ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р.Справа № 916/2317/14

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Князєвої
К.Р.

За участю представників сторін:

Від позивача: Бабенко В.О. за
довіреністю № 175/1-юр від 27.05.2014р.

Від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства
„Миронівський хлібопродукт" до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про
стягнення 15 467,90 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
„Миронівський хлібопродукт" (далі по
тексту - ПАТ „Миронівський
хлібопродукт") звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3.) про
стягнення заборгованості в загальному
розмірі 15 467,90 грн., яка складається з
суми основного боргу в розмірі 12 613,74
грн., тридцяти відсотків річних в сумі 1
962,46 грн. та пені в сумі 891,70 грн. Позовні
вимоги обґрунтовані фактом
неналежного виконання відповідачем
прийнятих на себе зобов'язань за
договором поставки № 230П/ОФ від 12.03.2013р.
щодо здійснення своєчасної та в
повному обсязі оплати вартості
придбаного товару.

Відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
даної справи, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
повідомленнями про вручення поштових
відправлень суду під розписку, проте в
жодне судове засідання по даній справі
представник відповідача не з'явився та
про причини неявки суд не повідомив.
Оскільки ОСОБА_3 не було подано відзиву
на позов, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами згідно зі
ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

12.03.2013р. між ПАТ „Миронівський
хлібопродукт" (Постачальник) та ОСОБА_4
(Покупець) було укладено договір
поставки № 230П/ОФ, у відповідності до п.
1.1 якого Постачальник на умовах цього
договору зобов'язався поставити, а
Покупець - прийняти та оплатити товар у
кількості, по найменуваннях і цінах,
зазначених у накладних
(товарно-транспортних накладних), що
виписуються на кожну партію товару.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Виходячи з положень п.п. 4.2, 4.3 договору
поставки № 230П/ОФ від 12.03.2013р.
Постачальник здійснює постачання
товару на умовах DDP (відповідно до
правил Інкотермс 2000р.). За домовленістю
сторін поставка товару може бути
здійснена на умовах FCA склад
Постачальника (відповідно до правил
Інкотермс 2000р.). Якщо сторони
домовляються про умови FCA, зазначені
умови поставки вказуються в додатку №
1, п. 2 „Умови поставки". Датою
постачання вважається дата підписання
накладної (товарно-транспортної або
товарної) обома сторонами, що засвідчує
прийняття товару Покупцем від
Постачальника. Сторони погодились що
особи, які підписали накладні
(товарно-транспортну або товарну) з
прикладанням печатки (або штампу),
являються уповноваженими особами на
підписання даних документів та їхні
підписи свідчать про
приймання-передачу товару.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.
Обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору поставки №
230П/ОФ від 12.03.2013р. позивачем було
передано у власність ОСОБА_4 товар
загальною вартістю 12 643,35 грн., а
відповідачем вказаний товар було
прийнято, що підтверджується наявними
у матеріалах справи копіями
товарно-транспортних накладних №
ОФ100032927 від 11.11.2013р., № ОФ100033064 від
11.11.2013р., № ОФ100034032 від 14.11.2013р., актами
прийому-передачі продукції до ТТН №
ОФ100032927 від 11.11.2013р., № ОФ100033064 від
11.11.2013р., № ОФ100034032 від 14.11.2013р., які на
підтвердження факту прийняття товару
підписані відповідачем.

Згідно з п. 2.3 договору поставки № 230П/ОФ
від 12.03.2013р. строки та порядок оплати
товару визначаються за кожним
асортиментом товару й зазначаються в
додатку № 1 до цього договору, який є
його невід'ємною частиною. В свою
чергу, відповідно до умов вказаного
додатку, сторонами було погоджено, що
строк оплати товару складає від 5 до 10
банківських днів в залежності від
асортименту придбаної продукції.

Статтею 193 ГК України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Зобов'язання, в
свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України, має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

За твердженнями позивача, які не були
спростовані під час розгляду даної
справи, ОСОБА_3 в порушення прийнятих на
себе за договором поставки № 230П/ОФ від
12.03.2013р. грошових зобов'язань не було
здійснено оплати вартості товару,
поставленого протягом спірного
періоду, в результаті чого за
відповідачем утворилась прострочена
сума заборгованості перед ПАТ
„Миронівський хлібопродукт" в розмірі
12 643,35 грн., частина якої в розмірі 12 613,74
грн. заявлена до стягнення в межах
даної справи.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 525,
526, 530, 629, 692 ЦК України господарський суд
дійшов висновку про наявність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ПАТ „Миронівський хлібопродукт" в
частині стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за придбаний товар в
сумі 12 613,74 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Положеннями п. 8.3 договору поставки №
230П/ОФ від 12.03.2013р. передбачено, що за
прострочення оплати товару Покупець
сплачує на користь Постачальника пеню
в розмірі 0,3% від суми заборгованості за
кожен день прострочення, а також несе
відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК
України в розмірі 30% річних з
простроченої суми за весь час
прострочення.

