РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р.
Справа № 903/350/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Демидюк О.О.

судді
Павлюк І. Ю. ,

судді
Бучинська Г.Б.

при секретарі Головченко Д.М.

за участю представників сторін:

позивача - Леонтьєва І.С. (довіреність
від 05.05.2014 року)

відповідача - Бедикайло В.В.
(довіреність №1341-19 від 29.07.2014 року)

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Волиньметбуд" на рішення
господарського суду Волинської
області від 27.05.14 р. у справі №903/350/14

Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Волиньметбуд"

Відповідач: Публічне акціонерне
товариство "Західінкомбанк"

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: товариство з обмеженою
відповідальністю "Волинська
інвестиційна група"

про тлумачення змісту правочину п.п. 6.5.,
6.10. договору іпотеки від 10.04.2008р.

Судом роз'яснено представникам
сторін права та обов'язки, передбачені
ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 27.05.2014 року у
справі №903/350/14 (суддя Слободян П.Р.) в
позові Товариству з обмеженою
відповідальністю "Волиньметбуд"
відмовлено.

Рішення господарського суду
Волинської області від 27.05.2014 року у
справі №903/350/14 мотивоване тим, що
нормами спеціального Закону України
"Про іпотеку" не передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення третейського суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Волиньметбуд"
оскаржило його в апеляційному порядку.
У своїй апеляційній скарзі позивач
просить суд скасувати рішення
місцевого господарського суду та
прийняти нове рішення, яким надати
тлумачення п.п. 6.5., 6.10. договору іпотеки,
що укладений 10.04.2008р. між ТзОВ
"Волиньметбуд" та ПАТ "Західінкомбанк".

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду №903/350/14 від 11.07.2014
року прийнято до провадження
апеляційну скаргу позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Волиньметбуд" на рішення
господарського суду Волинської
області від 27.05.14 р. у справі №903/350/14.

Розпорядженням в.о голови Рівненського
апеляційного господарського суду
№903/350/14 від 11.08.2014 року у зв'язку із
перебуванням у відпустці суддів
Огородника К.М., Бригинець Л.М. внесено
зміни до складу колегії суддів, окрім
заміни головуючого судді та визначено
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю.,
суддя Бучинська Г.Б.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду,
заслухала присутніх представників
сторін, вивчила та дослідила матеріали
справи та наявні в ній докази,
розглянула матеріали апеляційної
скарги та додані до неї документи,
перевірила правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, та дійшла
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Волинської
області від 27.05.2014 року у справі №903/350/14
без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.08.2007 року КБ "Західінкомбанк"
(кредитор) та ТзОВ "Волинська
інвестиційна група" (позичальник)
уклали кредитний договір №2108/07-612,
згідно п.п. 1.1, 1.2 якого кредитор надає
позичальнику кредит у вигляді
відкриття відкличної поновлювальної
кредитної лінії для придбання основних
засобів, обладнання, оплати послуг та
для здійснення іншої господарської
діяльності з максимальним лімітом
лінії у розмірі 400000,00дол. США із сплатою
14% процентів річних. Термін
користування кредитними коштами
встановлюється до 20.08.2010р. включно, а в
разі невиконання (неналежного
виконання) позичальником будь-якої з
умов даного договору - до першої
письмової вимоги кредитора.

Для додаткового забезпечення
зобов'язань ТзОВ "Волинська
інвестиційна група" за кредитним
договором №2108/07-612 від 21.08.2007 року та
додатковими до нього договорами, 10.04.2008
року ТзОВ КБ "Західінкомбанк"
(іпотекодержатель) та ТзОВ
"Волиньметбуд" (іпотекодавець) уклали
договір іпотеки.

Відповідно до п. 3.1 договору іпотеки в
забезпечення належного виконання
зобов'язань, іпотекодавець передав в
іпотеку нерухоме майно, нежитлові
будівлі, а саме: частина приміщень 1-го
поверху гуртожитку №2, а саме №№
приміщень з 1-41 по 1-54, з 1-57 по 1-61,
загальною площею 271,3кв.м, в спільному
користуванні сходова 1-55 пл.7,7 кв.м.,
тамбур 1-56 пл.2,6кв.м.; частина приміщень
1-го поверху гуртожитку №2, а саме №№
приміщень з 2-1 по 2-22, загальною площею
55,2кв.м.; частина приміщень 1-го поверху
гуртожитку №2, а саме №№ приміщень 3-1
по 3-7 загальною площею 50,6кв.м.; частина
приміщень 1-го поверху гуртожитку №2, а
саме №№ приміщень 4-1 по 4-8 загальною
площею 78,5 кв.м. Загальна площа
гуртожитку №2 становить 2416,4 кв.м.

Предмет іпотеки знаходиться за
адресою: Волинська область, м. Луцьк,
вул. Ковельська, 3 (п. 3.2 договору
іпотеки).

Відповідно до п. 6.5 іпотечного договору,
звернення стягнення на предмет іпотеки
проводиться на вибір іпотекодержателя
за рішенням господарського або
третейського судів, на підставі
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з умовами, передбаченими
розділом 7 даного договору.

При цьому, пунктом 7.3 іпотечного
договору передбачено, що звернення
іпотекодержателя на предмет іпотеки та
задоволення вимог може здійснюватись у
будь-який спосіб, на вибір
іпотекодержателя, у тому числі: за
рішенням суду (п. 7.3.1); у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса (п.7.3.2); шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору про
задоволення вимог іпотекодержателя
(п.7.3.3).

Згідно з п. 6.10 іпотечного договору
сторони погодили, що усі спори,
пов'язані із цим договором, його
укладенням або такі, що виникають в
процесі виконання умов цього договору,
вирішуються шляхом переговорів між
представниками сторін. Якщо спір не
можливо вирішити шляхом переговорів,
він вирішується у Постійно діючому
третейському суді при Волинській
міжрегіональній біржі
(місцезнаходження: 43005, м.Луцьк, пр.
Перемоги,15) згідно з регламентом даного
третейського суду. Третейський розгляд
справ, учасниками якого є сторони
даного договору, здійснюється
третейським судом у складі одного
судді.

У зв'язку з наявністю такого
третейського застереження та бажанням
позивача розглядати справу саме
третейським судом останній звернувся
до місцевого суду з проханням
розтлумачити вказані норми договору
від 10.04.2008 року, оскільки на його думку
п.п. 6.5., 6.10. договору іпотеки слід
тлумачити у сукупності із ст..ст. 12, 27
Закону України «Про третейські суди»,
ст.193 ГК України, ст.. 526, 572 ЦК України,
ст.. 1 Законів України «Про заставу» та
про іпотеку. Також повинна бути
врахована наявна на даний момент
судова практика, звичаї ділового
обороту та інші обставини, зокрема
позиція визначена у Постановах ВГСУ.

Господарським судом Волинської
області відмовлено в задоволенні
позову відмовлено та надано тлумачення
п.п. 6.5., 6.10. договору іпотеки, що
укладений 10.04.2008р. між ТзОВ
"Волиньметбуд" та ПАТ "Західінкомбанк",
а саме:

Згідно п.п. 6.5., 6.10. договору іпотеки
вирішення спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки не
належить до компетенції третейського
суду, а на вибір іпотекодержателя - ПАТ
"Західінкомбанк", відноситься до
компетенції господарського суду.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками господарського суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Статею 637 ЦК України передбачено, що
тлумачення умов договору здійснюється
відповідно до статті 213 цього Кодексу. У
разі тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови
(типові договори), навіть якщо в
договорі немає посилання на ці умови.

Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст
правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами). На вимогу однієї
або обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину.Правила тлумачення змісту
правочину визначені в ч.ч. З, 4 ст. 213 ЦК
України, при тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять,
а також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

Отже, якщо за правилами, встановленими
частиною третьою цієї статті, немає
можливості визначити справжню волю
особи, яка вчинила правочин, до уваги
беруться мета правочину, зміст
попередніх переговорів, усталена
практика відносин між сторонами,
звичаї ділового обороту, подальша
поведінка сторін, текст типового
договору та інші обставини, що мають
істотне значення.

Тобто, у розумінні наведених приписів,
на вимогу однієї або двох сторін
договору суд може постановити рішення
про тлумачення змісту цього договору
без зміни його умов. При цьому, зважаючи
на те, що метою тлумачення правочину є
з'ясування змісту його окремих частин
який складає права та обов'язки сторін,
тлумачення слід розуміти як спосіб
можливості виконання сторонами умов
правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ГПК України
підвідомчий господарським судам спір
може бути передано сторонами на
вирішення третейського суду, крім
спорів про визнання недійсними актів, а
також спорів, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні та
виконанні господарських договорів,
пов'язаних із задоволенням державних
потреб, спорів, передбачених пунктом 4
частини першої цієї статті (справи, що
виникають з корпоративних відносин), та
інших спорів, передбачених законом.

Стаття 2 Закону України "Про третейські
суди" передбачає, що третейський суд -
недержавний незалежний орган, що
утворюється за угодою або відповідним
рішенням заінтересованих фізичних
та/або юридичних осіб у порядку,
встановленому цим Законом, для
вирішення спорів, що виникають із
цивільних та господарських
правовідносин.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 6 ЗУ "Про третейські
суди" третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах щодо
нерухомого майна, включаючи земельні
ділянки.

