ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2014 р.Справа № 922/2218/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом Казенного підприємства
спеціального приладобудування
"Арсенал", м. Київ, до Державного
підприємства "Завод ім.В.О. Малишева", м.
Харків; про стягнення 11.340.000,00грн. за
участю представників :

позивача - Дзюбенко А.В., довіреність
№04-9/11 від 02.01.2014р.;

відповідача - Луценко О.І., довіреність
№30/16 від 14.01.2014р.

ВСТАНОВИВ:

02.06.2014р. Казенне підприємство
спеціального приладобудування
"Арсенал" звернулося до господарського
суду Харківської області з позовом до
Державного підприємства "Завод ім. В.О.
Малишева" про стягнення грошових
коштів за договором від 14.05.2010р. №
И/ВТК-4-154а-10 в сумі 11.340.000,00грн.

В обґрунтування позову позивач вказує
на невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором від 14.05.2010р. №
И/ВТК-4-154а-10 в частині оплати продукції
виготовленої позивачем. В якості
правових підстав позову вказує на
норми ст.ст. 6, 525, 526, 610, 627, 629, 632, 638 ЦК
України, ст. ст. 189, 193 ГК України.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримує повністю та
наполягає на його задоволенні, надав до
суду додаткові пояснення №04-7/217 від
21.07.2014р. (вх. №25806 від 28.07.2014р., а.с. 101-105) та
документи для долучення до матеріалів
справи, які досліджені судом та
долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому
засіданні 05.08.2014р. проти позову
заперечує та просить суд відмовити в
задоволенні позову повністю, з підстав
вказаних у запереченнях проти позовних
вимог (а.с. 55-56), посилаючись на те, що
продукція позивачем не поставлена,
строк оплати її не настав, оскільки
рахунки-фактури, з якими згідно умов
договору пов'язаний строк оплати
продукції, позивач відповідачеві не
виставляв.

В судовому засіданні 31.07.2014р. оголошено
перерву до 11 год. 00хв. 05.08.2014 р.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно вивчивши
надані учасниками судового процесу
докази і таким чином з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, суд установив
наступне.

14.05.2010р. між Казенним підприємством
спеціального приладобудування
"Арсенал" (Постачальник) та Державним
підприємство "Завод імені В.О.Малишева"
(Покупець) був укладений Договір №
И/ВТК-4-154а-10 (далі - Договір, т.І а.с. 12-15),
згідно з яким Постачальник
зобов'язався виготовити і передати у
власність Покупця продукцію, а саме -
комплекси ТШУ - 1С (АЖИЮ.461444.001 ТУ) в
номенклатурі, по цінах і в кількості,
вказаних у Специфікації (т.І а.с. 16), яка
є невід'ємною частиною Договору. В свою
чергу Покупець зобов'язався прийняти
продукцію і здійснити оплату на умовах,
визначених Договором.

Загальна сума Договору склала 12.600.000,00
грн. (п.4.2. договору).

14.06.2012р. між сторонами була укладена
додаткова угода №1 до договору №
И/ВТК-4-154а-10 (а.с. 17-18, специфікація до
неї, а.с. 20).

Згідно з п. 5.1. Договору (в редакції
додаткової угоди до договору від
14.06.2012р. №1, (т.І а.с. 17-18), Покупець
проводить оплату продукції, що
поставляється за даним Договором,
шляхом перерахування грошових коштів
на рахунок Постачальника в наступному
порядку:

"5.1.1. Авансовий платіж у розмірі 50% від
загальної вартості Продукції, що
поставляється згідно Додатку № 1,
проводиться протягом 10 (десяти)
банківських днів з дати підписання
додаткової угоди № 1 від 14.06.2012 р.
Сторонами на підставі виставленого
Постачальником рахунку-фактури.

5.1.2. Балансовий платіж у розмірі 40% від
вартості кожної партії поставленої
продукції здійснюється протягом 10
(десяти) банківських днів після
повідомлення про готовність Продукції
за даним Договором на підставі
виставленого Постачальником
рахунку-фактури.