З посиланням на положення ст. 625 ЦК
України та п. 8.3 договору поставки №
230П/ОФ від 12.03.2013р. позивачем було
нараховано ОСОБА_4 до сплати тридцять
відсотків річних в розмірі 1 962,46 грн. за
порушення останньою власних грошових
зобов'язань у спірних правовідносинах.
Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок відсотків річних,
господарський суд доходить висновку
про його правильність та
обґрунтованість, у зв'язку з чим,
позовні вимоги в частині стягнення із
відповідача тридцяти відсотків річних
в сумі 1 962,46 грн. підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки -грошової суми, яку боржник
повинен сплатити кредиторові у рази
порушення ним зобов'язання. Так, згідно
ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання. При цьому,
відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами
та доповненнями) платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1
вказаного Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

При здійсненні нарахування пені слід
мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, згідно
з якими нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, як було зазначено вище по
тексту рішення, положеннями п. 8.3
договору поставки № 230П/ОФ від 12.03.2013р.
передбачено, що за прострочення оплати
товару Покупець сплачує на користь
Постачальника пеню в розмірі 0,3% від
суми заборгованості за кожен день
прострочення,

З посиланням на п. 8.3 договору поставки
№ 230П/ОФ від 12.03.2013р. позивачем було
нараховано ОСОБА_4 до сплати пеню в
розмірі 891,70 грн. за порушення останньою
власних грошових зобов'язань.
Проаналізувавши здійснений позивачем
розрахунок даної штрафної санкції,
заявленої до стягнення, господарський
суд визнає його правильним та
обґрунтованим, у зв'язку з чим, позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача пені в сумі 891,70 грн.
підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
В свою чергу, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт
існування заборгованості ОСОБА_4 перед
ПАТ „Миронівський хлібопродукт" в
загальній сумі 15 467,90 грн., яка
складається з суми основного боргу в
розмірі 12 613,74 грн., тридцяти відсотків
річних в сумі 1 962,46 та пені в сумі 891,70
грн., витікає з умов укладеної між
сторонами по справі угоди, положень
чинного законодавства та
підтверджується матеріалами справи.
Доказів, спростовуючих даний висновок
суду, відповідачем надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України
особа, не звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання у разі відсутності у
боржника необхідних коштів. Крім того,
згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд
доходить висновку щодо задоволення
заявлених позовних вимог у повному
обсязі шляхом присудження до стягнення
із ОСОБА_4 на користь ПАТ „Миронівський
хлібопродукт" суми основного боргу в
розмірі 12 613,74 грн., тридцяти відсотків
річних в сумі 1 962,46 та пені в сумі 891,70
грн. відповідно до ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530,
549, 610 - 612, 615, 617, 625, 629, 662, 664, 692, 712 ЦК
України, ст.ст. 193, 232 ГК України, ст.ст. 1, 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з
наступними змінами та доповненнями).

Судові витрати зі сплати судового
збору покладаються на відповідача
згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610 - 612,
615, 617, 625, 629, 662, 664, 692, 712 ЦК України, ст.ст.
193, 232 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з
наступними змінами та доповненнями),
ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 /66101, Одеська область,
Балтський район, село Пужайкове,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1/ на
користь публічного акціонерного
товариства „Миронівський
хлібопродукт" /08800, Київська область, м.
Миронівка, вул. Елеваторна, 1, , р/р 2200 в АБ „ІНГ БАНК
Україна", МФО 300539/ суму основного боргу
в розмірі 12 613 грн. 74 коп. /дванадцять
тисяч шістсот тринадцять грн. 74 коп./,
тридцять відсотків річних в сумі 1 962
грн. 46 коп. /одна тисяча дев'ятсот
шістдесят дві грн. 46 коп./, пеню в
розмірі 891 грн. 70 коп. /вісімсот
дев'яносто одна грн. 70 коп./, судовий
збір в сумі 1 827 грн. 00 коп. /одна тисяча
вісімсот двадцять сім грн. 00 коп./. Наказ
видати.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів, а на ухвалу місцевого
господарського суду - протягом п'яти
днів з дня їх оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 11.08.2014р.

Суддя
С.П. Желєзна