РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року
Справа № 903/638/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя
Філіпова Т.Л. , суддя Демидюк О.О.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Грабєжов О.Е.

від відповідача: представник не
з'явився

від третьої особи: представник не
з'явився

від Органу виконання: представник не
з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача

Підприємство з іноземними
інвестиціями у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Телерадіокомпанія "НБМ" на ухвалу
господарського суду Волинської
області від 05.06.14р. у справі № 903/638/13
(суддя Костюк Софія Василівна)

за позовом Підприємства з іноземними
інвестиціями у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Телерадіокомпанія "НБМ"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сентез чагри
меркезі, тахсілат, дагитим лімітед
шіркеті" в особі ліквідатора Дорошенка
Ярослава Валерійовича

до відповідача Публічного
акціонерного товариства
"Західінкомбанк"

про стягнення в сумі 22 206 грн. 09 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 31 липня 2013 року
(том 1, а.с. 84-84) в позові
Підприємства з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія» «НБМ» (надалі -
Позивач) до Публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк» (надалі -
Відповідач; за участю третьої особа на
стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сентез чагри
меркезі, тахсілат, дагитим лімітед
шіркеті» (надалі - Третя особа) про
стягнення в сумі 22 206 грн. 09 коп. -
відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 3 грудня 2013
року (том 1, а.с. 159-161), котра залишена без
змін Постановою Вищого господарського
суду України від 11 березня 2014 року (том
1, а.с. 201-205) рішення місцевого
господарського суду скасовано та
прийнято нове, котрим позов задоволено.

Стягнуто з Відповідача на користь
Позивача грошові кошти в сумі 22 206 грн. 09
коп.. Також, покладено на Відповідача
витрати по сплаті судового збору за
подання позовної заяви в розмірі 1 720
грн. 50 коп. та апеляційної скарги в
розмірі 860 грн. 25 коп..

7 квітня 2014 року Київською філією
Публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» було подано скаргу
(том 1, а.с. 234-236) на неправомірні дії
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві під час винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 41604975 (надалі - Орган
виконання).

Ухвалою господарського суду
Волинської області у справі № 903/638/13
від 5 червня 2014 року (том 2, а.с. 33-34)
скаргу Київської філії Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» задоволено. Визнано
неправомірними дії державного
виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ м.
Києва Стельмах О.О. що полягали у
винесенні постанови про відкриття
виконавчого провадження від 28 січня 2014
року ВП 41604975 по примусовому виконанню
наказу Господарського суду Волинської
області № 903/638/13-1 від 27 грудня 2013 року
та визнати недійсною постанову про
відкриття виконавчого провадження №
41604975.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою
суду першої інстанції, Позивач
звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою (том 2, а.с. 77-81) в
якій просить скасувати ухвалу суду
першої інстанції від 5 червня 2014 року в
справі № 903/638/13 та прийняти
нове процесуальне рішення, яким
відмовити у задоволенні скарги
Київської філії Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк».

Апеляційна скарга мотивована тим, що
ухвала прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню. Крім того,
апелянт, як на підставу скасування
рішення суду першої інстанції,
посилається на те, що у Київської філії
Публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» відсутні права
представляти банк в суді та захищати
порушені права. Також, Позивач
скористався наданим законом правом
звернутися саме до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції міста
Києва, так як, відповідно до частини 1
статті 20 закону України «Про виконавче
провадження» виконавчі дії
провадяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування, роботи
боржника або за місцемзнаходженням
його майна, у разі якщо боржник є
юридичною особою, то виконання
провадиться за місцемзнаходженням
його постійно діючого органу або майна.

Ухвалою суду від 4 серпня 2014 року (том 2,
а.с. 73) апеляційну скаргу Позивача
прийнято до провадження та призначено
її до розгляду на 19 серпня 2014 року на 14
годину 50 хвилин.

Відповідач не скористався правом
подачі письмового відзиву на
апеляційну скаргу, що у відповідності
частини 2 статті 96 Господарського
процесуального кодексу України не
перешкоджає перегляду рішення суду.

