ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2014 р.
Справа № 911/2833/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері в Київській області Бургела О.В.,

03170, м. Київ, вул. Янтарна, 5-А

в інтересах держави в особі:

Публічної акціонерної компанії
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України",

03150, м. Київ, вул. Горького, 51

Дочірнього підприємства "Київське
обласне дорожнє управління" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України",

03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення,
буд. 11-А

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сучасні технології
доріг",

08132, Київська обл., м. Вишневе,
Києво-Святошинський р-н, вул. Київська,
29-А

про стягнення 69 339,86 грн.

за участю представників:

прокурора - Крам О.С. (наказ про
призначення від 10.06.2014 № 700к);

позивача 1 - не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений
належним чином;

позивача 2 - Гетьман Т.В. (довіреність
від 31.12.2013 № 519 "д");

відповідача - Фаєр Н.І. (довіреність від
29.07.2014 № 23).

Обставини справи:

Прокурор з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері в
Київській області звернувся до
господарського суду Київської області
з позовною заявою в інтересах держави в
особі Публічної акціонерної компанії
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" (далі -
позивач 1) та Дочірнього підприємства
"Київське обласне дорожнє управління"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" (далі -
позивач 2) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сучасні технології
доріг" (далі - відповідач) про стягнення
69 339,86 грн., з яких: 52 405,50 грн. основного
боргу, 7 366,85 грн. пені, 3 915,30 грн. 3 %
річних, 5 652,21 грн. інфляційних втрат.

Позов подано прокурором на підставі
статті 121 Конституції України,
статей 20, 36-1 Закону України "Про
прокуратуру", статті 2 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку з тим, що несвоєчасне
проведення розрахунків відповідачем
за надані послуги та виконані роботи
має велике значення для стабільної
роботи підприємства, яке на даний час
перебуває в процесі санації, відіграє
важливу роль, як в інтересах учасників
дорожнього руху, так і в інтересах
держави.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
договірних зобов'язань зі здійснення
розрахунку за послуги, що отримані
відповідно до договору про надання
автопослуг від 08.08.2011 № 08/08.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.07.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
05.08.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 15459/14 від
31.07.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи документи на
виконання вимог ухвали суду від 10.07.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 15830/14 від
05.08.2014) позивачем подано до матеріалів
справи документи на виконання вимог
ухвали суду від 10.07.2014.

У судове засідання 05.08.2014 прокурор та
представник позивача 1 не з'явилися,
розгляд справи відкладено на 14.08.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16372/14 від
12.08.2014) позивачем подано до матеріалів
справи додаткові докази.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 16504/14
від 14.08.2014) надійшла заява
відповідача про визнання позову в
повному обсязі.

У судовому засіданні 14.08.2014
представнику відповідача судом
роз'яснено наслідки визнання позову,
відповідно до частини 5 статті 78
Господарського процесуального кодексу
України.

Оскільки заяву про визнання
відповідачем позову підписано
уповноваженою особою - Габулас
Робертас (директор відповідно до
відомостей зі Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців №
18985605 від 11.07.2014) та, з огляду на
матеріали справи, зважаючи на частину 6
статті 22, частину 5 статті 78
Господарського процесуального кодексу
України, визнання відповідачем позову
не суперечить законодавству та не
порушує прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб, визнання позову
відповідачем частково прийнято
господарським судом.

У судовому засіданні 14.08.2014 представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги, представник відповідача визнав
позов у повному обсязі.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 14.08.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні прокурора,
представників позивача 2 та
відповідача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Дочірнім підприємством "Київське
обласне дорожнє управління" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (далі - виконавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Сучасні технології
доріг" (далі - замовник) укладено
договір про надання автопослуг від
08.08.2011 № 08/08 (далі - Договір), відповідно
до умов якого, виконавець
зобов'язується надавати замовнику
послуги по перевезенню бітумної
емульсії, згідно заявок замовника (далі
- послуги), а замовник - своєчасно
приймати надані послуги та сплачувати
грошові кошти виконавцю на умовах
Договору (пункт 1.1. Договору).

Згідно з пунктом 3.2. Договору,
розрахунок за отримані послуги
замовник здійснює шляхом
перерахування вартості послуг на
розрахунковий рахунок виконавця,
згідно підписаних сторонами актів
виконаних робіт та (або)
товарно-транспортних накладних та
виставлених на підставі цього
рахунків-фактур протягом 3-х
банківських днів з дня виставлення
кожного рахунка-фактури на оплату.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими на те
представниками сторін та діє до 31
грудня 2011 року, а в частині
взаєморозрахунків - до їх повного
здійснення (пункт 7.1. Договору).

На виконання умов Договору, позивачем
надано, а відповідачем прийнято
послуги на суму 52 405,50 грн., що
підтверджується актом здачі-прийняття
робіт від 30.12.2011 №РН-000726, що підписаний
у двосторонньому порядку
уповноваженими представниками сторін.

Підписи уповноважених представників
сторін на акті здачі-прийняття робіт
скріплені відбитками печаток обох
сторін, що оцінюється судом як
підтвердження юридичною особою -
відповідачем, факту вчинення
господарської операції з прийняття
послуг. До матеріалів справи долучено
копію акту здачі-прийняття робіт

Позивачем виставлено відповідачу, на
виконання умов Договору,
рахунок-фактуру від 30.12.2011 № 726 на суму
52 405,50 грн.

Відповідачем підтверджено факт
отримання послуг за Договором, а також
визнано позов у повному обсязі.

Згідно з частиною 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд не приймає
визнання позову відповідачем, якщо ця
дія суперечить законодавству або
порушує чиї-небудь права і охоронювані
законом інтереси.

