м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7895/14 20.08.14
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Пріоком»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ерго Консалтинг»
про стягнення 52 668, 00 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Матата Ю.М.
від відповідача: Погоріла С.О.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
«Пріоком» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ерго Консалтинг»
про зобов'язання Товариство з
обмеженою відповідальністю «Ерго
Консалтинг» повернути передоплату за
договором № ROYLTI/12/05 ВІД 19.11.2012 р. у
розмірі 52 668, 00 грн. Позовні вимоги
обґрунтовані невиконанням
відповідачем зобов'язань за
вищевказаним договором.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/7895/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 28.05.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд даної справи відкладався в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку з невиконанням сторонами вимог
суду.
18.06.2014 р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
Приватне акціонерне товариство
«Пріоком» подало клопотання про зміну
предмету позову, у якому просить
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інет-Груп» грошові
кошти у розмірі 52 668, 00 грн.
Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України до
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.
Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» право позивача на
зміну предмета або підстави позову
може бути реалізоване лише до початку
розгляду господарським судом справи по
суті та лише у суді першої інстанції
шляхом подання до суду відповідної
письмової заяви. Заяви про зміну
предмета або підстави позову подані
після початку розгляду господарським
судом справи по суті, залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи, про що суд зазначає в описовій
частині рішення, прийнятого по суті
спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи). Початок розгляду
справи по суті має місце з того моменту,
коли господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання.
Як вбачається з протоколу судового
засідання від 16.06.2014 р. судом
розглядались безпосередньо позовні
вимоги Приватного акціонерного
товариства «Пріоком», що свідчить про
перехід до розгляду по суті даної
справи.
Тож, приймаючи до уваги, що заява
Приватного акціонерного товариства
«Пріоком» про зміну предмету позову
подана після початку розгляду справи
по суті, суд залишає її без розгляду.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 24.06.2014 р. у зв'язку з
відпусткою судді Пригунової А.Б. дану
справу передано судді Гулевець О.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.06.2014 р. справу № 910/6942/14
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 06.08.2014 р.
У процесі провадження у справі
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ерго Консалтинг»
подало клопотання про зупинення
провадження у даній справі до розгляду
Харківським апеляційним господарським
судом апеляційної скарги на рішення
Господарського суду Полтавської
області від 27.03.2014 р. у справі № 917/208/14 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ерго Консалтинг» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інет-Груп» та
Приватного акціонерного товариства
«Пріоком» про стягнення
заборгованості у розмірі 63 182, 91 грн. за
субліцензійним договором № ROYLTI/12/05 від
19.11.2012 р. та договором № 12/47 від 23.11.2012 р.,
яке обґрунтовує тим, що справа № 917/208/14
є пов'язаною зі справою № 910/7895/14.
Відповідно до ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
Згідно з п. 3.16. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» статтею 79
Господарського процесуального кодексу
України встановлено вичерпний перелік
підстав зупинення провадження у
справі. Зупинення провадження у справі
з інших підстав є неправомірним. Під
неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
В той же час, суд відзначає, що
обставини які мають суттєве значення
для розгляду справи № 910/7895/14, суд може
встановити безпосередньо в межах даної
справи, та рішення у справі № 917/208/14
жодним чином не вплине на вирішення
даної справи по суті.
Крім того, судом встановлено що
постановою Харківського апеляційного
господарського суду рішення
Господарського суду Полтавської
області від 27.03.2014 р. у справі № 917/208/14
(відмовлено в позові) залишено без змін.
За таких обставин, у суду відсутні
підстави для зупинення провадження у
даній справі.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 06.08.2014 р. у зв'язку з
виходом судді Пригунової А.Б. із
відпустки, справу № 910/6942/14 передано їй
для подальшого розгляду.
Також під час розгляду справи позивач
подав заяву про вжиття заходів
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ерго
Консалтинг» в розмірі 52 668, 00 грн., що