В судовому засіданні від 19 серпня 2014
року представник Позивача підтримав
доводи, висвітлені в апеляційній
скарзі.

Представники Відповідача,
Третьої особи , Органу виконання в
судове засідання від 19 серпня 2014 року
не з'явилися. Про дату, час та місце
розгляду справи Відповідач, Орган
виконання були належним чином
повідомлені, про що свідчать
повідомлення про вручення поштового
відправлення (том 2, а.с. 91-92). Поштове
відправлення, що направлено Третій
особі повернулося (том 2, а.с. 95) з
відміткою про те, що повернення
здійснено в зв'язку із закінченням
терміну зберігання.

В зв'язку з чим колегія суду
зазначає, що в пункті 11 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 15 березня 2007 року № 01-8/123
"Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного місця
проживання фізичних осіб - учасників
судового процесу на час вчинення тих чи
інших процесуальних дій. Тому
відповідні процесуальні документи
надсилаються господарським судом
згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Також, пункт 4 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
2 червня 2006 року N 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" містить інформацію про
те, що примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній", з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Заяви про відкладення розгляду
справи від Відповідача, Третьої особи,
Органу виконання до Рівненського
апеляційного господарського суду не
надходили.

Враховуючи вищеописане та приписи
статті 101, частини 2 статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представників
Відповідача, Третьої особи, Органу
виконання, за наявними у справі
матеріалами.

Рівненський апеляційний господарський
суд, заслухавши пояснення представника
Позивача, дослідивши наявні матеріали
справи, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та їх
юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що ухвалу
господарського суду Волинської
області від 5 червня 2014 року в даній
справі слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу Позивача - без
задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач звернувся з позовом (том 1, а.с.
2-5) до Відповідача про стягнення в сумі
22 206 грн. 09 коп..

Рішенням господарського суду
Волинської області від 31 липня 2013 року
(том 1, а.с. 84-84), з підстав, висвітлених у
даному рішенні в позові Позивача до
Відповідача про стягнення в сумі 22 206
грн. 09 коп., відмовлено.

Водночас, Постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від 3
грудня 2013 року (том 1, а.с. 159-161), котра
залишена без змін Постановою Вищого
господарського суду України від 11
березня 2014 року (том 1, а.с. 201-205) рішення
місцевого господарського суду
скасовано та прийнято нове, котрим
позов задоволено. Стягнуто з
Відповідача на користь Позивача
грошові кошти в сумі 22 206 грн. 09 коп..
Також, покладено на Відповідача
витрати по сплаті судового збору за
подання позовної заяви в розмірі 1720
грн. 50 коп. та апеляційної скарги в
розмірі 860 грн. 25 коп..

На виконання вказаного рішення 27
грудня 2013 року було видано наказ
№ 903/638/13-1 (том 1, а.с. 177).

Дослідивши даний наказ, колегія суду
зауважує, що в ньому зазначено наступні
реквізити боржника: Публічне
акціонерне товариство
«Західінкомбанк»; адреса 43005, м. Луцьк,
просп. Перемоги, буд. 15, .

7 квітня 2014 року Київська філія ПАТ
"Західінкомбанк" звернулась із скаргою
на неправомірні дії державної
виконавчої служби та просить визнати
неправомірними дії державного
виконавця відділу ДВС Шевченківського
РУЮ м.Києва Стельмах О.О., які полягали у
винесені Постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП №41604975 від 28
січня 2014 року по примусовому виконанню
наказу господарського суду № 903/638/13-1
від 27 грудня 2013 року та визнати
недійсною дану Постанову.

Рівненський апеляційний
господарський суд констатує, що згідно
зі статтею 121-2 Господарського
процесуального кодексу України: скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена;
скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень.

У відповідності до статтей 4-5
Господарського процесуального кодексу
України: господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов; рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України; невиконання вимог
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України.

