боржника банкрутом, скласти
реєстр вимог кредиторів та подати його
суду для долучення до матеріалів
справи; встановлено строк для
пред'явлення вимог до банкрута -
протягом двох місяців з дня
опублікування оголошення в офіційному
друкованому органі (т.1., а.с.51-52).

З урахуванням дати винесення постанови
про визнання боржника банкрутом у
справі про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (14 січня 2013
року), предмету спору та положень п. 1-1
розділу Х «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції чинній з 19 січня 2013 року) при
розгляді цієї справи підлягають
застосуванню положення Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19 січня 2013 року) -
далі Закон про банкрутство.

Виняток становлять положення Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
Закону № 4212-УІ від 22 грудня 2011 року з
наступними змінами і доповненнями,
чинній з 19 січня 2013 року), що регулюють
продаж майна в провадженні у справі про
банкрутство, які застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження у
яких порушено до набрання чинності цим
Законом.

Як визначено ст. 41 Закону про
банкрутство, відносини, пов'язані з
банкрутством містоутворюючих,
особливо небезпечних,
сільськогосподарських підприємств,
страховиків, інших категорій суб'єктів
підприємницької діяльності,
регулюються цим Законом з урахуванням
особливостей, передбачених цим
розділом.

Особливості банкрутства суб'єкта
підприємницької діяльності -
громадянина визначені ст.ст. 47-49 Закону
про банкрутство. Однак названі норми
Закону не встановлюють строку
ліквідаційної процедури, повноважень
арбітражних керуючих, призначених
ліквідаторами банкрута.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону про
банкрутство строк ліквідаційної
процедури не може перевищувати
дванадцяти місяців. Господарський суд
може продовжити цей строк на шість
місяців, якщо інше не передбачено цим
Законом.

Повноваження ліквідатора визначено ст.
25 Закону про банкрутство. Серед іншого
з дня свого призначення ліквідатор
приймає до свого відання майно
боржника, вживає заходів по
забезпеченню його збереження; здійснює
інвентаризацію та оцінку майна
банкрута згідно з законодавством;
аналізує фінансове становище банкрута;
виконує повноваження керівника
(органів управління) банкрута; формує
ліквідаційну масу; вживає заходів,
спрямованих на пошук, виявлення та
повернення майна банкрута, що
знаходиться у третіх осіб; реалізує
майно банкрута для задоволення вимог,
включених до реєстру вимог кредиторів,
у порядку, передбаченому цим Законом;
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом.

Дії ліквідатора (ліквідаційної
комісії) можуть бути оскаржені до
господарського суду власником майна
(органом, уповноваженим управляти
майном) банкрута; особою, яка
відповідає за зобов'язаннями банкрута;
кожним кредитором окремо або комітетом
кредиторів; особою, яка, посилаючись на
свої права власника або іншу підставу,
передбачену законом чи договором,
оспорює правомірність віднесення
майнових активів або коштів до
ліквідаційної маси (ч. 4 ст. 25 Закону про
банкрутство).

Як зазначено вище, постановою
господарського суду
Івано-Франківської області від 14 січня
2013 року ліквідаційна процедура у
справі про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 уведена
строком на два місяці - до 14 березня 2013
року.

09 квітня 2013 року арбітражний керуючий
Стіфутін І.В. повідомив суд про
проведення інвентаризації майна
банкрута і необхідність виготовлення
документів з метою продажу для
задоволення вимог кредиторів та просив
суд продовжити строк ліквідаційної
процедури. До заяви додано інвентарний
опис рухомого і нерухомого майна
банкрута (т.2, а.с.171-176).

Господарський суд Івано-Франківської
області ухвалою від 23 квітня 2013 року
продовжив на шість місяців строк
ліквідаційної процедури та
повноваження ліквідатора Стіфутіна
І.В. та зобов'язав кредиторів, що
заявили грошові вимоги, надати докази
(т.2, а.с.241-242).

Ухвалою від 01 липня 2013 року суд відклав
на 30 липня 2013 року розгляд грошових
вимог ПАТ «ВТБ Банк» і визнав грошові
вимоги п'яти кредиторів, у тому числі й
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» на загальну
суму 26 763 763,10 грн., з яких 17 505 692,60 грн. -
вимоги третьої черги, що забезпечені
заставою та 9 258 070, 50 грн. - вимоги п'ятої
черги. Цією ж ухвалою суд зобов'язав
ліквідатора Стіфутіна І.В. окремо
внести до реєстру вимог кредиторів
відомості про майно боржника, що є
предметом застави; в строк до 01 вересня
2013 року подати суду інформацію про все
належне боржнику майно, сформувати
перелік майна, що включається до
ліквідаційної маси, та подати його на
затвердження суду; всі рахунки, що
відкриті в банках на ім'я боржника; усі
наявні обтяження на рухоме та нерухоме
майно боржника; повторно провести
інвентаризацію майна; забезпечити
охорону виявленого майна та провести
розшук, виявлення та повернення майна
банкрута (т.3, а.с.147-149).

