ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" серпня 2014 р.
Справа № Б-24/76-08

вх. № 2633/2-24

Суддя господарського суду Усатий В.О.

при секретарі судового засідання
Мазуренко А.О.

За участю:

ліквідатора - Саутенко С.О., свід. НОМЕР_1
від 20.02.2013 р.

Розглянувши скаргу кредитора по
заробітної платі ОСОБА_2 на дії
ліквідатора

по справі за заявою Ізюмська ОДПІ, м.
Ізюм

до ЗАТ "Ізюмський м"ясокомбінат" м. Ізюм

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 14.10.2008 р. Закрите
акціонерне товариство „Ізюмський
м'ясокомбінат" визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру,
ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого Саутенко С.О.,
якого зобов'язано в строк до 14.10.2009 р.
виконати ліквідаційну процедуру,
надати суду обґрунтований звіт про
виконану роботу, всі докази, що
свідчать про виконання ліквідаційної
процедури.

Ухвалою суду від 19.10.09 р. продовжено
строк ліквідаційної процедури на шість
місяців до 14.04.2010 р.

04.04.2014 р. до суду надійшла скарга на дії
ліквідатора кредитора по заробітної
платі ОСОБА_2, в якій він просить суд
визнати дії ліквідатора боржника ЗАТ
"Ізюмський м*ясокомбінат" Саутенко С.О.,
щодо використання коштів отриманих
від реалізації майна банкрута
неправомірними та такими, що порушують
положення ст.ст.41,45 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Розглянувши надану скаргу, суд
призначив її до розгляду на 10.06.2014 р.

В судове засідання 10.06.2014 р. автор
скарги не з"явився, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце слухання скарги, про що свідчить
поштове повідомлення, вручене йому ще
18.04.2014 р.

В судовому засіданні ліквідатор надав
відзив на скаргу ОСОБА_2, в якому
заперечував проти цієї скарги та навів
обгрунтовані проти неї доводи.

Розглянувши в даному судовому
засіданні скаргу ОСОБА_2, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.4 ст.24 Закону, у
ліквідаційній процедурі господарський
суд розглядає скарги на дії учасників
ліквідаційної процедури.

Відповідно до п.4 ст.25 Закону, дії
ліквідатора (ліквідаційної комісії)
можуть бути оскаржені до
господарського суду власником майна
(органом, уповноваженим управляти
майном) банкрута; особою, яка
відповідає за зобов'язаннями банкрута;
кожним кредитором окремо або комітетом
кредиторів; особою, яка, посилаючись
на свої права власника або іншу
підставу, передбачену законом чи
договором, оспорює правомірність
віднесення майнових активів або
коштів до ліквідаційної маси.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_2
зазначив, що ліквідатором погашено
йому заборгованість по заробітній
платі повністю в сумі 2077,04 грн.
(заборгованість першої черги) та
частково в сумі 9341,26 грн.
(заборгованість другої черги). Залишок
несплаченої заборгованості склав 13951,73
грн. (заборгованість другої черги).
Відповідно до п. 1-2 ст. 45 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
в новій редакції, кошти, одержані від
продажу майна банкрута на задоволення
вимог кредиторів у порядку ,
встановленому цією статтею. При цьому
у першу чергу задовольняються вимоги
щодо виплати заборгованості із
заробітної плати перед працюючими та
звільненими працівниками банкрута та
інше. Між тим, ліквідатором боржника
дані кошти були спрямовані на
погашення витрат у ліквідаційної
процедурі банкрута, у зв"язку з чим
вважає визнати дії ліквідатора
боржника ЗАТ "Ізюмський м*ясокомбінат"
Саутенко С.О. щодо використання коштів
отриманих від реалізації майна
банкрута неправомірними та такими, що
порушують положення ст.ст.41,45 Закону.