Відповідно до статті 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що:
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

В статті 8 Закону України «Про
виконавче провадження» вказано, що
боржником у виконавчому провадженні є
фізична або юридична особа, визначена
виконавчим документом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6
та статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження»: державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб; державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що: примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом; відповідно до цього Закону
державною виконавчою службою
підлягають виконанню такі виконавчі
документи, зокрема, як накази суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що: державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документу за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 6 та
18 грудня 2013 року Позивач звернувся до
Органу виконання з заявою № 299 та
заявою № 315 (том 1, а.с. 170-171, 174-175) про
видачу наказу господарського суду, в
котрій просив видати наказ
господарського суду Волинської
області про стягнення з Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» на користь Позивача
грошових коштів у сумах, що вказані у
постанові Рівненського апеляційного
господарського суду від 3 грудня 2013
року у справі № 903/638/13.

З огляду на що, колегія суду зазначає,
що дана заява підтверджує факт того, що
Позивач звернувся про стягнення боргу
саме з Відповідача, а не з Київської
філії Публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк», як
зауважує сам Позивач у апеляційній
скарзі та судовому засіданні (від 19
серпня 2014 року). Крім того, дані заяви не
містять ніякого зазначення щодо
знаходження майна, чи коштів саме у
Київській філії Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк», а не у Позивача.

Колегія суду констатує, що відповідно
до пунктів 1, 2 статті 25 Закону України
"Про виконавче провадження": державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби; державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Колегія суду звертає увагу, що на
виконання вимог законодавства України
20 липня 2012 року державним виконавцем
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з виконання
наказу господарського суду Волинської
області (том 1, а.с. 222).

В Постанові про відкриття виконавчого
провадження від 28 січня 2014 року ВП
№ 41604975 боржником вказано Позивача,
із зазначенням наступної адреси:
м.Київ, вул.Тургенівська, 15 (яка є
адресою Київської філії ПАТ
"Західінкомбанк") та коду
(котрий є кодом Позивача).

Постанова про відкриття виконавчого
провадження згідно повідомлення про
вручення поштового відправлення
отримана саме Київською філією 31 січня
2013 року.

Водночас, колегія суду констатує, що
відповідно до статті 31 Закону України
"Про виконавче провадження", копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім Постанов про
відкриття виконавчого провадження, про
повернення виконавчого документа
стягувану, що надсилаються
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення; Боржник вважається
повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною в виконавчому документі.

Поряд з тим, в наказі господарського
суду Волинської області від 27 грудня 2013
року та й в Постанові Рівненського
апеляційного господарського суду
чітко визначено та закріплено самого
боржника та його адреса, а саме:
Публічне акціонерне товариство
«Західінкомбанк» 43005, м. Луцьк, просп..
Перемоги, буд. 15, , а ніяк
не адреса 01054, м. Київ, вул..
Тургенівська 15, котра визначена самим
державним виконавцем в Постанові про
відкриття виконавчого провадження.

Колегія суду проаналізувавши норми
діючого законодавства в сукупності з
доказами, наявними в матеріалах справи
зауважує, що Органом виконання було
відкрито виконавче провадження не за
місцезнаходженням боржника, який
зазначений в наказі господарського
суду від 27 грудня 2013 року (том 1, а.с 222),
та як наслідок надіслання та отримання
даної Постанови про відкриття
виконавчого провадження - не за адресою
боржника вказаною у виконавчому
документі, а за адресою філії, котра не
була стороною виконавчого провадження,
що в свою чергу стало підставою
порушення вимог статтей 25, 31 Закону
України «Про виконавче провадження»
(щодо направлення копії виконавчого
провадження боржнику та стягувану).

Що ж стосується посилань Позивача на
статтю 20 Закону України "Про виконавче
провадження", то колегія суду зауважує,
що відповідно до підпункту 3.5.4 Статуту
Позивача (том 1, а.с. 58-69), Позивач має
право створювати дочірні банки,
відокремлені структурні підрозділи
(філії, представництва) в Україні та
інших країнах.

Окрім того, колегія суду звертає увагу
на лист Державної податкової служби
№ 5402/6/15-1215 від 11 листопада
2012 року пунктом 7 котрого передбачено,
що: при передачі основних засобів від
юридичної особи (головного
підприємства) своєму відокремленому
підрозділу право власності на них не
передається, відокремлений підрозділ
тільки наділяється ними для
провадження господарської діяльності,
а тому така передача не є безоплатним
отриманням основних засобів.