30 липня 2013 року арбітражний керуючий
Стіфутін І.В. надав суду реєстр вимог
кредиторів, у який окрім визнаних судом
грошових вимог кредиторів включено й
визнані боржником вимоги ПАТ «ВТБ
Банк»; копія і докази направлення
запиту органам ДАІ; інформаційні
довідки з Реєстру прав власності на
нерухоме майно щодо прав власності
фізичної особи ОСОБА_4; витяг з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна фізичної особи ОСОБА_4;
Інформаційну довідку з Державного
реєстру іпотек щодо майна фізичної
особи ОСОБА_4 і клопотання скасувати
арешти на майно, банківські рахунки
ОСОБА_4 та припинити обтяження на
рухоме і нерухоме майно ОСОБА_4 (т.3,
а.с.178-221).

Суд першої інстанції ухвалою від 30
липня 2013 року відклав на 17 вересня 2013
року розгляд грошових вимог ПАТ «ВТБ
Банк», зобов'язав «Ліквідатора
боржника виконати вимоги ухвали від
30.07.13.». При цьому в мотивувальній
частині ухвали від 30 липня 2013 року не
вказано про невиконання арбітражним
керуючим Стіфутіним І.В. вимог суду.
Причиною відкладення названо
відсутність представника кредитора.

17 вересня 2013 року арбітражний керуючий
Стіфутін І.В. надав суду перелік майна,
включеного у ліквідаційну масу у
ліквідаційній процедурі справи про
банкрутство фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (т.4, а.с.10-15). Перелік майна
містить назви земельних ділянок,
нерухомого майна та рухомого майна із
примітками про спірний правовий статус
нерухомого майна, про подвійну заставу,
неліквідний стан частини нерухомого
майна.

Надалі арбітражний керуючий Стіфутін
І.В. повідомляв суд про виявлення
додаткового майна, про розшук майна,
звертався повторно з клопотаннями про
зняття арешту і місцевий господарський
суд ухвалою від 22 жовтня 2013 року
задовольнив клопотання ліквідатора
Стіфутіна І.В. - скасував арешт рахунку
боржника; включив до ліквідаційної
маси нерухоме майно - житловий будинок
з господарськими будівлями і
спорудами; продовжив на шість місяців
строк ліквідаційної процедури і
повноваження ліквідатора арбітражного
керуючого Стіфутіна І.В., якого
зобов'язав до 22 квітня 2014 року подали
звіт ліквідатора та ліквідаційний
баланс (т.4. а.с.50-51).

На виконання приписів ст.ст. 44, 49 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
Закону № 4212-УІ від 22 грудня 2011 року з
наступними змінами і доповненнями,
чинній з 19 січня 2013 року), арбітражний
керуючий Стіфутін І.В. рішенням від 21
лютого 2014 року організатором аукціону
з продажу майна у справі №5010/1536/2012-Б-26/48
про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 обрав приватне
підприємство "ТОРГИ.УА".

28 лютого 2014 року арбітражний керуючий
Стіфутін І.В. надіслав господарському
суду Івано-Франківської області
клопотання визнати організатора
аукціонів з продажу майна приватне
підприємство "ТОРГИ.УА" учасником
провадження у справі №5010/1536/2012-Б-26/48 про
банкрутство фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, у задоволенні якого суд ухвалою
від 01 квітня 2014 року відмовив (т.4,
а.с.66-140).

05 травня 2014 року арбітражний керуючий
Стіфутін І.В. повторно надіслав
господарському суду
Івано-Франківської області клопотання
визнати організатора аукціонів з
продажу майна Українську універсальну
біржу «Капітал» учасником провадження
у справі №5010/1536/2012-Б-26/48 про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та
клопотання надати згоду на продаж
заставного майна, що забезпечує вимоги
кредиторів - ПАТ КБ «Приватбанк» і ПАТ
«ВТБ Банк», які такої згоди не надають.
Суд ухвалою від 11 червня 2014 року
відмовив у задоволенні клопотання
визнати організатора аукціонів
Українську універсальну біржу
«Капітал» учасником провадження у
справі про банкрутство ( т.7, а.с.100-103).

