ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р.
Справа № 911/2005/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранд-Актив»про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном

за участю представників сторін:

від позивача:ОСОБА_2 (довіреність б/н
від 06.02.2014); ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1
від 16.01.2001);від відповідача:Андрощук П.П.
(довіреність №2 від 17.06.2014).секретар
судового засідання: Жиленко Е.В.

Обставини справи:

27.05.2014 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі-позивач) звернувся до
господарського суду Київської області
з позовною заявою б/н від 27.05.2014 (вх.
№2113/14) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранд Актив»
(далі-відповідач) про усунення перешкод
у здійсненні права користування та
розпорядження майном.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається, що він
неодноразово звертався до відповідача
з пропозиціями про розірвання договору
оренди нежитлового приміщення №2/105-024
від 11.06.2013, але враховуючи, що сторони не
досягли згоди просить суд розірвати
зазначений договір.

Крім того, позивач просить суд
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження майном,
яке знаходиться на об'єкті оренди в ТЦ
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.05.2014 порушено провадження
по справі та призначено її до розгляду
на 25.06.2014.

18.06.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від відповідача
надійшло клопотання №107/14 від 17.06.2014
(вх..№11697/14) про відкладення розгляду
справи.

У судовому засіданні 25.06.2014 представник
позивача подав клопотання про
продовження строку розгляду спору на 15
днів. Подане клопотання господарським
судом задоволено.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.06.2014 було продовжено
строк вирішення спору у справі №911/2005/14
на п'ятнадцять днів з 29.07.2014 по 12.08.2014 та
відкладено розгляд справи на 07.08.2014.

08.07.2014 представник позивача направив
уточнення до позовної заяви б/н від
03.07.2014 (вх. №13277/14), в яких просить суд
зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гранд-Актив» не
чинити перешкоди у здійснення Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 права
володіння, користування та
розпорядження майном та розірвати
договір оренди нежитлового приміщення
№2/105-024 від 11 червня 2013 року, уточнивши у
вказаній заяві перелік майна.

01.08.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області відповідач
подав відзив №122/14 від 07.08.2014 (вх. №15587/14),
в якому просить суд відмовити позивачу
в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 07.08.2014 було
оголошено перерву на 12.08.2014.

07.08.2014 представник відповідача
супровідним листом б/н від 07.08.2014 (вх.
№15979/14) подав копії рекомендованого
повідомлення №40/14 від 20.03.2014 та №39/14 від
20.03.2014.

11.08.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області представник
позивача подав пояснення на відзив б/н
від 11.08.2014.

У судовому засіданні 12.08.2014 позивач
позовні вимоги підтримав, вважає їх
правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі з врахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судовому
засіданні 12.08.2014 проти позову заперечив
з підстав викладених у відзиві №122/14
від 01.08.2014 (вх. №15587/14 ).

У судовому засіданні 12.08.2014
господарським судом Київської області
в порядку вимог ст. 85 ГПК України було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення і доводи
представників сторін, дослідивши та
оцінивши представлені докази в їх
сукупності, суд встановив:

11.06.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гранд-Актив»
(орендодавець за договором, відповідач
у справі) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар за
договором, позивач у справі) було
укладено договір №2/105-024 (далі-договір),
відповідно до п.1.1. договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
частину нежитлового приміщення.
Загальна площа та план розміщення
об'єкта оренди наведені в додатку №2 до
договору.

В додатку №2 до договору оренди №2/05-024
нежитлового приміщення від 11 червня 2013
року вказано площа 33 (тридцять три)
цілих 60 сотих метрів квадратних та
додано поверхову схему розміщення
об'єкту оренди.

Відповідно до акту №1 прийому-передачі
нежитлового приміщення в орендне
користування від 01.08.2013 за договором
оренди №2/105-024 від 11.06.2013 (далі-акт), який
підписано сторонами договору,
орендодавець передав, а орендар
прийняв у тимчасове оплачуване
користування нежиле приміщення (далі -
об'єкт оренди) загальною площею 33,6 кв.м.
розташований за адресою: АДРЕСА_1
(надалі-Торгівельний центр).

