ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2014 р.
Справа № 911/3072/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Київське спеціалізоване
ремонтно-будівельне товариство»

до Виконавчого комітету Ірпінської
міської ради

про стягнення 376 667,48грн.

Суддя Горбасенко
П.В.

За участю представників:

від позивача Кривенко Д.В. (дов. б/н від
06.11.2013р.);

від відповідача Андрійченко Н.Г. (дов. №
01-20/1583 від 04.06.2014р.).

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство
«Київське спеціалізоване
ремонтно-будівельне товариство» (далі -
позивач) звернулося з позовом до
Виконавчого комітету Ірпінської
міської ради (далі - відповідач) про
стягнення 376 667,48грн. заборгованості, з
яких: 326 126,82грн. боргу за виконані у
листопаді 2013 року згідно договору
генпідряду № 317 від 30.10.2012р. підрядні
роботи, 12 710грн. пені, 37 830,66грн.
інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
генпідряду № 317 від 30.10.2012р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.07.2014р. порушено
провадження у справі № 911/3072/14, розгляд
справи призначено на 08.08.2014р.

08.08.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника відповідача надійшов
відзив на позов № 01-20/2268 від 08.08.2014р. (вх.
№ 16059/14 від 08.08.2014р.), згідно якого
останній визнав позовні вимоги
безпідставним, необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню,
який прийнято судом.

08.08.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника відповідача надійшло
клопотання про залучення до справи
іншого відповідача № 01-01-20/2270 від
08.08.2014р. (вх. № 16060/14 від 08.08.2014р.), згідно
якого останній просив суд залучити до
участі у справі в якості
співвідповідача Управління державної
казначейської служби у м. Ірпінь, у
задоволенні якого відмовлено судом,
оскільки останнє не є особою, до якої
пред'явлено позовні вимоги, а відтак не
може бути залучено до участі у справі в
якості іншого відповідача на підставі
ст. 24 Господарського процессуального
кодексу України.

У судовому засіданні 08.08.2014р.
представник позивача повністю
підтримав позовні вимоги, представник
відповідача заперечив проти
задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2012р. між Виконавчим комітетом
Ірпінської міської ради (Замовник) та
Публічним акціонерним товариством
«Київське спеціалізоване
ремонтно-будівельне товариство»
(Генпідрядник) укладено договір
генпідряду № 317, згідно якого
генпідрядник зобов'язався з власних
матеріалів і власними засобами
виконати роботи з капітального ремонту
дороги по вул. Тургенівська (від вул.
Центральна до вул. ІІІ Інтернаціоналу,
від вул. ІІІ Інтернаціоналу до вул.
Українська, від вул. Українська до вул.
К.Маркса), згідно кошторисної
документації, затвердженої сторонами,
а замовник - прийняти та оплатити
виконані роботи.

Згідно п. 3.1. договору ціна договору
визначається на основі кошторисної
документації, є твердою і становить 2 712
493грн. з урахуванням усіх витрат,
нарахувань та податків, у тому числі
ПДВ. Договірна ціна є невід'ємною
частиною договору та наводиться в
додатку № 2 до договору.

Відповідно п.п. 4.1., 4.3. договору
розрахунки між сторонами здійснюються
у національній валюті України шляхом
перерахування безготівкових сум
грошових коштів на поточні рахунки
сторін. Підставою для здійснення
розрахунків є підписані сторонами акти
приймання виконаних будівельних робіт
по формі КБ-2в та Довідки про вартість
виконаних будівельних робіт та витрати
по формі КБ-3. Оплата виконаних робіт
здійснюється замовником протягом 10
робочих днів, з моменту підписання
сторонами зазначених документів.

Договір набирає чинності з дати
підписання його сторонами і діє до
31.12.2012 та в будь-якому випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за договором (п. 10.1.
договору).

Позивач на виконання п. 1.1. договору
генпідряду № 317 від 30.10.2012р. у листопаді
2013 року виконав підрядні роботи на суму
326 126,82грн., що підтверджується актом
приймання виконаних будівельних робіт
за листопад 2013р. від 03.12.2013р. (а.с. 19-21),
підписаним та скріпленим печатками
обох сторін договору.