Також суд першої інстанції ухвалою від
15 травня 2014 року продовжив на шість
місяців строк ліквідаційної процедури
і повноваження ліквідатора
арбітражного керуючого Стіфутіна І.В.,
якого зобов'язав до 13 листопада 2014 року
подати звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс (т.4. а.с.211).
Підставою продовження строку
ліквідаційної процедури суд назвав ст.
22 Закону про банкрутство й той факт, що
майно не реалізовано.

А 28 травня 2014 року до господарського
суду Івано-Франківської області
надійшла скарга ПАТ КБ «Приватбанк» на
дії та бездіяльність ліквідатора
Стіфутіна І.В., яку суд задовольнив
ухвалою від 11 червня 2014 року у справі
№5010/1536/2012-Б-26/48 про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (т.7,
а.с.104-107).

Львівський апеляційний господарський
суд констатує, що вищевикладені
фактичні обставини справи та приписи
закону спростовують висновки
місцевого господарського суду про
невиконання арбітражним керуючим
Стіфутіним І.В. повноважень
ліквідатора у справі №5010/1536/2012-Б-26/48 про
банкрутство фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4. Про неефективність роботи
ліквідатора вказано в ухвалі
господарського суду
Івано-Франківської області від 01 липня
2013 року і викладені в ухвалі вимоги
суду арбітражний керуючий Стіфутін І.В.
виконав. А саме, арбітражний керуючий
Стіфутін І.В. проводив інвентаризацію
майна, надавав суду перелік майна,
включеного у ліквідаційну масу,
повідомив суд про виявлення
додаткового майна і включення його в
ліквідаційну масу, про розшук майна,
неодноразово звертався з клопотаннями
про зняття арешту, які суд задовольняв.
Крім того, на вимогу суду ліквідатор
надав реєстр вимог кредиторів, який
містить відомості про заставне майно. З
матеріалів справи вбачається, що
формуванню повної ліквідаційної маси
перешкоджали об'єктивні чинники, про що
ліквідатор повідомляв суд. Зокрема, не
може бути вини ліквідатора у
відсутності відповідей на запитувані
ним відомості. Необґрунтованим є й
висновок суду, що інвентаризацію
проведено не у відповідності до
стандартів. Помилився суд й у
твердженні, що ухвалою суду від 30 липня
2013 року було повторно зобов'язано
ліквідатора виконати вимоги ухвали
суду від 01 липня 2013 року.

Слід зазначити, що суд першої інстанції
неодноразово, ухвалами від 23 квітня 2013
року, від 22 жовтня 2013 року та від 15
травня 2014 року, продовжував на шість
місяців строк ліквідаційної процедури
та повноваження ліквідатора Стіфутіна
І.В. При цьому у жодній із названих
ухвал суд не вказував про вину
арбітражного керуючого Стіфутіна І.В. у
тривалості ліквідаційної процедури чи
про невиконання ним повноважень
ліквідатора у справі про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та
окремо не вимагав надати перелік та
оцінку майна банкрута із визначенням
початкової ціни продажу.

Суд апеляційної інстанції
погоджується, що продаж майна в
провадженні у справі про банкрутство,
повинен здійснюватись з дотримання
приписів Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції Закону № 4212-УІ від 22 грудня
2011 року з наступними змінами і
доповненнями, чинній з 19 січня 2013 року).

Однак скаржник не назвав доказів
порушення арбітражним керуючим
Стіфутіним І.В. положень названого
Закону. ПАТ КБ "Приватбанк", як
заставодержатель, має вичерпну
інформацію про заставне майно.
Початкова ж вартість визначається
відповідно до вимог ст. 43 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
Закону № 4212-УІ від 22 грудня 2011 року з
наступними змінами і доповненнями,
чинній з 19 січня 2013 року). Ні заставний
кредитор, ні суд не погоджували продаж
майна банкрута, що є предметом
забезпечення, ліквідатор не здійснював
продажу майна банкрута, відтак не
порушено прав ПАТ КБ "Приватбанк", як
заставного кредитора.