5.1.3. Остаточний розрахунок у розмірі 10%
від вартості Продукції, що
поставляється, проводиться в термін 10
(десяти) банківських днів з дати
отримання коштів Покупцем за
реалізовану продукцію."

Як стверджує позивач в своєму позові
19.06.2012 ним було виставлено відповідачу
рахунок-фактуру № 149/ВТК-4 для сплати
авансового платежу у розмірі 50% за
виготовлення комплексу ТШУ-1С на суму
6.300.000,00 грн. (а.с. 21), однак відповідач
його не оплатив.

В подальшому позивач листами № 1225/70-12/04
від 03.07.2012р. (т.І а.с. 106-107) та № 1608/70-12 від
06.09.2012р. (т.І а.с. 108) нагадував
відповідачу про необхідність
виконання ним умов Договору і попросив
оплатити рахунок-фактуру №149/ВТК-4 від
19.06.2012р. на суму 6.300.000,00 грн., однак ні
грошових коштів, ні відповіді не
отримав.

02.10.2013 року позивач направив на адресу
відповідача претензію за №04-7/178 з
вимогою невідкладно виконати свої
зобов'язання за Договором № И/ВТК-4-154а-10
від 14.05.2010р. та здійснити авансовий
платіж на суму 6.300.000,00грн. відповідно до
умов Договору та вимог чинного
законодавства України (а.с. 23-25).

Відповідач за результатами розгляду
даної претензії надав відповідь за вих.
№1291/3 від 21.10.2013 р., в якій зазначає, що, у
зв'язку зі скрутним фінансовим
становищем, ДП "Завод ім. В.О. Малишева"
не має фінансової можливості для
оплати продукції, визначеної у
специфікації додаткової угоди №1 до
договору №И/ВТК-4-154а від 14.05.2010р.,
просить зменшити ціну продукції та
зазначає про недодержання позивачем
терміну постачання продукції,
передбаченого специфікацією (т.І а.с.
26-27).

Як стверджує позивач, він виготовив всю
партію продукції, передбаченої
Договором № И/ВТК-4-154а-10 від 14.05.2010р. і
Специфікацією до нього, в зв'язку з чим
18.03.2014 р. на адресу відповідача ним було
направлено повідомлення про
готовність всієї партії продукції до
відвантаження разом із відповідними
рахунками-фактури: №20/НТК-4 від 18.03.2014р.
на суму 840.000,00 грн. (т.І а.с. 29), № 21/НТК-4
від 18.03.2014р. на суму 1.680.000,00 грн. (т.І а.с.
30) та № 22/НТК-4 від 18.03.2014р. на суму 2.520.000,00
грн. (т.І а.с. 31), всього на суму 5.040.000,00
грн. (балансовий платіж в розмірі 40% від
вартості всієї партії продукції)
згідно з умовами Договору.

Зазначені суми відповідачем сплачені
не були, в зв'язку з чим 03.04.2014р. за вих.
№04-7/147 позивачем відповідачеві була
направлена претензія, з вимогою
виконати зобов'язання, передбачені
Договором № И/ВТК-4-154а-10 від 14.05.2010р. (т.І
а.с. 32-35), яка залишилася не виконаною.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про наявність підстав для
звернення із позовом до суду про
стягнення в судовому порядку
11.340.000,00грн. грошових коштів за
виготовлену та підготовлену до
поставки продукцію згідно договору №
И/ВТК-4-154а-10 від 14.05.2010р., на підставі
норм ст.ст. 6, 525, 526, 610, 627, 629, 632, 638 ЦК
України, ст. ст. 189, 193 ГК України.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог та заперечень проти них, суд
виходить з наступного.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв діловою
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст.6, 627 ЦК України).

У відповідності до приписів ст.11
Цивільного кодексу України та ст.174
Господарського кодексу України
договір є підставою для виникнення
цивільних прав і обов'язків
(господарських зобов'язань).