Відповідач свій обов'язок,
передбачений п. 4.3 договору, з оплати
виконаних позивачем у листопаді 2013р.
підрядних робіт, не виконав, борг у сумі
326 126,82грн. не сплатив, що
підтверджується підписаним та
скріпленим обома сторонами договору
актом звірки взаєморозрахунків від
01.01.2014 (а.с. 22) та не спростовано
відповідачем, внаслідок чого борг
відповідача перед позивачем за
виконані у листопаді 2013 року згідно
договору генпідряду № 317 від 30.10.2012р.
підрядні роботи станом на момент
прийняття судового рішення склав 326
126,82грн.

Предметом позову є вимоги про 326 126,82грн.
боргу за виконані у листопаді 2013 року
згідно договору генпідряду № 317 від
30.10.2012р. підрядні роботи, 12 710грн. пені, 37
830,66грн. інфляційних втрат.

Суд встановив, що між сторонами виникли
правовідносини будівельного підряду.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта. До договору
будівельного підряду застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

Частиною четвертою ст. 882 ЦК України
передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами.

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Суд встановив, що позивач на виконання
п. 1.1. договору генпідряду № 317 від
30.10.2012р. у листопаді 2013 року виконав
підрядні роботи на суму 326 126,82грн., що
підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт за
листопад 2013р. від 03.12.2013р. (а.с. 19-21),
підписаним та скріпленим печатками
обох сторін договору; відповідач свій
обов'язок, передбачений п. 4.3 договору, з
оплати виконаних позивачем у листопаді
2013р. підрядних робіт, не виконав, борг у
сумі 326 126,82грн. не сплатив, що
підтверджується підписаним та
скріпленим обома сторонами договору
актом звірки взаєморозрахунків від
01.01.2014 (а.с. 22) та не спростовано
відповідачем, внаслідок чого борг
відповідача перед позивачем за
виконані у листопаді 2013 року згідно
договору генпідряду № 317 від 30.10.2012р.
підрядні роботи станом на момент
прийняття судового рішення склав 326
126,82грн.

Враховуючи те, що борг відповідача
перед позивачем на час прийняття
судового рішення не погашено, розмір
вказаного боргу відповідає фактичним
обставинам справи, вимога позивача про
стягнення з відповідача 326 126,82грн.
боргу за виконані у листопаді 2013 року
згідно договору генпідряду № 317 від
30.10.2012р. підрядні роботи є
обґрунтованою, підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами
і відповідно підлягає задоволенню.

Крім того, суд звертає увагу
відповідача на те, що затримка
бюджетного фінансування не може бути
підставою для неоплати виконаних
робіт, оскільки відповідно до частини
другої статті 617 ЦК України, частини
другої статті 218 ГК України та рішення
Європейського суду з прав людини у
справі „Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус
проти України" від 18 жовтня 2005 року
відсутність бюджетних коштів не може
бути підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Аналогічна позиція міститься у
постанові Верховного Суду України №
11/446 від 15.05.2012р.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором генпідряду № 317 від 30.10.2012р.,
позивачем за період з 13.12.2013р. по 10.07.2014р.
нарахована пеня в сумі 12 710грн. на суму
боргу 326 126,82грн.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В свою чергу пеня як різновид неустойки
характеризується такими ознаками: а)
застосування виключно у грошових
зобов'язаннях; б) можливість
встановлення тільки за такий вид
порушення зобов'язання, як
прострочення виконання (порушення
умови про строки); в) обчислення у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного зобов'язання; г) триваючий
характер - нарахування пені за кожний
день прострочення