Особливості процедури банкрутства
фізичної особи-підприємця не
передбачають створення у
ліквідаційній процедурі комітету
кредиторів. Немає таких положень і у
розділі ІІІ Закону про банкрутство, що
регулює загальну ліквідаційну
процедуру. Суд першої інстанції не
вказував ліквідатору на необхідність
створювати комітет кредиторів,
щомісячно звітувати комітету
кредиторів чи кожному кредиторові.
Відтак немає законних підстав для
висновку про неправомірні дії чи
бездіяльність ліквідатора. Більш того,
ліквідатор надав докази повідомлення
ним усіх кредиторів про дату, час і
місце проведення зборів кредиторів.
Проведення зборів не за місцем
знаходження боржника жодним чином не
вплинуло на права сторін. Власне
скаржник наполягає на порушенні закону
щодо місця проведення зборів
кредиторів, однак не вказує про
порушення цим його прав.

З огляду на продовжений ухвалою суду
від 15 травня 2014 року на шість місяців
строк ліквідаційної процедури,
арбітражний керуючий Стіфутін І.В.
повинен упродовж цього строку продати
майно банкрута з дотриманням вимог
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
Закону № 4212-УІ від 22 грудня 2011 року з
наступними змінами і доповненнями,
чинній з 19 січня 2013 року) та погасити
вимоги кредиторів. Щодо визначення
організатора аукціонів, суд
апеляційної інстанції на підставі
приписів ст.ст. 44, 49 названого Закону
вважає це виключною прерогативою
ліквідатора банкрута, який одночасно й
несе відповідальність за допущені при
цьому порушення чи незаконні дії.

При цьому відповідальність можлива
лише за умови доведеності вчинення
незаконних дій чи бездіяльності.

У силу ст. 3-1 Закону про банкрутство
невиконання або неналежне виконання
обов'язків, покладених на арбітражного
керуючого, що завдало значної шкоди
боржнику чи кредиторам, може бути
підставою для анулювання ліцензії.
Такі ж діяння, за відсутності
наслідків, можуть бути підставою для
усунення арбітражного керуючого від
виконання покладених обов'язків.

У матеріалах справи відсутні докази, що
дають підставу для усунення
арбітражного керуючого Стіфутіна І.В.
від виконання повноважень ліквідатора
у справі №5010/1536/2012-Б-26/48 про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

Щодо апеляційної скарги арбітражного
керуючого Гунчак О.О.

ПАТ «КБ «Приватбанк» просив призначити
ліквідатором у справі №5010/1536/2012-Б-26/48
арбітражного керуючого Гунчак Ольгу
Олександрівну, яка подала
господарському суду
Івано-Франківської ї області
відповідну заяву та документи про
діяльність арбітражного керуючого.
Одночасно, до господарського суду
Івано-Франківської області надійшла
заява арбітражного керуючого
Лотоцького Святослава Володимировича
про участь у справі №5010/1536/2012-Б-26/48, до
якої теж додано документи про
діяльність арбітражного керуючого.

Господарський суд Івано-Франківської
області ліквідатором у справі
№5010/1536/2012-Б-26/48 призначив арбітражного
керуючого Лотоцького С.В., зважаючи на
значний професійний досвід останнього
у проведенні ліквідаційних процедур у
справах про банкрутство й відсутність
такого у арбітражного керуючого Гунчак
О.О.

Суд апеляційної інстанції
погоджується із правом місцевого
господарського суду за наявності двох
і більше кандидатур арбітражних
керуючих вирішувати з дотримання вимог
закону питання про призначення
арбітражного керуючого. У тому числі
враховувати й досвід роботи
арбітражного керуючого. Однак
враховуючи відсутність законних
підстав для усунення арбітражного
керуючого Стіфутіна І.В. від виконання
повноважень ліквідатора у справі
№5010/1536/2012-Б-26/48, немає законних підстав
і для призначення арбітражного
керуючого Лотоцького С.В.

Згідно із ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам
справи та приписам закону, суд визнав
встановленими обставини, які не
доведені належними і допустимими
доказами. Тому ухвала господарського
суду Івано-Франківської області від 11
червня 2014 року у справі №5010/1536/2012-Б-26/48
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 82-1, 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК
України Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу арбітражного
керуючого Гунчак О.О. задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу арбітражного
керуючого Стіфутіна І.В. задовольнити
повністю.

Ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 11
червня 2014 року у справі №5010/1536/2012-Б-26/48
скасувати. У задоволенні скарги ПАТ «КБ
«Приватбанк» на дії та бездіяльність
ліквідатора Стіфутіна І.В. відмовити.

Справу №5010/1536/2012-Б-26/48 про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
направити господарському суду
Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Гриців В.М.

суддя
Давид Л.Л.

суддя
Зварич О.В.