Розгляд спорів щодо нерухомого майна
виключений з компетенції третейських
судів на підставі Закону України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо діяльності
третейських судів та виконання рішень
третейських судів" від 05.03.2009 № 1076-VI, у
той час як іпотечний договір укладений
10.04.2008 року.

Згідно ч. 3 інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-06/1258/2012
від 17.09.2012 року, якщо третейську угоду
укладено до набрання чинності Законом,
а відповідний спір згідно зі статтею 6
Закону "Про третейські суди" не було у
подальшому віднесено до переліку
спорів, які не можуть розглядатися
третейськими судами, то у випадку, якщо
відповідач з посиланням на згадану
угоду, яка є чинною та не визнавалася
недійсною, наполягає на вирішенні
спору саме третейським судом,
господарський суд має припинити
провадження у справі на підставі
пункту 5 частини першої статті 80
Господарського процесуального кодексу
України (див. також підпункт 4.2 з пункту
4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011 N
18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Поряд з тим, якщо третейську угоду
укладено до набрання чинності Законом
і відповідно до цієї угоди на вирішення
третейського суду було передано спір,
який згідно зі змінами, внесеними
Законом до статті 6 Закону України "Про
третейські суди", не може бути
розглянутий третейським судом, то така
угода не позбавляє сторону чи сторони
зазначеного спору права на звернення
до господарського суду в установленому
законом порядку з додержанням правил
підвідомчості та підсудності справ (ч.
4)

Тобто, незалежно від дати укладення
іпотечного договору, враховуючи, що
внесеними до Закону змінами спір щодо
нерухомого майна виключено з
компетенції третейського суду,
наявність третейської угоди не
позбавляє ПАТ "Західінкомбанк" права на
звернення із позовом до господарського
суду, й положення договору не можуть
нівелювати вимоги закону щодо обсягу
повноважень третейсьокого суду.

Положеннями ч. 3 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" передбачено, що звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

У рішенні Конституційного Суду України
від 10.01.2008 р. № 1-рп/2008 визначено, що
третейський розгляд спорів сторін у
сфері цивільних і господарських
правовідносин - це вид недержавної
юрисдикційної діяльності, яку
третейські суди здійснюють на підставі
законів України шляхом застосування,
зокрема, методів арбітрування.
Здійснення третейськими судами
функції захисту, передбаченої в абзаці
сьомому статті 2, статті 3, є здійсненням
ними не правосуддя, а третейського
розгляду спорів сторін у цивільних і
господарських правовідносинах у межах
права, визначеного частиною п'ятою
статті 55 Конституції України.
Третейські суди не віднесені до
системи судів загальної юрисдикції
(стаття 125 Конституції України). Таким
чином, третейські суди не здійснюють
правосуддя, їх рішення не є актами
правосуддя, а самі вони не входять до
системи судів загальної юрисдикції.

У листі Верховного Суду України від
11.02.2009 року "Практика застосування
судами Закону України "Про третейські
суди" вказано, що якщо згідно з
положеннями чинного законодавства
певне питання вирішується "судом", "у
судовому порядку", "на підставі рішення
суду" тощо, слід вважати, що йдеться про
державні суди. Отже, відповідні питання
не підлягають розгляду у третейських
судах.

Аналогічна правова позиція наведена в
постанові Вищого господарського суду
України від 23.07.2013 у справі № 5011-2/13783-2012.

Враховуючи вище викладене колегія
суддів вважає, що наявність
третейського застереження в договорі,
що був укладений до введення в дію змін,
не може розширювати коло повноважень
третейського суду щодо розгляду
спорів, які віднесені до юрисдикції
господарського суду.

А тому, судова колегія вважає, що
посилання скаржника, викладені ним в
апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, документально не
підтвердженими, такими, що не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а відтак,
скаржник, в порушення вимог ст.33 ГПК
України, не довів тих обставин, на які
він посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що вирішуючи спір по
суті заявлених вимог, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку, дійшов правильних
висновків щодо прав та обов'язків
сторін, які ґрунтуються на належних та
допустимих доказах, й ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому у суду
апеляційної інстанції відсутні
підстави для його скасування чи зміни
та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі ст.49 ГПК
України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Волинської області від 27.05.14 р. у справі
№903/350/14 - залишити без змін, а
апеляційну скаргу позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Волиньметбуд" на рішення
господарського суду Волинської
області від 27.05.14 р. у справі №903/350/14 -
залишити без задоволення.

2. Справу №903/350/14 повернути до
господарського суду Волинської
області.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
XII-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Головуючий суддя
Демидюк О.О.

Суддя
Павлюк І. Ю.

Суддя
Бучинська Г.Б.