РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р.
Справа № 924/645/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Маціщук А.В.

суддів
Гулова А.Г.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу
позивача Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 02.07.14 р.

у справі № 924/645/14 (суддя Димбовський
В.В. )

позивач Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ

відповідач Комунальне підприємство
теплових мереж Дунаєвецької міської
ради м.Дунаївці

про стягнення 358102,81 грн. - основного
боргу, 31038,59 грн. - пені, 4983,72 грн. -
інфляційних нарахувань, 6790,70 грн. - 3%
річних

за участю представників сторін:

позивача - Халіна А.О., представника,
довіреність в справі

відповідача - не з'явився

Судом роз'яснено представнику позивача
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 02 липня 2014
року у справі №924/645/14 (суддя
Димбовський В.В.) позов публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до комунального підприємства теплових
мереж Дунаєвецької міської ради про
стягнення 358102,81 грн. - основного боргу,
31038,59 грн. - пені, 4983,72 грн. - інфляційних
нарахувань, 6790,70 грн. - 3% річних
задоволено частково.

Стягнуто з комунального підприємства
теплових мереж Дунаєвецької міської
ради на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
358102,81 грн. (триста п'ятдесят вісім тисяч
сто дві гривні 81 коп.) - основного боргу,
15136,40 грн. (п'ятнадцять тисяч сто
тридцять шість гривень 40 коп.) - пені,
6629,13 грн. (шість тисяч шістсот двадцять
дев'ять гривень 13 коп.) - 3% річних, 2775,03
грн. (дві тисячі сімсот сімдесят п'ять
гривень 03 коп.) - інфляційних
нарахувань, 7955,60 грн. (сім тисяч
дев'ятсот п'ятдесят п'ять гривень 60 коп.)
- витрат по оплаті судового збору.

Частково задовольняючи позов та
застосовуючи положення ст.ст. 83, 218, 232, 233
Господарського кодексу України, ст. ст.
11, 526, 530, 549, 551, 611, 612, 617, 625, 629, Цивільного
кодексу України, місцевий
господарський суд вказав, що
відповідач належним чином не виконав
свої зобов'язання за договором
купівлі-продажу природного газу
№13/3046-БО-34 від 28.12.12р. в частині оплати
поставленого природного газу,
розрахувавшись лише частково в сумі
2042523,58 грн.. Крім того, суд першої
інстанції зазначив, що розрахунок за
газ в кожному місяці проводився з
порушенням строків, визначених
вищевказаним договором, а відтак є
підстави для стягнення основного
боргу, пені, інфляційних та 3% річних.

Перевіривши здійснені позивачем
розрахунки та частково відмовляючи в
позові, місцевий господарський суд
вказав, що з наданого позивачем
розрахунку вбачається, що відповідні
суми заявлених до стягнення пені та 3%
річних за несвоєчасне виконання
зобов'язання були обчислені позивачем
без врахування днів, в яких фактично
мало місце часткове погашення
відповідачем суми основного боргу по
кожному спірному періоду. Разом з тим,
місцевий господарський суд вказав, що
не погоджується з розрахунком
інфляційних, а саме з періодами
нарахування, оскільки інфляційні за
деякі періоди здійснено менше ніж за
один місяць.

Крім того, місцевий господарський суд
дійшов висновку про наявність підстав
для зменшення розміру пені на підставі
статті 233 ГК України та пункту 3 статті 83
ГПК України, оскільки споживачем газу є
переважно бюджетні установи та
організації, збитковість
господарської діяльності відповідача
у зв'язку з наявністю значної
заборгованості споживачів, тяжкий
фінансовий стан відповідача у зв'язку
із заборгованістю, яка виникла у
відповідача внаслідок відсутності
компенсації з бюджету різниці в
тарифах. Також, судом було враховано, що
порушення зобов'язання відповідачем не
потягло за собою значних збитків для
позивача, проте, сплата штрафних
санкцій, в даному випадку, зачіпає не
лише майнові інтереси відповідача, а й
інші інтереси, зокрема, можливість
постачання теплової енергії населенню
та організаціям.

Не погодившись із винесеним рішенням
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось з
апеляційною скаргою, якою вважає
рішення господарського суду
Хмельницької області в частині
зменшення розміру пені таким, що
прийняте з порушенням норм
матеріального, процесуального права, з
неповним з'ясуванням обставин , що
мають значення для справи.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні в
частині зменшення неустойки місцевий
господарський суд не врахував жодного
аргументу, доводу чи доказу позивача,
не зазначивши обґрунтованих мотивів
такого неврахування, чим порушив
вимоги ст. 42, 43, 84 Господарського
процесуального кодексу України, що
призвело до прийняття неправильного
рішення.