Ліквідатор в заперечення скарги
зазначив, що у скарзі кредитор
керується положеннями спеціального
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» який 19.01.2013 р.
викладено у новій редакції. Проте,
відповідно п.1-1 Прикінцевих та
перехідних положеннях вказаного
Закону, із змінами від 19.01.2013 р.,
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом. Положення цього Закону, що
регулюють продаж майна в провадженні у
справі про банкрутство, застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження у
яких порушено до набрання чинності цим
Законом. Положення цього Закону, що
регулюють ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури. Відповідно до ст. 58
Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Ліквідаційну
процедуру боржника - ЗАТ «Ізюмський
м'ясокомбінат» розпочато 14.10.2008 р. на
підставі постанови господарського
суду Харківської області у справі №
Б-24/76-08, отже ліквідаційна процедура
боржника триває більш ніж п'ять років.
Відтак з викладених у п. 1-1 Прикінцевих
та перехідних положень, викладених у
законі у редакції від 19.01.2013 р.,
вбачається висновок, що підчас
здійснення ліквідаційної процедури
ЗАТ "Ізюмський м*ясокомбінат"
застосовуються норми Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
у редакції яка діяла до внесення змін
у положення спеціального Закону
України від 19.01.2013 р., окрім положень які
стосуються порядку реалізації майна
боржника. Тому, посилання кредитора по
заробітної платі ОСОБА_2 на положення
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" у редакції від
19.01.2013 р., є безпідставними.

Крім того, ліквідатором було
зазначено, що він постійно звітує перед
судом та комітетом кредиторів, який
заслуховує та затверджує його звіти
про здійснені ним заходи щодо
ліквідації банкрута та використання
коштів, отриманих від продажу його
майна та визнає його роботу
задовільною.

Розглянувши скаргу ОСОБА_2, заслухавши
ліквідатора, дослідивши матеріали
справи, суд зазначає наступне.

Закрите акціонерне товариство
„Ізюмський м'ясокомбінат" визнано
банкрутом постановою суду від 14.10.2008 р.,
отже, підчас здійснення ліквідаційної
процедури ЗАТ "Ізюмський м*ясокомбінат"
застосовуються норми Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
у редакції 1999 року окрім положень, які
стосуються порядку реалізації майна
боржника.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 є
кредитором по заробітній платі в
загальній сумі 26370,03 грн. ( 2077,04 грн. -
перша черга, 24292,99 грн. - друга черга) .
Ліквідатором погашені вимоги першої
черги в сумі 2077,04 грн. та частково
погашені вимоги ОСОБА_2 другої черги в
сумі 9341,26 грн., що підтверджується
самим кредитором та матеріалами
справи. Таким чином, залишок
непогашеної заборгованості по
заробітній платі перед ОСОБА_2 складає
14951,73 грн. - заборгованості другої черги.

Відповідно до ст.31 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції 1999 року (далі - Закон), у першу
чергу задовольняються: а) вимоги,
забезпечені заставою; б) вимоги щодо
виплати заборгованості із заробітної
плати за три місяці роботи, що
передують порушенню справи про
банкрутство чи припиненню трудових
відносин у разі звільнення працівника
до порушення зазначеної справи,
грошової компенсації за всі
невикористані дні щорічної відпустки
та додаткової відпустки працівникам,
які мають дітей, право на які виникло
протягом двох років, відпрацьованих до
порушення справи про банкрутство чи
припинення трудових відносин, інших
коштів, належних працівникам у зв'язку
з оплачуваною відсутністю на роботі
(оплата часу простою не з вини
працівника, гарантії на час виконання
державних або громадських обов'язків,
гарантії і компенсації при службових
відрядженнях, гарантії для
працівників, що направляються для
підвищення кваліфікації, гарантії
для донорів, гарантії для
працівників, що направляються на
обстеження до медичного закладу,
соціальні виплати у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності за
рахунок коштів підприємства тощо),
право на які виникло протягом трьох
останніх місяців до порушення справи
про банкрутство чи припинення
трудових відносин, а також вихідної
допомоги, належної працівникам у
зв'язку з припиненням трудових
відносин, у тому числі відшкодування
кредиту, отриманого на ці цілі; в)
витрати Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб, що пов'язані з набуттям
ним прав кредитора щодо банку, - у
розмірі всієї суми відшкодування за
вкладами фізичних осіб; в-1) вимоги
кредиторів за договорами страхування;
г) витрати, пов'язані з провадженням у
справі про банкрутство в
господарському суді та роботою
ліквідаційної комісії, у тому числі:
витрати на оплату державного мита;
витрати заявника на публікацію
оголошення про порушення справи про
банкрутство; витрати на публікацію в
офіційних друкованих органах
інформації про порядок продажу майна
банкрута; витрати на публікацію в
засобах масової інформації про
поновлення провадження у справі про
банкрутство у зв'язку з визнанням
мирової угоди недійсною; витрати
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією,
ліквідатора), пов'язані з утриманням
і збереженням майнових активів
банкрута; витрати кредиторів на
проведення аудиту, якщо аудит
проводився за рішенням господарського
суду за рахунок їх коштів; витрати на
оплату праці арбітражних керуючих
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) в порядку,
передбаченому статтею 27 цього Закону.
Перелічені витрати відшкодовуються
ліквідаційною комісією після
реалізації нею частини ліквідаційної
маси, якщо інше не передбачено цим
Законом; 2) у другу чергу
задовольняються вимоги, що виникли із
зобов'язань банкрута перед
працівниками підприємства-банкрута (за
винятком повернення внесків членів
трудового колективу до статутного
капіталу підприємства), крім вимог,
задоволених у першу чергу, зобов'язань,
що виникли внаслідок заподіяння шкоди
життю та здоров'ю громадян, шляхом
капіталізації відповідних платежів, у
тому числі до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України за громадян, які
застраховані в цьому Фонді, у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, зобов'язань зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, з повернення
невикористаних коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, а також
вимоги громадян - довірителів
(вкладників) довірчих товариств
або інших суб'єктів підприємницької
діяльності, які залучали майно (кошти)
довірителів вкладників).