Пунктом 2 цього Акту сторони
підтверджують, що переданий (прийнятий)
об'єкт оренди відповідає вимогам
визначеним ними в договорі і дозволяє
використовувати його відповідно до
п.2.1. договору.

Згідно п. 6.1 договору даний договір
набирає сили з моменту його підписання
сторонами. Термін дії даного договору
визначається в додатку №1.

Відповідно до п.13 додатку №1 до
договору оренди №2/105-024 нежитлового
приміщення від 11 червня 2013 року термін
дії договору до 31 серпня 2015 року. Термін
дії договору може бути продовжений
шляхом укладання додаткової угоди або
підписанням нового договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.02.2014 позивач звернувся до відповідача
із заявою №51/14 про розірвання договору
оренди №2/105-024 від 11 червня 2013 року з
01.04.2014 у зв'язку з неможливістю
оплачувати оренду за квітень та просив
розірвати договір з 01.04.2014.

У відповідь на заяву №51/14 від 27.02.2014
відповідач направив позивачу цінним
листом з описом вкладення,
лист-повідомлення №39/14 від 20.03.2014, в
якому повідомляє що не може
задовольнити прохання позивача про
розірвання договору з 01.04.2014, оскільки
відповідно до п.12.2. договору орендар
має право достроково відмовитися від
даного договору за умови письмового
повідомлення орендодавця про
припинення даного договору за 2 (два)
місяці до дати такої відмови. Договір
припиняється з дати вказаної у
письмовій заяві орендаря, наданої
орендодавцеві, а орендар
зобов'язується звільнити об'єкт оренди
у строк не пізніше за дату припинення
дії даного договору.

Також у листі-повідомленні №39/14 від
20.03.2014 відповідач зазначив, що даний
договір у відповідності до п.12.2. буде
розірваний з 27.04.2014.

Таким чином, виходячи із змісту заяви
від 27.02.2014 суд дійшов висновку, що
позивач у вказаній заяві скористався
передбаченим п.12.2. договору правом
дострокового розірвання договору за
відсутності його порушень.

За таких обставин підлягають
застосуванню загальні правила,
встановлені ст. 188 Господарського
кодексу України.

Відповідно до ч.1-4 ст. 188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу
України зазначено, зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Пунктом 12.2. договору зазначено, що
орендар має право достроково
відмовитись від даного договору за
умови письмового повідомлення
орендодавця про припинення даного
договору за 2 (два) місяці до дати такої
відмови. Договір припиняється з дати,
вказаної у письмовій заяві орендаря,
наданої орендодавцеві, а орендар
зобов'язується звільнити об'єкт оренди
у строк, не пізніше за дату припинення
дії даного договору.

Враховуючи, що відповідач не надав
позивачу відповіді у встановлений
статтею 188 Господарського кодексу
України двадцятиденний термін, суд
дійшов висновку, що сторони не досягли
згоди щодо розірвання договору, в
порядку передбаченому п.12.2. договору.

В подальшому 20.03.2014 позивач повторно
звернувся до відповідача з заявою №1103
від 20.03.2014, в якій посилаючись на п.14.4
договору зазначає, що договір оренди
може бути розірвано шляхом подачі
заяви за 30 календарних днів, тому
термін дії договору припиняється
27.03.2014.

В заяві №1103 від 20.03.2014 позивач зазначає
також те, що адміністрація ТЦ
«ІНФОРМАЦІЯ_1» заблокувала роботу
відділу з 20.03.2014 не зважаючи на те, що
оренда оплачена до 31.03.2014 та надає
перелік меблів, які залишилися в ТЦ
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

На заяву №1103 від 20.03.2014 відповідач
направив позивачу лист-роз'яснення
№40/14 від 20.03.2014 про, що свідчить копія
опису вкладення до цінного листа від
20.03.2014 та фіскальний чек №2342 від 20.03.2014,
в якому відповідач повідомляє, що
стосовно питання до п.14.4. договору
позивачу необхідно надати офіційну
довідку ТПП України чи іншого
компетентного органу згідно з п.14.2.
договору.

Також в листі-роз'ясненні №40/14 від
20.03.2014 обмеження доступу до об'єкту
відповідач пояснює посилаючись на п8.3.
договору та зазначає, що в термін до
20.02.2014 позивачем не оплачено орендна
плата по квітень 2014 року включно.

В листі №40/14 від 20.03.2014 відповідач
зазначає, що в зв'язку із
заборгованістю позивача вимушений
застосувати п.13.7. договору у випадку
затримки будь-яких платежів більш, ніж
на 10 (десять) календарних днів підряд
орендодавець має право обмежити доступ
орендаря до об'єкту оренди, до моменту
повного погашення заборгованості
орендарем включаючи штрафні санкції.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом (ч.2 ст.651
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2. ст. 651Цивільного
кодексу України істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Згідно ч.3 ст. 651 Цивільного кодексу
України у разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного
кодексу України у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах (ч.2. ст..652 Цивільного кодексу
України).

Згідно ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу
України якщо сторони не досягли згоди
щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч.3. ст. 652 Цивільного
кодексу України у разі розірвання
договору внаслідок істотної зміни
обставин суд, на вимогу будь-якої із
сторін, визначає наслідки розірвання
договору виходячи з необхідності
справедливого розподілу між сторонами
витрат, понесених ними у зв'язку з
виконанням цього договору.

Згідно ч.4 ст. 652 Цивільного кодексу
України зміна договору у зв'язку з
істотною зміною обставин допускається
за рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Проте, в позовній заяві, поясненнях на
відзив та уточненнях до позовної заяви
позивач як на підставу розірвання
договору посилається на п.12.5, п.14.4
договору.

Щодо посилань позивача на п.8.17
договору, то згідно даного пункту у
випадку, якщо сторони не досягнуть
згоди протягом 30 календарних днів з дня
направлення ініціюючою стороною
відповідного повідомлення щодо
відповідної зміни розміру орендної
плати, то будь-яка сторона має право
відмовитись від цього договору у
порядку, передбачено п.12.5. цього
договору.

Пунктом 12.5. договору зазначено, що
кожна сторона має право відмовитись
від цього договору, якщо сторони не
досягли згоди відповідної зміни
розміру орендної плати, як це
передбачено п. 8.17 цього договору про,
що сторона має намір відмовитися від
договору, повідомляє іншу сторону за 30
(тридцять) календарних днів бажаної
дати, шляхом направлення письмового
повідомлення на її адресу, вказану у
реквізитах цього договору.

Пунктом 14.1. договору сторони
звільняються від відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань, передбачених даним
договором, у випадку якщо сталося
внаслідок непереборної сили, які
безпосередньо вплинули на виконання
даного договору.

Під такими обставинами в даному
договорі слід розуміти будь-які
обставини, що виникли поза волею або
всупереч бажанням сторін і які
неможливо передбачити або уникнути
включаючи: прийняті рішення органами
державної влади і місцевого
самоврядування, військові дії,
суспільні заворушення, природні
катаклізми, епідемії, пожежі, повені,
підтверджені документально -
відповідними компетентними органами.
Достатнім доказом настання
непереборної сили є довідка ТПП
України чи іншого компетентного органу
(п.14.2. договору).

Відповідно до п.14.3. договору сторона,
яка не має можливості належним чином
виконувати свої зобов'язання по даному
договорі зобов'язана негайно, а у
випадку неможливості - негайно, після
того як це стане можливим повідомити
іншу сторону про існуючі для цього
перешкоди (обставини, що виключають її
відповідальність).

Пунктом 14.4. договору зазначено, що якщо
обставини, що виключають
відповідальність діють більш 1 (одного)
місяця будь-яка із сторін вправі
розірвати даний договір в
односторонньому порядку, шляхом
направлення письмового повідомлення
іншій стороні за 30 (тридцять)
календарних днів до дати такого
розірвання.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони дійшли згоди щодо розрахунку
розміру орендної плати про, що свідчить
додаток №1 до договору оренди №2/105-024
нежитлового приміщення від 11 червня 2013,
який підписано сторонами та скріплено
печаткою відповідача.