знаходяться на рахунку відповідача, а
також накладення арешту на все майно,
що належить Товариству з обмеженою
відповідальністю «Ерго Консалтинг» в
межах суми 52 668, 00 грн.
В обґрунтування своєї заяви позивач
зазначає, що невиконання відповідачем
викладених у гарантійному листі № 030413
від 03.04.2013 р. зобов'язань, ненадання
відзиву на позов Приватного
акціонерного товариства «Пріоком» та
нез'явлення у судове засідання
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ерго Консалтинг», на
думку відповідача, свідчить про
затягування судового процесу та
можливість ускладнення або
унеможливлення у майбутньому
виконання судового рішення у разі
Розглянувши заяву позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні вищевказаної заяви, з
Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.
Положеннями ст. 67 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що позов забезпечується,
зокрема, накладанням арешту на майно
або грошові суми, що належать
відповідачу. Про забезпечення позову
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" № 16 від 26.12.2011 р. заходи до
забезпечення позову застосовуються
господарським судом за заявою сторони,
прокурора або з ініціативи
господарського суду як гарантія
реального виконання рішення суду.
За приписами постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р.
умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви. Адекватність заходу
до забезпечення позову, що
застосовується господарським судом,
визначається його відповідністю
вимогам, на забезпечення яких він
вживається. Оцінка такої відповідності
здійснюється господарським судом,
зокрема, з урахуванням співвідношення
прав (інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.
Обрані заходи до забезпечення позову
не повинні мати наслідком повне
припинення господарської діяльності
суб'єкта господарювання, якщо така
діяльність, у свою чергу, не
призводитиме до погіршення стану
належного відповідачеві майна чи
зниження його вартості.
Згідно з п 7.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р.
у позовному провадженні піддані арешту
кошти слід обмежувати розміром суми
позову та можливих судових витрат.
Накладення господарським судом арешту
на рахунки боржника чинним
законодавством не передбачено, але
господарський суд вправі накласти
арешт на кошти, які обліковуються на
рахунках у банківських або в інших
кредитно-фінансових установах, у межах
розміру сум позовних вимог та можливих
судових витрат. Відомості про
наявність рахунків, їх номери та назви
відповідних установ, в яких вони
відкриті, надаються суду заявником.
Разом з тим, нормами Господарського
процесуального кодексу України не
передбачено одночасно накладення
арешту на майно та грошові кошти
відповідача та, при цьому, позивачем не
надано суду доказів, які б свідчили про
ускладнення та/або неможливість
виконання рішення суду.
На підставі вищенаведеного, суд
відмовив позивачу у задоволені заяви
про вжиття заходів до забезпечення
У судовому засідання 06.08.2014 р. на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено перерву до 20.08.2014 р.
12.08.2014 р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
відповідач подав відзив на позовну
заяву, у якому проти позову заперечив,
мотивуючи свої заперечення тим, що
сторони відповідно до додаткової угоди
№ 1 від 01.04.2013 р. добровільно припинили
термін дії договору № 12/47 від 23.11.2012 р.,
за яким позивач мав отримати
невиключне право (ліцензію) на
використання системи Directum, на підставі
ліцензійного договору № ROYLTI/12/05 від
При цьому, відповідач відзначає, що у
додатковій угоді № 1 від 01.04.2013 р.
сторони погодили, що на момент її
підписання зобов'язання сторін
виконані в повному обсязі за
відсутності затримок зі сторони
відповідача, сторони взаємних
претензій один до одної не мають (в тому
числі матеріальних).
У даному судовому засіданні
представники сторін підтримали свої
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 20.08.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2012 р. між Приватним акціонерним
товариством «Пріоком» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Ерго
Консалтинг» укладено субліцензійний
договір № ROYLTI/12/05, за умовами якого
відповідач зобов'язався надати, а
позивач - прийняти та оплатити
невиключне право на безстрокове
використання комп'ютерної програми
«Система Directum» в обумовленій договором
конфігурації, що включає: дистрибутиву
комп'ютерної програми «Система Directum» у
складі файлів для інсталяції програми
в конфігурації зазначеній у додатку № 1
до договору та відповідної технічної
документації в електронній формі;
ліцензійну угоду ліцензіара в
паперовій формі на комп'ютерну
програму «Система Directum» в конфігурації
зазначеній у додатку № 1 до договору;
абонемент у паперовій формі на
можливість безкоштовного для позивача
оновлення комп'ютерної програми
«Система Directum».