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до статті 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Водночас, приписами ст. 230
Господарського кодексу України
встановлено, що у разі порушення
учасником господарських відносин
правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання,
він зобов'язаний сплатити штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною другою ст. 343 ГК України
передбачено, що платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013 року пеня, за визначенням
частини третьої статті 549 ЦК України, -
це вид неустойки, що забезпечує
виконання грошового зобов'язання і
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання. Застосування
іншого виду неустойки - штрафу до
грошового зобов'язання законом не
передбачено, що, втім, не виключає
можливості його встановлення в
укладеному сторонами договорі
(наприклад, за необґрунтовану відмову
від переказу коштів за розрахунковими
документами отримувача коштів),
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати. Якщо у вчиненому сторонами
правочині розмір та базу нарахування
пені не визначено або вміщено умову
(пункт) про те, що пеня нараховується
відповідно до чинного законодавства,
суму пені може бути стягнуто лише в
разі, якщо обов'язок та умови її сплати
визначено певним законодавчим актом.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовані Законом
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", положеннями якого
встановлено, що за прострочку платежу,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст. 1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" (далі -
Закон)).

Розмір пені, передбачений ст. 1
вищезазначеного Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Таким чином, в силу наведених положень
законодавства, пеня може бути стягнута
саме в разі, якщо таке передбачено
договором (встановлено за згодою
сторін) або встановлено спеціальним
законодавчим актом.

Суд встановив, що договором генпідряду
№ 317 від 30.10.2012р. не передбачено
нарахування пені за прострочення
виконання грошового зобов'язання з
оплати виконаних генпідрядником робіт,
а щодо правовідносин будівельного
підряду товару відсутній спеціальний
законодавчий акт, який встановлює
відповідальність у зв'язку з
неналежним виконанням замовником
своїх зобов'язань з оплати виконаних
підрядником робіт.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовної вимоги про стягнення 12 710грн.
пені.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язання за договором
генпідряду № 317 від 30.10.2012р., позивачем
за період з грудня 2013 року по червень 2014
року нараховано 37 830,66грн. інфляційних
втрат.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене, а також
періоди нарахування інфляційних втрат,
що вказані позивачем в поданому
розрахунку інфляційних втрат (а.с. 25),
арифметично вірний розмір інфляційних
втрат, нарахованих за період з грудня
2013 року по червень 2014 року загалом
становить 37 830,71грн. інфляційних втрат.
Відтак, вимога про стягнення 37 830,66грн.
інфляційних втрат підлягає
задоволенню у розмірі 37 830,66грн.
інфляційних втрат, оскільки суд, при
прийнятті судового рішення, не може
вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення 326 126,82грн.
боргу за виконані у листопаді 2013 року
згідно договору генпідряду № 317 від
30.10.2012р. підрядні роботи, 37 830,66грн.
інфляційних втрат є обґрунтованими,
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами і відповідно
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Суд встановив, що позивачем за заявлену
позовну вимогу про стягнення 376 667,48грн.
сплачено 23 847,82грн. судового збору, хоча
останній повинен був сплатити 7 533,35грн.
(2 % від суми заявленого позову),
переплативши до Державного бюджету
України 16 314,47грн. (23 847,82грн. - 7 533,35грн.).
Враховуючи те, що позивач безпідставно
сплатив до Державного бюджету України
16 314,47грн. судового збору (які він не
повинен був сплачувати), а у суду
відсутні підстави для їх стягнення з
відповідача, суд дійшов висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача 7 279,15грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Виконавчого комітету
Ірпінської міської ради (08200, Київська
обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, буд. 2-А;
ідентифікаційний код 05408846) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Київське спеціалізоване
ремонтно-будівельне товариство» (08200,
Київська обл., м. Ірпінь, вул. Північна,
буд. 54; ідентифікаційний код 00293841) 326 126
(триста двадцять шість тисяч сто
двадцять шість гривень) 82 коп. боргу за
виконані у листопаді 2013 року згідно
договору генпідряду № 317 від 30.10.2012р.
підрядні роботи, 37 830 (тридцять сім
тисяч вісімсот тридцять гривень) 66 коп.
інфляційних втрат та 7 279 (сім тисяч
двісті сімдесят дев'ять гривень) 15 коп.
судового збору.

3. У задоволенні решти позову -
відмовити.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 12.08.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко