ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

06 серпня 2014 року Справа № 910/19386/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Коробенка
Г.П.,суддів:Катеринчук Л.Й., Удовиченка
О.С., Черкащенка М.М., Чернова
Є.В.,розглянувши заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Український енергетичний реєстр"про
перегляд Верховним Судом
Українипостанови Вищого
господарського суду України від 22.04.2014у
справі№910/19386/13за позовомВідкритого
акціонерного товариства
"Тернопільобленерго"доТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Український енергетичний
реєстр"пророзірвання договору,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.11.2013, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 06.02.2014, позов
задоволено: розірвано угоду № 2 про
реєстраційне обслуговування від 07.03.1997,
укладену між Відкритим акціонерним
товариством "Тернопільобленерго" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Український
енергетичний реєстр" з 04.10.2013;
зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю "Український
енергетичний реєстр" передати
Центральному депозитарію - Публічному
акціонерному товариству "Національний
депозитарій України" документи системи
реєстру власників іменних цінних
паперів Відкритого акціонерного
товариства "Тернопільобленерго" в
електронному вигляді на змінному
машинному носії даних (магнітному,
оптичному чи флеш), реєстр власників
іменних цінних паперів Відкритого
акціонерного товариства
"Теронопільобленерго", складений
станом на 02.10.2013, в паперовій формі.

Постановою Вищого господарського суду
України від 22.04.2014 у даній справі
рішення судів попередніх інстанцій
залишено без змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Український
енергетичний реєстр" звернулося до
Вищого господарського суду України із
заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 22.04.2014
у справі №910/19386/13, у якій заявник
просить скасувати зазначену постанову,
прийняти нове рішення, яким справу
направити на новий розгляд до суду
касаційної інстанції, мотивуючи свої
вимоги неоднаковим застосуванням
Вищим господарським судом України
положень статей 6, 13 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, статей 55, 124, 129 Конституції
України, статті 530, частини третьої
статті 653 Цивільного кодексу України,
частини 5 статті 188 Господарського
кодексу України, статей 35, 58 Закону
України "Про акціонерні товариства",
пунктів 6, 7 розділу VІ Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про депозитарну систему України" та
статей 2, 7 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

В обґрунтування своїх вимог заявник
посилається на постанови Вищого
господарського суду України від 02.12.2009
у справі №4/65/09, від 16.11.2011 у справі
№51/106-30/381, від 09.04.2014 у справі №910/15530/13,
від 27.11.2013 у справі №5023/2953/12, від 22.04.2014 у
справі №47/104-09, від 05.03.2014 у справі
№18/5005/10581/2011, від 08.04.2014 у справі №915/1449/13,
від 02.04.2014 у справі №20/5-10-453, від 08.04.2014 у
справі №911/3587/13.

Підстави для висновку про пропуск
заявником строку, встановленого
статтею 11117 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), відсутні.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
дійшла висновку щодо наявності підстав
для допуску справи до провадження
Верховного Суду України, огляду на
таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Як вбачається зі змісту постанови від
22.04.2014 у справі №910/19386/13, про перегляд
якої просить заявник, Вищий
господарський суд України погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо розірвання угоди про реєстраційне
обслуговування з 04.10.2013, тобто з дати,
зазначеної в позовній заяви, з огляду
на істотне порушення відповідачем умов
угоди. При цьому, суд касаційної
інстанції, враховуючи положення
частини третьої статті 653 Цивільного
кодексу України та частини п'ятої
статті 188 Господарського кодексу
України, зазначив, що за загальним
правилом, датою розірвання договору за
рішенням суду є дата набрання таким
рішенням законної сили. Водночас, якщо
в рішенні суду вказана дата, з якої
договір розривається, датою розірвання
договору є дата, зазначена в рішенні.

Однак, у постановах від 02.12.2009 у справі
№4/65/09 та від 16.11.2011 у справі №51/106-30/381, на
які посилається заявник, суд
касаційної інстанції, за подібних
правовідносин та однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин, дійшов
протилежного правового висновку, а
саме про те, що вимоги позивачів про
розірвання спірних договорів з
конкретної дати суперечать приписам
частини третьої статті 653 Цивільного
кодексу України та частини п'ятої
статті 188 Господарського кодексу
України, якими встановлено, що коли
договір змінюється або розривається у
судовому порядку, зобов'язання
змінюються або припиняються з моменту
набрання рішенням суду про зміну або
розірвання договору законної сили.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що зі змісту доданих
до заяви судових рішень Вищого
господарського суду України
вбачаються ознаки неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалені різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.
Наведене є підставою для допуску даної
справи до провадження Верховного Суду
України.

Постанова Вищого господарського суду
України від 09.04.2014 у справі №910/15530/13 не
може бути доказом неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права з огляду на різні
предмети спорів та підстави позову у
порівнянні зі справою, про перегляд
якої подано заяву, що виключає
подібність правовідносин у розумінні
статті 11116 ГПК України. Так, у справі
№910/15530/13 подано позов про стягнення
заборгованості з орендної плати, пені,
та 3% річних; водночас у справі №910/19386/13
предметом спору є розірвання угоди про
реєстраційне обслуговування.

Також, у постановах Вищого
господарського суду України від 27.11.2013
у справі №5023/2953/12, від 22.04.2014 у справі
№47/104-09, від 05.03.2014 у справі №18/5005/10581/2011,
від 08.04.2014 у справі №911/3587/13
вирішувались процесуальні питання
щодо наявності підстав для прийняття
апеляційних скарг до провадження
апеляційного господарського суду, а у
постановах від 08.04.2014 у справі №915/1449/13,
від 02.04.2014 у справі №20/5-10-453 фактично
вирішувались питання щодо наявності
підстав для припинення апеляційного
провадження за поданими апеляційними
скаргами, при цьому спори по суті
заявлених позовних вимог із
застосуванням норм матеріального
права не розглядалися, а відтак
зазначені постанови не можуть бути
доказами неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
розумінні статті 11116 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

У Х В А Л И В:

Допустити справу №910/19386/13 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий
суддяГ.КоробенкоСуддіЛ.Катеринчук
О.Удовиченко М.Черкащенко Є.Чернов