Відповідно до п. 3.1. договору № ROYLTI/12/05
від 19.11.2012 р. підтвердженням належного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором є акт
приймання-передачі, підписаний і
скріплений печатками сторін.

Відповідно до п. 3.2. договору № ROYLTI/12/05
від 19.11.2012 р. перевірка можливості
використання комп'ютерної програми
«Система Directum» за функціональним
призначенням має бути здійснена під
час надання послуг з розгортання,
міграції і приймальних випробувань
СВЕД, відповідно до договору № 12/47 від
23.11.2012 р. Умовою підписання позивачем
акта приймання - передачі за договором
є відсутність інцидентів під час
проведення приймальних випробувань за
договором № 12/47 від 23.11.2012 р., які
викликані неналежним функціонуванням
комп'ютерної програми «Система Directum»

У відповідності до п. 3.3. договору №
ROYLTI/12/05 від 19.11.2012 р. граничний термін
передачі відповідачем права
користування складає 30 календарних
днів з дати отримання авансового
платежу.

За умовами п.п. 3.5., 3.6. договору
відповідач зобов'язується передати
позивачу оформлений належним чином та
підписаний акт приймання-передачі не
пізніше 2-х календарних днів з моменту
завершення приймальних випробувань
СВЕД, за умови відсутності інцидентів
під час проведення таких випробувань,
позивач зобов'язаний підписати акт
приймання-передачі протягом 5-ти
робочих днів з дати його одержання, або
надати мотивовану письмову відмову від
його підписання. У разі непідписання
акта приймання-передачі протягом 5-ти
робочих днів з дати його одержання та
ненадання мотивованої відмови від
підписання, зобов'язання вважаються
виконаними відповідно до актк
приймання-передачі, підписаного в
односторонньому порядку.

Згідно з п.п. 4.1.-4.4. договору № ROYLTI/12/05
від 19.11.2012 р. вартість договору
складається з коштів, що сплачуються
позивачем як винагорода (роялті)
відповідачу за надання права
користування. Загальна сума коштів, що
сплачується за договором складає 75 240, 00
грн.; винагорода сплачується позивачем
на підставі отриманих від відповідача
оригіналів, оформлених належним чином
в наступному порядку: авансовий платіж
у розмірі 70 % від загальної вартості у
сумі 52 668, 00 грн. позивач сплачує
протягом 5-ти банківських днів з дати
підписання договору та отримання
позивачем оригіналу рахунку та за
умови підтвердження права позивача на
надання права користування; платіж у
розмірі 30 % від загальної вартості
договору в сумі 22 572, 00 грн. позивач
сплачує протягом 5-ти банківських днів
з дати підписання сторонами акта
приймання-передачі на підстав
оригіналу рахунку

Договір, відповідно до п. 10.1.,
вважається укладеним і набирає
чинності після його підписання
сторонами та скріплення печатками
сторін та діє до повного виконання
сторонами зобов'язань за даним
договором.

Підписанням акта приймання-передачі до
договору № ROYLTI/12/05 від 19.11.2012 р. сторони
засвідчили відсутність претензій одна
до одної щодо виконання умов договору.

23.11.2012 р. між Приватним акціонерним
товариством «Пріоком» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Ерго
Консалтинг» укладено договір про
надання послуг № 12/47, за умовами якого
відповідач зобов'язався надати а
позивач - прийти та оплатити послуги з
впровадження системи програмного
забезпечення електронного
документообігу позивача на основі
програмного забезпечення системи
електронного документообігу та
управління взаємодією Directum.

Пунктом 1.3. договору № 12/47 від 23.11.2012 р.
передбачено, що позивач повинен
отримати невиключне право на
використання програмних компонентів
«Система Directum», які мають входити до
складу СВЕД на підставі ліцензійного
договору № ROYLTI/12/05 від 19.11.2012 р.

Згідно з п.п. 7.1., 7.4. договору № 12/47 від
23.11.2012 р. ціна договору становить 184 630, 00
грн. Оплата наданих послуг за договором
здійснюється в наступному порядку:
попередня оплата у розмірі 20 % від ціни
договору у розмірі 36 926, 00 грн.
здійснюється позивачем протягом 5-ти
банківських днів з дати підписання
договору на підставі отриманого від
відповідача оригіналу рахунку-фактури;
платіж 2 розмірі 80 % від вартості
договору у розмірі 147 704, 00 грн. -
протягом 5-ти банківських днів з дати
підписання сторонами акту приймання
послуг.

Договір, відповідно до п. 12.1., набуває
чинності з дати його підписання
сторонами та діє до повного виконання
сторонами зобов'язань за даним
договором.

Як вбачається з наявних у справі
платіжних доручень № 2836 від 20.11.2012 р. та
№ 2864 від 28.11.2012 р. позивачем
перераховано на користь відповідача
грошові кошти у розмірі 52 668, 00 грн. за
договором № ROYLTI/12/05 від 19.11.2012 р. та 36 926,
00 грн. за договором № 12/47 від 23.11.2012 р.
відповідно.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від
01.04.2013 р. до договору № 12/47 від 23.11.2012 р.
сторони домовились припинити термін
дії договору з 26.03.2013 р.