Відповідно до п.2 ст.31 Закону, вимоги
кожної наступної черги
задовольняються в міру надходження на
рахунок коштів від продажу майна
банкрута після повного задоволення
вимог попередньої черги.

Дійсно, як зазначає автор скарги, від
реалізації майна банкрута, а саме:
нежитлової будівлі літ."Б,б,б1"
загальною площею 191,0 кв.м., яка
знаходиться за адресою: м.Ізюм,
вул.Комінтерна, б.4 та нежитлової
будівлі літ."Ф-2" загальною площею 48 кв.м,
яка знаходиться за адресою: м.Ізюм,
вул.Комінтерна Б.4, на ліквідаційний
рахунок надійшло 13635,00 грн.

Згідно наданих ліквідатором до
матеріалів справи документів,
зазначені кошти направлені ним на
погашення витрат першої черги - витрат
по ліквідаційній процедурі, в тому
числі, за послуги за договорами ЦПХ,
укладених з метою виконання заходів
щодо збереження та утримання майна
банкрута.

Відповідно до п.6 ст.3-1 Закону, при
реалізації своїх прав та
обов'язків арбітражний керуючий
зобов'язаний діяти сумлінно та
розумно з урахуванням інтересів
боржника та його кредиторів.

Відповідно п.11 ст.30 Закону, ліквідатор
не рідше одного разу на місяць надає
комітету кредиторів звіт про свою
діяльність, інформацію про
фінансове становище і майно
боржника на день відкриття
ліквідаційної процедури та при
проведенні ліквідаційної процедури,
використання коштів боржника, а
також іншу інформацію на вимогу
комітету кредиторів.

Згідно п. 12 ст.30 Закону, ліквідатор
зобов'язаний на вимогу господарського
суду або державного органу з питань
банкрутства надавати необхідні
відомості щодо проведення
ліквідаційної процедури.

Як свідчать матеріали справи та надані
до суду ліквідатором документи,
ліквідатор належним чином виконує свої
обов"язки, вчасно звітує перед
комітетом кредиторів та судом про хід
ліквідаційної процедури та
використання коштів банкрута, його
робота є прозорою та сумлінною.

Таким чином, враховуючи, що непогашені
вимоги ОСОБА_2 в сумі 14951,73 грн.
відносяться до вимог другої черги, а
також той факт, що вимоги кожної
наступної черги задовольняються в
міру надходження на рахунок коштів від
продажу майна банкрута після повного
задоволення вимог попередньої черги,
приймаючи до уваги, що ліквідаційна
процедура триває та витрати по
ліквідаційній процедурі погашені не в
повному обсязі, суд не вбачає в діях
ліквідатора при розподілі коштів,
отриманих від реалізації майна
банкрута, порушень вимог Закону, у
зв"язку з чим суд відмовляє ОСОБА_2 в
задоволенні його скарги.

Керуючись ст. ст. 22-34 Закону
України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", ст. 86 ГПК
України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
скарги (вх. № 11431 від 04.04.2014 р.).

Ухвалу направити ліквідатору, ОСОБА_2

Суддя
Усатий В.О.