Статтею 26 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачені умови у разі
яких державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження.
Так, пунктом 4 цієї статті, передбачено
відмову у відкритті виконавчого
провадження у разі пред'явлення
виконавчого документа до органу
державної виконавчої служби не за
місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення.

З огляду на визначене, колегія
суду зазначає, що філія не є юридичною
особою, про яку йдеться у статті 20
Закону України «Про виконавче
провадження» та не може самостійно
відповідати та бути визначена в
процесуальних документах та
документах виконавчого провадження, а
відтак державний виконавець в
порушення вимог Закону України «Про
виконавче провадження» прийняв до
виконання наказ господарського суду
від 27 грудня 2013 року та відкрив
виконавче провадження за № 41604975 саме
по місцю знаходження Київської філії
Позивача, а не самого боржника
(Позивача), визначеного наказом
господарського суду Волинської
області та судовими актами.

Окрім того, колегія суду зазначає,
що відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець, відкривши виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, вчиняє дії щодо знаходження
майна боржника, накладає арешт, тощо.
Тобто, в разі знаходження майна та
коштів боржника у Київській філії
Позивача (про що йдеться в апеляційній
скарзі Позивача та зазначається
безпосередньо самим Позивачем в
судовому засіданні), Орган виконання
(відповідно зазначення місця
знаходження боржника - в даному випадку
м. Луцьк) не позбавлений можливості
надати доручення на вчинення
відповідних виконавчих дій іншому
Органу виконання за місцем знаходження
такого майна чи коштів.

З огляду на зазначене, оскільки,
усі докази, наявні в матеріалах справи
в сукупності з нормами законодавства,
Статутом, свідчать про
відповідальність саме Відповідача
належним йому майном та коштами, а не
його філіями, котрі є відособленими
підрозділами Відповідача, не є
юридичними особами і не мають у
власності майна та коштів (тобто не
можуть відповідати за своїми
зобов'язаними). Відтак, колегія суддів
зазначає, що скарга Позивача є
підставною та обгрунтованою.

Відповідно, Рівненський апеляційний
господарський суд задовольняє скаргу
Київської філії Позивача, визнає
неправомірними дії державного
виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ м.
Києва Стельмах О.О., що полягали у
винесенні постанови про відкриття
виконавчого провадження від 28 січня 2014
року ВП 41604975 по примусовому виконанню
наказу Господарського суду Волинської
області № 903/638/13-1 від 27 грудня 2013 року
та визнає недійсною постанову про
відкриття виконавчого провадження №
41604975.

Водночас, суд критично оцінює
посилання апелянта на те, що філія не
мала права подавати дану скаргу, адже
Господарським процесуальним кодексом
України та Законом України "Про
виконавче провадження" не обмежено
коло осіб, котрі можуть оскаржити дії
чи бездіяльність органу виконання (без
залежності від того, чи оскаржує такі
дії юридична особа, чи особа без
статусу юридичної особи). При цьому
колегія суду констатує той факт, що сам
Відповідач був повідомленим про скаргу
та її розгляд; дану скаргу Відповідач
не відкликав.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на зазначені правові
положення та встановлені обставини
справи Рівненський апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що доводи, викладені
Позивачем в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами і не відповідають обставинам
справи та спростовуються усім
вищеописаним у даній судовій
постанові.

Враховуючи наведене, Рівненський
апеляційний господарський суд вважає,
що ухвала господарського суду
Рівненської області прийнята з
урахуванням усіх обставин справи та з
дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для її зміни чи скасування, відповідно
залишає її без змін, а апеляційну
скаргу Позивача - без задоволення.

Судові витрати за подачу
апеляційної скарги, відповідно до
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, суд
залишає за Позивачем.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105-106,
121-2 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Телерадіокомпанія"
НБМ" залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
Волинської області від 05 червня 2014 року
в справі № 903/638/13 залишити без
змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

5. Справу № 903/638/13 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Демидюк О.О.