Також господарський суд звертає увагу,
що відповідно до п.8.17 сторонами не було
повідомлено одна одну щодо зміни
розміру орендної плати та не було
укладено жодних додаткових угод щодо
зміни орендної плати.

З матеріалів справи вбачається, а саме
з рахунку-фактури №СФ-0400016 від 03.02.2014 за
квітень, картою рахунку ФОП ОСОБА_1 за
01.-1.2013 по 20.03.2014 та актом звірки
взаєморозрахунків б/н від 01.05.2014, що
розмір орендної плати не змінювався.

Посилання позивача положення розділу 14
договору щодо звільняння від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання зобов'язань у
випадку непереборної сили, суд
зазначає наступне, що всупереч п.14.2.
договору позивачем не надано достатніх
доказів настання непереборної сили є
довідка ТПП України чи іншого
компетентного органу.

Враховуючи вищенаведене та дослідивши
умови договору, господарський суд
приходить висновку, що посилання
позивача на п.12.5. та п.14.4, як на підстави
розірвання договору, не доведено
належними та допустимими доказами,
тому позовна вимога про розірвання
договору задоволенню не підлягає.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про усунення перешкод у його праві
користування та розпорядження майном.

Так, посилаючись на ст. 391 Цивільного
кодексу України позивач просить суд
зобов'язати відповідача не чинити
перешкод у його праві користування та
розпорядження майном, яке знаходиться
на об'єкт оренди в ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Вимога власника про усунення перешкод
у здійсненні права користування та
розпорядження майном визнається як
негаторний позов. Такі вимоги
заявляються власником, якщо між ним та
порушником його прав відсутні
договірні відносини, тобто це
речово-правовий засіб захисту. Вимоги
усунути порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння.

Власник повинен довести факт існування
перешкод у здійсненні користування та
розпорядження майном.

В обґрунтування своєї вимоги, позивач
зазначає, що з 20.03.2014 відповідачем
заблоковано роботу відділу
виставкової зали Італ-меблі
адміністрацією ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1», в
результаті чого він звернувся до МВС
України Києво-Святошинського РВ ГУ МВС
України в Київській області.

З наявного в матеріалах справи листа №
7908 від 31.03.2014 МВС України
Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України
в Київській області вбачається, що
звернення, яке було адресоване до
Вишневого МВМ Києво-Святошинського РВ
ГУ МВС України в Київській від 22.03.2014
отримано, зареєстровано до ЖЄО №4511 від
22.03.2014 та розглянуто з проведенням
перевірки.

Проте, даний лист № 7908 від 31.03.2014 МВС
України Києво-Святошинського РВ ГУ МВС
України в Київській області не
підтверджує наявності факт наявності
перешкод у здійснення ФОП ОСОБА_1 права
користування та розпорядження майном,
яке знаходиться на об'єкті оренди в ТЦ
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_1.

Інших доказів наявності перешкод у
користуванні та розпорядженні майном
відповідачем надано не було.

Крім того, судом враховано, що пунктами
8.7, 13.7 та 16.4. договору передбачено право
відповідача на обмеження вивозу майна
та обмеження доступу до майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського
кодексу України за порушення
господарських зобов'язань до суб'єктів
господарювання та інших учасників
господарських відносин можуть
застосовуватися
оперативно-господарські санкції -
заходи оперативного впливу на
правопорушника з метою припинення або
попередження повторення порушень
зобов'язання, що використовуються
самими сторонами зобов'язання в
односторонньому порядку.

До суб'єкта, який порушив господарське
зобов'язання, можуть бути застосовані
лише ті оперативно-господарські
санкції, застосування яких передбачено
договором ч. 2 ст.235 Господарського
кодексу України).