Відповідно до частини 5 статті 78
Господарського процесуального кодексу
України у разі визнання відповідачем
позову господарський суд приймає
рішення про задоволення позову за
умови, що дії відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Визнання позову є процесуальним правом
відповідача, з яким кореспондується
повноваження суду задовольнити
визнаний позов, якщо суд не встановить,
що визнання позову суперечить
законодавству або порушує чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси.

При прийнятті рішення, зважаючи на
повне визнання позову відповідачем,
судом взято до уваги правові позиції,
що викладено у пункті 24. постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.2009 № 2 "Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції" та в абзаці 9
підпункту 3.12. пункту 3. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», за
якими, у разі визнання відповідачем
позову, якщо таке визнання не
суперечить законодавству та не порушує
чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси, суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту Договору, що
укладений між сторонами, він за
правовою природою є договором про
надання послуг, за якими одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання (частини 1, 2 статті 901
Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується
факт надання послуг, докази сплати
заборгованості відсутні.

Зважаючи на вказане, господарський суд
дійшов висновку, що визнання позову
відповідачем, у частині позовних вимог
про стягнення основної заборгованості,
не суперечить законодавству та не
порушує прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб, письмову заяву
про визнання позову підписано
уповноваженою особою відповідача, а,
відтак, позовна вимога про стягнення
основного боргу підлягає задоволенню
повністю у розмірі 52 405,50 грн.

Крім того, позивач, на підставі
Договору, заявляє до стягнення з
відповідача пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України за кожен день прострочення
платежу, яка за розрахунком позивача
складає 7 366,85 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання,
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського
кодексу України встановлено, що у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до пункту 5.4. Договору, при
порушенні замовником термінів оплати,
визначених пунктом 3.2. Договору,
замовник сплачує пеню у розмірі
облікової ставки НБУ станом на день
прострочки від суми простроченого
платежу.

Відповідно до розрахунку суми пені,
який додано до позовної заяви, вимога
про стягнення пені заявлена позивачем
за період з 04.06.2013 до 30.06.3013. Судом
встановлено, що позивач неправильно
визначив період нарахування пені, з
наступних підстав.

Згідно з пунктом 3.2. Договору,
розрахунок за отримані послуги
здійснює шляхом перерахування
вартості послуг на розрахунковий
рахунок виконавця, згідно підписаних
сторонами актів виконаних робіт та
(або) товарно-транспортних накладних та
виставлених на підставі цього
рахунків-фактур протягом 3-х
банківських днів з дня виставлення
кожного рахунка-фактури на оплату.

До матеріалів справи доданий
рахунок-фактура на оплату, який
виставлений позивачем 30.12.2011.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте, законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

За результатами аналізу Договору,
судом встановлено, що сторонами не
погоджено інші умови нарахування пені,
ніж ті, що передбачено законом,
відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України.
Відтак, у позивача відстутні правові
підстави для зміни періоду нарахування
пені.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
04.12.2012 у справі № 17/034-11.

Відповідно до частини 1 статті 111-28
Господарського процесуального кодексу
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Відтак, з урахуванням пункту 3.2.
Договору, судом встановлено правильний
період нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання - з
06.01.2011 до 06.07.2011. Вказаний період не
відповідає тому періоду, стягнення
пені за який заявлено позивачем.

З урахуванням вищезазначеного та
відсутністю підстав у суду для виходу
за межі позовних вимог, позовна вимога
про стягнення пені у розмірі 7 366,85 грн.
задоволенню не підлягає.

Крім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем виконання грошового
зобов'язання, позивач на підставі
статті 625 Цивільного кодексу України
заявляє до стягнення 3% річних в розмірі
3 915,30 грн. та інфляційних втрат в
розмірі 5 652,21 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За результатами перевірки розрахунків,
судом встановлено, що позовна вимога
про стягнення з відповідача 3% річних
підлягає частковому задоволенню у
розмірі 3 911,03 грн. Наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат є
арифметично вірним і відповідає
обставинам справи, а тому, позовна
вимога про стягнення 5 652,21 грн.
інфляційних втрат підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи на вказане, на підставі
частини 6 статті 22, частини 5 статті 78
Господарського процесуального кодексу
України, визнання позову відповідачем
у частині позовних вимог про стягнення
3 911,03 грн. 3 % річних та 5 652,21 грн.
інфляційних втрат приймаються судом, а
в частині позовної вимоги про
стягнення пені у розмірі 7 366,85 грн. та 3 %
річних у розмірі 4,27 грн. не приймається
судом як таке, що суперечить чинному
законодавству України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, зважаючи на те, що спір
виник внаслідок неправильних дій
відповідача, покладається судом на
відповідача та підлягає стягненню з
нього в доход бюджету у розмірі 1 827,00
грн.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 78, 82 -
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сучасні технології
доріг" (08132, Київська обл.,
Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул.
Київська, 29-А, ідентифікаційний ) на користь Дочірнього
підприємства "Київське обласне дорожнє
управління" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
(03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення,
буд. 11-А, ідентифікаційний ) 52 405 (п'ятдесят дві тисячі
чотириста п'ять) грн. 50 коп. основної
заборгованості, 3 911 (три тисячі
дев'ятсот одинадцять) грн. 03 коп. 3 %
річних та 5 652 (п'ять тисяч шістсот
п'ятдесят дві) грн. 21 коп. інфляційних
втрат.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сучасні технології
доріг" (08132, Київська обл.,
Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул.
Київська, 29-А, ідентифікаційний ) на користь Державного
бюджету України 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

5. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 19.08.2014.

Суддя
С.О. Саванчук