Вказує, що при зменшенні розміру
неустойки суд мав врахувати не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, які
беруть участь у зобов'язанні. Крім того,
суд повинен був дати належну правову
оцінку доказам, наданим сторонами в
обґрунтування своїх позицій, щодо
наявності чи відсутності збитків.
Натомість, судом було враховано лише
ступінь виконання зобов'язання
боржником та те, що порушення
зобов'язання не завдало значних
збитків позивачу.

Звертає увагу суду, що Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
забезпечує галузі національної
економіки і населення природним газом.
Тобто, Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" як підприємство, що
належить до державного сектору
економіки, є об'єктом, що має
стратегічне значення для економіки і
безпеки держави. За спірним договором
постачався імпортований природний газ,
який Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" закуповує за
зовнішньоекономічними контрактами,
якими встановлені чіткі строки
розрахунків за поставлений газ, а також
жорсткі санкції за порушення цих
строків, аж до припинення постачання
природного газу на територію України.

Крім того, апелянт зазначає, що
бюджетом України та фінансовим планом
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", який затверджений
Кабінетом міністрів України, не
передбачені фінансові можливості для
кредитування споживачів природного
газу.

Внаслідок недоотримання та
несвоєчасного проведення розрахунків
за спожитий природний газ позивач
змушений залучати комерційні кредити
за ринковими відсотковими ставками, що
складають 20-24% річних. Єдиним джерелом
часткової компенсації понесених
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" втрат є стягнення з
боржників пені у розмірі передбаченому
умовами Договорів.

Загальна сума заявлених неустойки, 3%
річних, інфляційних не компенсує
повністю збитків від сплати відсотків
за комерційними кредитами.

На думку апелянта,відповідачем не було
надано жодного доказу, який би вказував
на наявність виняткових обставин, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами.

Водночас, важкий матеріальний стан
відповідача не може вважатися
винятковими обставинами оскільки, у
відповідності до частини 1 статті 44
Господарського кодексу України
"комерційний розрахунок та власний
комерційний ризик", а також "самостійне
формування підприємцем програми
діяльності" є одними із основних
принципів підприємницької діяльності.
Отже, неналежна організація
господарської діяльності відповідача
не може вважатися винятковою
обставиною.

Оскільки виняткові обставини у
відповідача відсутні, суд не мав право
зменшувати розмір нарахованої пені.

Крім того зазначає, що відсутність вини
відповідача у виникненні боргу, його
важкий фінансовий стан не є винятковим
випадком в розумінні ст. 233
Господарського кодексу України та п. 3
ст. 83 ГПК України та підставою для
зменшення неустойки, яка підлягає до
стягнення.

Просить скасувати рішення
господарського суду Хмельницької
області від 02.07.2014 року у справі №924/645/14
в частині зменшення розміру пені на 15
902,19 грн. Прийняти в цій частині нове
рішення, за яким стягнути з
Комунального підприємства теплових
мереж Дунаєвецької міської ради на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 15 902,19 грн., в
стягненні яких було відмовлено
господарським судом Хмельницької
області. В іншій частині рішення
господарського суду Хмельницької
області від 02.07.2014 року у справі №924/645/14
залишити без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу від
Комунального підприємства теплових
мереж Дунаєвецької міської ради не
надійшло, що відповідно до ч.2 ст.96 ГПК
України не перешкоджає перегляду
рішення місцевого господарського
суду.

В судове засідання відповідач не
з'явився, про час та місце апеляційного
перегляду справи повідомлений
належним чином та заздалегідь, про що
свідчить повідомлення відділення
поштового зв'язку про вручення ухвали
Рівненського апеляційного
господарського суду від 22 липня 2014 року
про прийняття апеляційної скарги до
провадження та призначення розгляду
скарги на 06 серпня 2014 року (а.с 103).

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки сторони належним чином
повідомлялись про час та місце
апеляційного перегляду справи,
враховуючи обмеженість строків
вирішення спору, явка сторін
обов'язковою не визнавалась, судова
колегія не вбачає підстав для
відкладення розгляду справи та визнала
за можливе розглянути справу у
відсутність представника відповідача.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу з
підстав, зазначених у ній. Просив
скасувати рішення господарського суду
Хмельницької області від 02.07.2014 року у
справі №924/645/14 в частині зменшення
розміру пені на 15 902,19 грн. Прийняти в
цій частині нове рішення, яким
стягнути з Комунального підприємства
теплових мереж Дунаєвецької міської
ради на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
15 902,19 грн., в стягненні яких було
відмовлено господарським судом
Хмельницької області. В іншій частині
рішення господарського суду
Хмельницької області від 02.07.2014 року у
справі №924/645/14 залишити без змін.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
дослідивши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення , судова колегія вважає, що
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції ,
28.12.2012р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та комунальним
підприємством теплових мереж
Дунаєвецької міської ради (покупець)
укладено договір купівлі-продажу
природного газу №13/3046-БО-34 (а.с.13-18).

