ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.08.14р. Справа № 904/4768/14

За позовом Інституту транспортних
систем і технологій Національної
академії наук України,
м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРАНСМАГ", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 127 378,36 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова
В.В.

Представники:

від позивача: Самойленко В.І.,
представник за довіреністю № б/н від
04.08.14 р.

від відповідача: Шевчукова Р.В.,
представник за довіреністю № б/н від
02.04.14 р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 02.07.14р.
порушено провадження у справі № 904/4768/14
за позовом Інституту транспортних
систем і технологій Національної
академії наук України (далі-позивач) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРАНСМАГ"
(далі-відповідач) про стягнення 127 378,36
грн. Справу призначено до розгляду на
05.08.14р.

05.08.14р. повноважний представник
позивача у судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримав та просив суд
задовольнити їх у повному обсязі. Крім
того, повноважний представник
відповідача заявив клопотання про
долучення до матеріалів справи
витребуваних судом документів.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача заявлені позовні вимоги не
визнав та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі, про що зазначено у відзиві, який
долучено до матеріалів справи.

05.08.14р. у судовому засіданні оголошено
перерву до 11.08.14р.

У судовому засіданні 11.08.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, дослідивши
подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.01р. між позивачем та відповідачем
укладено договір про творче
співробітництво, про господарські,
фінансові та інші відносини між
позивачем та відповідачем
(далі-Договір).

Позивач зазначає про те, що позивач та
відповідач використовують нежитлові
приміщення загальною площею 2994,99 м2 за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Пісаржевського, 5. Зазначені приміщення
опалюються Комунальним підприємством
"Теплоенерго" Дніпропетровської
міської ради на підставі Договорів,
укладених з позивачем.

Посилаючись на п. 2.2.4 Договору позивач
зазначає про те, що відповідач
зобов'язаний сплачувати утримання та
експлуатацію будівель, споруд
відповідно з фактичними витратами.

Як зазначає позивач, відповідач є
володільцем та користувачем приміщень
по вул.Пісаржевського. 5 в м.
Дніпропетровську загальною
опалювальною площею 1828,1 м2 згідно
Постанови Бюро Президії НАН України
від 17.11.1998 року № 394 про створення
Закритого акціонерного товариства
"Трансмаг", правонаступником якого є
відповідач, та внесення до його
статутного фонду права користування
зазначеними приміщеннями.

Позивач звертає увагу суду на те, що
протягом опалювальних періодів 2010-2011р.,
2011-2012р., 2012-2013р., 2013-2014р. (до 01.01.2014р.)
відповідач не в повному обсязі
відшкодувало позивачу вартість
спожитої теплової енергії. Так, позивач
на підставі виставлених Комунальним
підприємством
"Теплоенерго"Дніпропетровської
міської ради рахунків сплатив за
опалення загальної площі 2994,99м2 по вул.
Пісаржевського, 5 в м. Дніпропетровську
за вищенаведені опалювальні періоди
1089583,37грн. Відповідач відшкодував
позивачу лише 535 335,20 грн., тобто,
виходячи із площі 1471,50 м2 (2994,99м2* 535 335,20
грн. / 1 089 583,37 грн.), тоді як відповідач
мав відшкодувати виходячи із площі 1 828,1
м2, право користування якою внесено до
статутного капіталу відповідача,
тобто, 665066,45 грн. (1 089 583,37 грн. * 1828,1 м2 /
2994,99 м2). Таким чином., невідшкодована
відповідачем позивачу частина
вартості спожитої теплової енергії
складає 129 731,25 грн. (665066,45грн. - 535 335,20
грн.).

З метою досудового врегулювання спору,
позивачем на адресу відповідача було
направлено претензію про оплату
вартості спожитої відповідачем
теплової енергії в опалювальних
періодах 2010-2011р., 2011-2012р., 2012-2013р., 2013-2014р.
(до 01.01.2014р.). Проте, як стверджує
позивач, на зазначену претензію
відповідач ніяк не зреагував, у зв'язку
з чим позивач був змушений звернутися з
позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача
вартості спожитої теплової енергії з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року у розмірі 127
378,36 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не
визнав та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі, виходячи з наступного.

Відповідач наголошує, що п. 2.2.4 Договору
зобов'язує відповідача сплачувати
позивачу за утримання та експлуатацію
будівель, споруд відповідно з
фактичними витратами, тобто, згідно
фактичного споживання певної послуги.