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України,
передбачено, що у випадку, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.538 Цивільного кодексу
України при зустрічному виконанні
зобов'язання сторони повинні
виконувати свої обов'язки одночасно,
якщо інше не встановлено договором,
актами цивільного законодавства, або
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту. Сторона, яка
наперед знає, що вона не зможе виконати
свого обов'язку, повинна своєчасно
повідомити про це другу сторону.

Спірний Договір є договором поставки.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 692 вказаного Кодексу
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.693 цього Кодексу
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до ст. 530
цього Кодексу.

В даному випадку пунктом 5.1. спірного
Договору (в редакції додаткової угоди
до договору від 14.06.2012р. №1) встановлено
певний строк оплати товару: "Авансовий
платіж у розмірі 50% від загальної
вартості Продукції, що поставляється
згідно додатку №1, проводиться
протягом 10 (десяти) банківських днів з
дати підписання додаткової угоди №1
від 14.06.2012 р. Сторонами на підставі
виставленого Постачальником
рахунку-фактури".

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України
(судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень) суд приходить до висновку
про те, що умовою визнання
обґрунтованими позовних вимог
позивача є доведення ним настання
строку платежу, обумовленого
договором. Тобто, позивач повинен
надати докази одночасного настання
трьох умов: по-перше, підписання
сторонами додаткової угоди від 14.06.2012р.
№1; по-друге, перебігу 10-денного строку
з дня підписання цієї угоди; по-третє,
одержання покупцем рахунку-фактури
постачальника.

Проте, в даному разі цей тягар
доведення позивачем не витриманий.
Доказів виставлення ним відповідачеві
рахунку-фактури на оплату сум,
передбачених п.п.5.1.1. договору не
надано. Так, у справі відсутні як докази
відправлення рахунку-фактури
позивачем, так і докази його одержання
відповідачем. Більш того, відсутній
власне і сам рахунок-фактура, і жодних
доказів його існування позивачем не
надано. З пояснень представників
позивача вбачається, що відповідний
рахунок-фактура дійсно відповідачеві
не надсилався.

Твердження представника позивача про
передачу відповідачеві чи то копії чи
то проекту цього рахунку факсимільним
зв'язком є юридично неспроможними, адже
цей факт позивачем також не доведено. І
навіть в разі його доведення цей факт
не може мати відповідних наслідків,
адже сторони п.13.2. договору обумовили,
що листування здійснене факсимільним
зв'язком у 10-денний термін підлягає
заміні на примірники з оригінальними
підписами та відбитками печаток шляхом
надіслання даних документів
рекомендованими листами за адресою,
вказаною у реквізитах договору або
шляхом безпосереднього вручення
стороні. Таких документів, як
достовірно встановлено судом, наразі
немає.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що обумовлена
сторонами умова, з якою сторони
узгодили пов'язати строк виникнення
зобов'язань покупця по оплаті, не
настала. Отже, підстави для сплати
відповідачем позивачеві відповідних
коштів відсутні.

Статтею 193 Господарського кодексу
України та ст. 525 Цивільного кодексу
України визначено, що одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Умовами Договору, а саме Специфікацією,
яка є додатком №1 до додаткової угоди
від 14.06.2012р. №1, передбачено, що
постачальник зобов'язаний поставити
продукцію в строки серпень, вересень,
жовтень 2012р. Відтак, оскільки авансовий
платі ж повинен передувати поставці,
постачальник повинен був і відповідний
рахунок фактуру виставити
відповідачеві до настання, вказаних
стоків, тобто до серпня 2012р.

Невиконання постачальником своїх
обов'язків по виставленню
рахунку-фактури є порушенням ним
зобов'язання, яке унеможливило
виконання покупцем своїх зобов'язань,
що в свою чергу потягло і невиконання
постачальником своїх основних
зобов'язань за договором по передачі
товару в строк визначений договором
(серпень 2012р.).