Частиною 3 статті 235 Господарського
кодексу України зазначено, що
оперативно-господарські санкції
застосовуються незалежно від вини
суб'єкта, який порушив господарське
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1. ст 236 Господарського
кодексу України у господарських
договорах сторони можуть передбачати
використання таких видів
оперативно-господарських санкцій:

1) одностороння відмова від виконання
свого зобов'язання управненою
стороною, із звільненням її від
відповідальності за це - у разі
порушення зобов'язання другою
стороною;

- відмова від оплати за зобов'язанням,
яке виконано неналежним чином або
достроково виконано боржником без
згоди другої сторони;

- відстрочення відвантаження продукції
чи виконання робіт внаслідок
прострочення виставлення акредитива
платником, припинення видачі
банківських позичок тощо;

2) відмова управненої сторони
зобов'язання від прийняття подальшого
виконання зобов'язання, порушеного
другою стороною, або повернення в
односторонньому порядку виконаного
кредитором за зобов'язанням (списання з
рахунку боржника в безакцептному
порядку коштів, сплачених за неякісну
продукцію, тощо);

3) встановлення в односторонньому
порядку на майбутнє додаткових
гарантій належного виконання
зобов'язань стороною, яка порушила
зобов'язання: зміна порядку оплати
продукції (робіт, послуг), переведення
платника на попередню оплату продукції
(робіт, послуг) або на оплату після
перевірки їх якості тощо;

4) відмова від встановлення на майбутнє
господарських відносин із стороною,
яка порушує зобов'язання.

2. Перелік оперативно-господарських
санкцій, встановлений у частині першій
цієї статті, не є вичерпним. Сторони
можуть передбачити у договорі також
інші оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1. ст. 237 Господарського
кодексу України підставою для
застосування оперативно-господарських
санкцій є факт порушення
господарського зобов'язання другою
стороною. Оперативно-господарські
санкції застосовуються стороною, яка
потерпіла від правопорушення, у
позасудовому порядку та без
попереднього пред'явлення претензії
порушнику зобов'язання.

Порядок застосування сторонами
конкретних оперативно-господарських
санкцій визначається договором. У разі
незгоди з застосуванням
оперативно-господарської санкції
заінтересована сторона може
звернутися до суду з заявою про
скасування такої санкції та
відшкодування збитків, завданих її
застосуванням (ч.2. ст.237 Господраського
кодексу України) (ч.2 ст. 237
Господарського кодексу України).

Згідно ч. 3 ст. 237 Господарського кодексу
України зазначено, що
оперативно-господарські санкції
можуть застосовуватися одночасно з
відшкодуванням збитків та стягненням
штрафних санкцій.

Відповідно до п.8.7. договору у випадку
затримки платежів, орендодавець має
право обмежити вивіз майна орендаря та
при затримці платежів більше ніж на 10
(десять) календарних днів, орендодавець
має право обмежити доступ орендаря до
об'єкту оренди до моменту повного
погашення заборгованості орендарем
включаючи штрафні санкції.

Пунктом 13.7 договору зазначено, що у
випадку затримки будь-яких платежів
більш ніж на 10 (десять) календарних,
орендодавець має право обмежити доступ
орендаря до об'єкту оренди до моменту
повного погашення заборгованості
орендарем включаючи штрафні санкції.

Згідно до п. 16.4 договору орендар,
підписуючи цей договір, підтверджує
свою згоду з усіма умовами даного
договору.

Таким чином, виходячи із зазначених
положень договору, суд дійшов висновку,
що позивачем було застосовано до
відповідача оперативно-господарські
санкції.

Підставою для застосування таких
обмежень є наявність заборгованості
орендаря по орендній платі.

Матеріалами справи (банківськими
виписками та актом звірки
взаєморозрахунків) підтверджується
наявність заборгованості позивача
перед відповідачем щодо сплати
орендних платежів.

Згідно статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
усунення перешкод у здійснення права
користування та розпорядження майном
та розірвання договору є
безпідставними, не доведеними
належними та допустимими доказами, а
відтак, такими, що не підлягають
задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 44, 49 ГПК
України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

вирішив:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
В.М. Антонова

Повне рішення складено 15.08.2014 року