Також додатковою угодою № 1 від 01.04.2013 р.
до договору № 12/47 від 23.11.2012 р.
передбачено, що вартість фактично
наданих відповідачем послуг з
модифікації, адаптації, документування
та тестування СВЕД складає 36 926, 00 грн.

Пунктом 5 додаткової угоди № 1 від 01.04.2013
р. до договору № 12/47 від 23.11.2012 р. сторони
погодили, що зобов'язання сторін,
передбачені договором, на момент
підписання додаткової угоди, виконані
в повному обсязі, затримок термінів
виконання зі сторони відповідача при
надання послуг не було та сторони не
мають взаємних претензій одна до одної.

01.04.2013 р. сторонами підписано акт
приймання наданих послуг № 12/47-01 до
договору № 12/47 від 23.11.2012 р., відповідно
до якого позивач прийняв від
відповідача послуги на загальну суму 36
926, 00 грн.

03.04.2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ерго Консалтинг»
надало позивачу гарантійний лист № 030413
від 03.04.2013 р. про зобов'язання повернути
Приватному акціонерному товариству
«Пріоком» авансовий платіж до 30.06.2013 р.
за наявності певних умов.

За змістом листа Товариства з
обмеженою відповідальністю «Директум»
№ 13-299 від 23.04.2013 р., адресованого
Приватному акціонерному товариству
«Пріоком», згідно з договором,
укладеним з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ерго Консалтинг» та
відповідно до замовлення останнього на
придбання ліцензії системи Directum для
Приватного акціонерного товариства
«Пріоком», Товариством з обмеженою
відповідальністю «Директум» оформлено
ліцензію на систему Directum для
Приватного акціонерного товариства
«Пріоком» та акт приймання-передачі,
тобто виконані всі необхідні дії, у
зв'язку з чим врегулювання фінансових
питань позивачем має здійснюватись
безпосередньо з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Ерго
Консалтинг».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що у процесі виконання
договору № 12/47 від 23.11.2012 р. на першому
етапі приймальних випробувань було
виявлено невідповідність та
несумісність системи СВЕД з
внутрішніми технологічними процесами
позивача, що унеможливлювало
використання оплаченої позивачем
ліцензії, у зв'язку з чим Приватне
акціонерне товариство «Пріоком»
просить у судовому порядку зобов'язати
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ерго Консалтинг»
повернути позивачу передоплату за
договором № ROYLTI/12/05 ВІД 19.11.2012 р. у
розмірі 52 668, 00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Розглядаючи даний спір по суті, судом
встановлено, що 01.10.2012 р. Товариством з
обмеженою відповідальністю «Ерго
Консалтинг» укладено з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Директум»
ліцензійний договір № 12-1098, за умовами
якого останній надав відповідачу право
використання програми «Система Directum»
шляхом надання права використання
системи кінцевим споживачам у
відповідності до її функціонального
призначення, в тому числі права
передачі права використання системи
кінцевим споживачам шляхом укладення
субліцензійної угоди.

26.11.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ерго Консалтинг» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Директум» складено
акт приймання-передачі права
використання програмного забезпечення
до договору № 12-1098 від 01.10.2012 р., за яким
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Директум» передало
відповідачу право використання
програмного забезпечення, вартістю 210
575, 00 рублів.

Також в матеріалах справи міститься
дублікат ліцензії № 12-651 від 26.11.2012 р.,
яка посвідчує право Приватного
акціонерного товариства «Пріоком» на
невиключне право використання
«Системи Directum».

Як зазначає відповідач, 05.07.2013 р. на
адресу Приватного акціонерного
товариства «Пріоком» направлено акт
приймання-передачі від 01.04.2013 р. до
договору № 12/05 від 19.11.2012 р. на суму 75 240,
00 грн. та рахунок-фактуру № 12/05/02 від
04.05.2013 р., які отримані позивачем 08.07.2013
р.

При цьому, відповідач стверджує, що
оскільки Приватним акціонерним
товариством «Пріоком» не надано
мотивованої відмови від підписання
вказаних документів та прийняття
робіт, зобов'язання відповідача
вважаються при йнятими відповідно
до акту, підписаного в односторонньому
порядку.

Відповідно до ст. 1107 Цивільного кодексу
України розпоряджання майновими
правами інтелектуальної власності
здійснюється, зокрема, на підставі
ліцензійного договору.

Відповідно до ст. 1108 Цивільного кодексу
України особа, яка має виключне право
дозволяти використання об'єкта права
інтелектуальної власності (ліцензіар),
може надати іншій особі (ліцензіату)
письмове повноваження, яке надає їй
право на використання цього об'єкта в
певній обмеженій сфері (ліцензія на
використання об'єкта права
інтелектуальної власності). За згодою
ліцензіара, наданою у письмовій формі,
ліцензіат може видати письмове
повноваження на використання об'єкта
права інтелектуальної власності іншій
особі (субліцензію).

Статтею 1109 Цивільного кодексу України
встановлено, що за ліцензійним
договором одна сторона (ліцензіар)
надає другій стороні (ліцензіату)
дозвіл на використання об'єкта права
інтелектуальної власності (ліцензію)
на умовах, визначених за взаємною
згодою сторін з урахуванням вимог
цього Кодексу та іншого закону. У
випадках, передбачених ліцензійним
договором, може бути укладений
субліцензійний договір, за яким
ліцензіат надає іншій особі
(субліцензіату) субліцензію на
використання об'єкта права
інтелектуальної власності. У цьому
разі відповідальність перед
ліцензіаром за дії субліцензіата несе
ліцензіат, якщо інше не встановлено
ліцензійним договором.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Договором, відповідно до ст. 626
Цивільного кодексу України є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в
Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

За умовами субліцензійного договору №
ROYLTI/12/05 від 19.11.2012 р., яким позивач
обґрунтовує заявлені вимоги,
відповідач зобов'язаний був надати
позивачу невиключне право на
безстрокове використання комп'ютерної
програми «Система Directum» в обумовленій
договором конфігурації у строк, не
пізніше 30 календарних днів з моменту
отримання авансового платежу.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Стверджуючи про виявлення
невідповідності та несумісності
системи СВЕД з внутрішніми
технологічними процесами Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ерго
Консалтинг» позивачем, в той же час, не
надано суду жодного доказу на
підтвердження наведених ним обставин,
зокрема, доказів фактичного проведення
будь-яких випробувань комп'ютерної
програми «Система Directum» (акти, висновки
тощо).

Між тим, суд приймає до уваги, що
можливість проведення
експериментальних випробувань
комп'ютерної програми «Система Directum»
фактично свідчить про вчинення
відповідачем дій щодо виконання
зобов'язань за договором № ROYLTI/12/05 від
19.11.2012 р. в частині надання позивачу
права на використання комп'ютерної
програми «Система Directum».

Також суд відзначає, що позивачем не
надано будь-яких заперечень щодо акту
приймання-передачі від 01.04.2013 р. до
договору № ROYLTI/12/05 від 19.11.2012 р.,
отриманого від відповідача 08.07.2013 р.

Проте і відповідачем не спростовані
доводи позивача про невідповідність
комп'ютерної програми «Система Directum»
та не надано суду доказів успішних
результатів випробувань.

Тож, враховуючи суперечливість
пояснень сторін, які суд оцінює
відповідно до ст.ст. 32, 43 Господарського
процесуального кодексу України суд, не
може дійти беззаперечного висновку про
виконання відповідачем зобов'язань
відповідно до акту приймання-передачі
від 01.04.2013 р. до договору № ROYLTI/12/05 від
19.11.2012 р. підписаного в односторонньому
порядку у зв'язку з відсутністю
мотивованих заперечень сторін за
приписами п.п. 3.5., 3.6. договору № ROYLTI/12/05
від 19.11.2012 р.

В той же час приймаючи по суті рішення
стосовно вимоги позивача про
повернення коштів, сплачених у якості
авансу за договором № ROYLTI/12/05 від 19.11.2012
р. суд виходить з того, що умовами
вказаного договору встановлений
обов'язок відповідача повернути кошти,
отримані від Приватного акціонерного
товариства «Пріоком» у вигляді
авансового платежу не пізніше, ніж
через 15 банківських днів після
розірвання договору.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За приписами ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права, визнання
правочину недійсним, припинення дії,
яка порушує право, відновлення
становища, яке існувало до порушення,
примусове виконання обов'язку в натурі,
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
відзначає, що договір № ROYLTI/12/05 від
19.11.2012 р. є чинним, сторонами не
розірваний, вимог щодо його розірвання
в судовому порядку не заявлялось, у
в'язку з чим вимоги позивача про
повернення авансового платежу
визнаються судом передчасними, а
відтак - у суду відсутні правові
підстави для стягнення вказаних
грошових коштів.

Інших обґрунтувань своїх вимог,
позивачем суду не наведено.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 22.08.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.