Згідно п. 1.1 вказаного вище договору
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а покупець зобов'язався прийняти та
оплатити цей природний газ на умовах
цього договору.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків.

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

У пункті 6.3. договору сторони
встановили, що в платіжних дорученнях
покупець повинен обов'язково зазначати
номер договору, дату його підписання та
призначення платежу, без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
За наявності заборгованості у покупця
продавець має право зарахувати кошти,
що надійшли від покупця, як погашення
заборгованості за газ поставлений в
минулі періоди по цьому договору, в
порядку календарної черговості
виникнення заборгованості. Кошти, які
надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

Згідно п. 7.2 договору у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 років (п.
9.3).

Як правильно зазначено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи протягом періодів
січень-квітень 2013 року, жовтень-грудень
2013 року позивач поставив, а відповідач
прийняв природний газ загальною
вартістю 2400626,39 грн., про що свідчать
акти приймання-передачі природного
газу, а саме:

- від 24.09.2013р. за січень 2013р. на суму 560722,94
грн.;

- від 24.09.2013р. за лютий 2013р. на суму 428 725,88
грн.;

- від 26.09.2013р. за березень 2013р. на суму
483151,64 грн.;

- від 26.09.2013р. за квітень 2013р. на суму
164755,08 грн.;

- від 31.10.2013р. за жовтень 2013р. на суму
164347,59 грн.;

- від 30.11.2013р. за листопад 2013р. на суму
231900,03 грн.;

- від 31.12.2013р. за грудень 2013р. на суму
367023,23 грн.

Крім того, акти від 31.01.13р. за січень 2013
року на суму 710952,03 грн. та від 28.02.13р. за
лютий 2013 року на суму 543591,05 грн. -
анульовано (а.с. 19-20, 21-22).

Відповідач належним чином не виконав
свої зобов'язання за договором в
частині оплати поставленого
природного газу, розрахувавшись лише
частково в сумі 2042523,58 грн., що
підтверджується довідкою про операції
з 01.01.2013р. по 28.02.2014р. та довідкою про
сальдо. (а.с. 28-30).

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань позивач звернувся до суду
про стягнення на його користь з
відповідача заборгованості в сумі 400
915,82 грн., з яких 358 102,81 грн. - основного
боргу, 31 038,59 грн. - пені, 6 790,70 - 3% річних, 4
983,72 грн. - інфляційні.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
застосувати наступні положення
чинного законодавства .

Статтею 11 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 509 ЦК України, - зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Оскільки станом на час прийняття
рішення судом першої інстанції
відповідач не надав суду доказів
погашення заборгованості перед
позивачем за отриманий природний газ
на суму 358102,81 грн., місцевий
господарський суд обґрунтовано
стягнув вказану суму з відповідача на
користь позивача.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідач, в порушення прийнятих на
себе зобов'язань за вказаним договором,
частково оплатив поставлений
природний газ з порушенням строку
оплати, який встановлений п. 6.1
договору.

Згідно ч.3 ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Пунктом 7.1. Договору, визначено, що за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

У п.7.2. договору зазначено, що у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
цього договору продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1 цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної
статті пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання (частина 1
статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України
встановлено, що сплата (передання)
неустойки не звільняє боржника від
виконання свого обов'язку в натурі.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів за
прострочення платежу сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за
погодженням сторін. Зазначений розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи доведеність
факту неналежного виконання
відповідачем договірних зобов'язань,
позивачем правомірно нараховано пеню,
інфляційні та 3% річних.

Однак, з наданого позивачем розрахунку
вбачається, що відповідні суми
заявлених до стягнення грошових коштів
за несвоєчасне виконання зобов'язання
були обчислені позивачем без
врахування днів, в яких фактично мало
місце часткове погашення відповідачем
суми основного боргу по кожному
спірному періоду.

Отже, з урахуванням викладеного, судова
колегія, перевіривши розрахунок пені,
зроблений судом першої інстанції,
згідно якого розмір пені становить
30272грн. 80 коп., вважає його правильним.

Крім того , позивач просив стягнути з
відповідача 3% річних та інфляційні.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання (Постанова Верховного
суду України від 12.12.11 в справі №07/238-10).

Разом з тим, колегія суддів апеляційної
інстанції, зазначає, що розрахунок
інфляційних, за деякі періоди
здійснено позивачем менше ніж за один
місяць.

А тому, судова колегія, перевіривши
розрахунок інфляційних, зроблений
судом першої інстанції, згідно якого
розмір інфляційних становить 2 775 грн. 03
коп., вважає його правильним.

Щодо розрахунку 3% річних, який
міститься у матеріалах справи,
вбачається, що останній також був
здійснений без врахування днів, в яких
фактично мало місце часткове погашення
відповідачем суми основного боргу по
кожному спірному періоду.