Всі приміщення по вул. Пісаржевського, 5
в м. Дніпропетровську займають дві
особи:позивач та відповідач. З 01.01.2011
року по 31.12.2013 року позивач самостійно,
на підставі фактично займаної
відповідачем площі та відповідно,
займаної позивачем площі, обраховував
та надсилав відповідачу вимоги про
відшкодування вартості спожитої
теплової енергії, які повністю
задовольнялися відповідачем. Наведене,
зокрема, підтверджується Актом звірки
взаємних розрахунків по теплу за
період з 2011 - 2013 роки та витягом з Акту
ревізії фінансово-господарської
діяльності Інституту транспортних
систем і технологій Національної
академії наук України за період з
01.08.2010р. по 31.01.2014р., відповідно до яких
позивачем рахунки (листи-вимоги) на
оплату спожитого відповідачем
теплопостачання надавалися за
фактично займану відповідачем площу,
співвідношення якої до загальної площі
приміщень, що займають позивач і
відповідач разом, складає 49,24%. Отже, як
вважає відповідач, останнім повністю
виконано зобов'язання щодо
відшкодування вартості фактично
спожитої теплової енергії з 01.01.2011р. по
31.12.2013р. відповідно до фактично
займаної ним площі, що повністю
відповідає приписам п. 2.2.4 Договору та
ст. 526 ЦК України.

Проте, відповідач звертає увагу на те,
що як підставу для розрахунку
заборгованості позивач використовує
не розмір фактично займаної
відповідачем площі приміщень, а розмір
площі, право користування якою
передано до статутного капіталу
відповідача (1828,1 м2), частину якої
фактично займає і використовує саме
позивач, та за теплопостачання якої має
сплачувати самостійно згідно з п. 2.2.4
Договору.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладені норми
чинного законодавства України, умови
укладеного між сторонами Договору про
творче співробітництво, про
господарські, фінансові та інші
відносини між позивачем та
відповідачем, господарський суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача задоволенню не підлягають,
оскільки:

По-перше, позивач не надав жодного
належного та допустимого доказу того,
що відповідач фактично займав 1828,1 м2.
Окрім того, судом встановлено, що
позивач, посилаючись на п. 2.2.4 Договору
про творче співробітництво, про
господарські, фінансові та інші
відносини між позивачем та
відповідачем від 12.03.01р., направляв
листи-вимоги на відшкодування вартості
спожитої відповідачем теплової
енергії по вул. Пісаржевського. 5 в м.
Дніпропетровську, виходячи з площ
приміщень займаних самим позивачем та
відповідачем. Причому, всі приміщення
за наведеною адресою в період з 01.01.11 р.
по 31.12.13 р. знаходились у фактичному
володінні та користуванні позивача та
відповідача, що підтверджується Актом
ревізії фінансово-господарської
діяльності Інституту транспортних
систем і технологій Національної
академії наук України за період з
01.08.10р. по 31.01.14р. № 03-19/4 від 18.03.14р. та
поясненнями представників сторін.
Відтак, позивач фактично володів та
користувався й частиною площ
приміщень, право користування якими
передано до статутного капіталу
відповідача, що відповідно до п. 2.2.4
Договору виключає виникнення у
відповідача зобов'язання
відшкодовувати позивачу вартість
теплової енергії внаслідок споживання
послуги позивачем.

По-друге, матеріалами справи та обома
сторонами підтверджено, що відповідач
не має заборгованості за вказаний
позивачем період саме за займану
фактично площу.

По-третє, позивач не надав суду жодного
акту-приймання передачі відповідачу
площі у розмірі 1828,1 м2 .

По-четверте, посилання позивача на те,
що відповідно до статуту відповідач
використовує 1828,1м2 площі до уваги судом
не береться, оскільки підставою для
здійснення розрахунків за спожиту
теплову енергію є рахунок, який
розрахований у відповідності до
фактичних затрат згідно з фактично
займаної відповідачем площі приміщень.

Викладене є підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Витрати по справі слід покласти на
позивача.

Керуючись ст.ст., 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625,
629, Цивільного кодексу України, ст.ст. 173,
174, 193, 218 Господарського кодексу
України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49,
82-84Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на
позивача.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 11.08.14р.

Суддя Н.Е. Петренко