Суд критично оцінює посилання позивача
на п.3.5. договору, згідно умов якого в
разі несвоєчасного виконання покупцем
зобов'язань за пунктом 5.1.1. даного
договору термін поставки продукції
переноситься на кількість
прострочених днів авансового платежу.
Суд зауважує, що дана умова договору
передбачає відстрочку поставки
продукції в разі пропуску покупцем
передбаченого п.5.1.1. 10-денного строку на
оплату. При цьому ця відстрочка
застосовується після одночасного
настання умов, що визначені п.5.1.1.
додаткової угоди від 14.06.2012р. №1. Але ця
умова п.3.5. договору жодним чином не
передбачає перенесення строків
виконання постачальником зобов'язань в
частині виставлення рахунку-фактури.
Він, рахунок, в будь-якому разі повинен
бути виставлений до настання строків
поставки продукції, тобто до серпня
2012р. Підстав для зміни цього строку
договором не передбачено.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків (ч.3
ст.612 ЦК України).

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу
України також передбачено право
покупця на односторонню відмову від
зобов'язання. Згідно положень цієї
норми у разі відмови продавця передати
проданий товар покупець має право
відмовитися від договору
купівлі-продажу.

Прострочення виконання зобов'язань
постачальником, а саме ненадання ним
покупцеві рахунку на оплату авансу до
настання строку поставки продукції,
обумовленого договором та
невиконання постачальником обов'язків
по поставці товару у цей, визначений
договором, строк по суті є відмовою
продавця передати проданий товар, а
отже є підставою для відмови покупця
від договору.

Відповідач, як свідчать матеріали
справи, скористався цим правом і листом
від 14.05.2014р. №1209/16 відмовився від
договору від 14.05.2010р. №И/ВТК-4-154а-10.

Згідно ч.2 ст. 653 Цивільного кодексу
України у разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються.

За таких обставин, враховуючи
припинення зобов'язань сторін за
договором від 14.05.2010р. №И/ВТК-4-154а-10, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для спонукання
відповідача до їх виконання і
необхідність у зв'язку з цим відмови у
позові.

Такий висновок суду узгоджується із
правовою позицією Вищого
господарського суду України,
висловленою в аналогічних справах
(постанова від 17.09.2009р. у справі №34/99,
постанова від 04.06.2013р. у справі
№5019/1620/12).

Відмовляючи у стягненні коштів,
передбачених п.5.1.2 договору суд, крім
викладеного вище, враховує, що докази
настання строку платежу, передбаченого
цим пунктом, позивачем також не надані.

Так, відповідач заперечує одержання
ним рахунків на оплату цього платежу, а
надані позивачем докази цих заперечень
не спростовують. Так, у справі
міститься копія листа від 19.03.2014р.,
копії рахунків та повідомлення про
вручення поштового відправлення, але
немає опису вкладення у поштове
відправлення, яке б підтверджувало
факт дійсного надсилання
відповідачеві саме цих документів.

Між тим згідно з п.п. 59, 61 Постанови
Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р.
№ 270 "Про затвердження Правил надання
послуг поштового зв'язку" внутрішні
поштові відправлення з оголошеною
цінністю з описом вкладення подаються
для пересилання відкритими для
перевірки їх вкладення. У разі
приймання внутрішніх поштових
відправлень з оголошеною цінністю з
описом вкладення бланк опису
заповнюється відправником у двох
примірниках. Працівник поштового
зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
проставити відбиток календарного
штемпеля. Один примірник опису
вкладається до поштового відправлення,
другий видається відправникові. На
примірнику опису, що видається
відправникові, працівник поштового
зв'язку повинен зазначити номер
поштового відправлення.

Враховуючи вищевикладене, суд
відмовляє в задоволенні позову
повністю.

Судові витрати у даній справі, які
складаються з 73.080,00грн. судового збору,
у відповідності до норм ст. 49 ГПК
України, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 174, 193, 218, 220 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 530, 538, 610,
612, 627, 655, 656, 692, 693 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 22, 32, 33, 34, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України , господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.08.2014 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа №922/2218/14/