Судова колегія, перевіривши розрахунок
3% річних, зроблений судом першої
інстанції, згідно якого розмір 3% річних
становить 6 629 грн. 13 коп., вважає його
правильним.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
до висновку про необхідність в порядку
статті 233 ГК України та пункту 3 статті 83
ГПК України, зменшити розмір
нарахованої пені на 50% .

Колегія суддів, вважає правильним
такий висновок про наявність
виключних обставин, які дають підстави
для зменшення пені на 50% з огляду на
таке.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України,
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічне положення
міститься і в ст. 233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

За переконанням колегії суддів,
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, суд апеляційної інстанції
враховує також майновий стан сторін,
які беруть участь у зобов'язанні,
статус відповідача, який
використовував придбаний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, іншими установами, у
яких за спожиту теплову енергію та
надані послуги постійно виникає борг,
що є підтвердженням того факту, що в
діях відповідача відсутній будь-який
умисел щодо несплати заборгованості,
ступінь виконання боржником
зобов'язань за укладеним договором.
Крім того, єдиним джерелом розрахунків
за спожитий природний газ є отримання
коштів від споживачів, а основною
причиною несвоєчасних розрахунків за
спожитий природний газ є наявність
різниці у тарифах на теплову енергію,
та її несвоєчасне відшкодування з боку
держави, про що свідчить розрахунок
обсягу заборгованості внаслідок
різниці в тарифах бюджетних установ, що
фінансуються з державного та місцевого
бюджету комунальному підприємству,
яким підтверджується заборгованість
держави перед КП теплових мереж
Дунаєвецької міської ради внаслідок
різниці в тарифах в сумі 1123621,00 грн. (а.с.
59)

Колегія суддів погоджується із
місцевим господарським судом, що
порушення зобов'язання відповідачем не
потягло за собою значних збитків для
позивача проте, сплата штрафних
санкцій, в даному випадку, зачіпає не
лише майнові інтереси відповідача, а й
інші інтереси, зокрема, можливість
постачання теплової енергії населенню
та організаціям.

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції береться до уваги пояснення
відповідача, викладені у відзиві на
позовну заяву про те, що Комунальне
підприємство теплових мереж
Дунаєвецької міської ради не може
скористатися своїм рахунком в ПАТ
"Брокбізнесбанку" та що всі кошти
залишилися в банку. Про залишок коштів
на рахунку станом на 17 березня 2014
року,який становив 357 831,65 грн. свідчить
наявна в матеріалах справи довідка від
20.03.14р. видана Хмельницьким ГРВ АТ
"Брокбізнесбанк" (а.с. 60).

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
газ, який постачається за укладеним
договором, використовується
відповідачем виключно для вироблення
теплової енергії для потреб установ та
організацій, що фінансуються з
державного та місцевих бюджетів,
виробнича діяльність відповідача є
збитковою, наявна перед відповідачем
велика загальна бюджетна
заборгованість за послуги
теплопостачання.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що сплата в даному випадку пені у
повному обсязі зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інші
інтереси, зокрема, можливість
постачання теплової енергії бюджетним
установам та організаціям, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо зменшення
розміру пені, що підлягають стягненню
до 50%.

А тому, доводи скаржника про
необґрунтоване зменшення судом першої
інстанцій розміру пені, що підлягає
стягненню за порушення строків оплати
за природний газ є такими, що не можуть
бути прийнятті до уваги колегією
суддів, оскільки місцевим
господарським судом при вирішенні
даного питання було досліджено ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу в даному випадку.

Крім того, Рівненський апеляційний
господарський суд звертає увагу, що
дана позиція підтверджується і
постановами Вищого господарського
суду України при розгляді аналогічної
категорії справ від 01.07.2014р. по справі
№904/10095/13, від 25.06.2014р. по справі №904/9552/13.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого суду щодо
стягнення з відповідача грошових
коштів на суму 358102,81 грн. (триста
п'ятдесят вісім тисяч сто дві гривні 81
коп.) - основного боргу, 15136,40 грн.
(п'ятнадцять тисяч сто тридцять шість
гривень 40 коп.) - пені, 6629,13 грн. (шість
тисяч шістсот двадцять дев'ять гривень
13 коп.) - 3% річних, 2775,03 грн. (дві тисячі
сімсот сімдесят п'ять гривень 03 коп.) -
інфляційних нарахувань у зв'язку з
неналежним виконанням останнім умов
договору .

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
коли кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
суд, оцінивши подані по справі докази
за своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, повинен
прийняти рішення за результатами
обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи та вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування чи зміни рішення
господарського суду Хмельницької
області від 02 липня 2014 року у справі №
924/645/14.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
в зв'язку з відмовою в її задоволенні
покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 02 липня 2014
року у справі № 924/645/14 залишити без
змін, а апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Гулова А.Г.