м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Інноваційна группа
ЛТД"до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грей"простягнення 144
772,04 грн. За зустрічним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грей"доТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Інноваційна группа ЛТД"провизнання
недійсним договору поставки №251/2907-2013-П
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача (відповідач за зустрічним
позовом): Карпінська І.Я. - представник
від відповідача (позивач за зустрічним
позовом):Толмачов С.В. - представник за
У судовому засіданні 18.08.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інноваційна група
ЛТД" звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Грей" про
стягнення 83 234,80 грн. на підставі
Договору поставки №251/2907-2013-П від 29.07.2013.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 19.06.2014 порушено провадження у
справі №910/11868/14, розгляд справи
призначений на 16.07.2014.

Ухвалою від 16.07.2014, в порядку ст. 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
04.08.2014.

Ухвалою від 21.07.2014, зустрічну позовну
заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грей" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інноваційна група ЛТД" про визнання
недійсним договору поставки №251/2907-2013-П
від 29.07.2013, прийнято до провадження для
спільного розгляду із первісним
позовом, розгляд призначений на 04.08.2014.

В судовому засіданні 04.08.2014, в порядку
ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на
18.08.2014.

В судовому засіданні 18.08.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

29.07.2013 між позивачем та відповідачем
укладено договір поставки №251/2907-2013-П
(далі - Договір), за умовами якого,
продавець зобов'язаний в порядку та на
умовах визначених даним договором
виконати поставку і передати у
власність покупця, а покупець -
отримати та оплатити обладнання згідно
специфікації, яка є невідємною
частиною Договору.

Вартість товару згідно даного договору
становить 1 497 720,37 грн., в тому числі ПДВ -
249 620,06 грн. (п. 2.1 Договору).

Оплата за товар здійснюється покупцем
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок продавця, в
національній валюті України, у розмірі
100% від суми даного договору до 09.08.2013
включно, згідно п. 2.2 Договору).

В обґрунтування заявлених позовних
вимог ТОВ "Інноваційна група ЛТД"
зазначає, що відповідач не виконав
умови договору щодо 100% оплати товару,
що в свою чергу, позбавляє позивача
обов'язку для поставки товару за
Договором.

Таким чином, керуючись п. 5.2 Договору
позивач заявив до стягнення пеню у
розмірі 144 772,04 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги ТОВ
"Інноваційна група ЛТД" не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Зі змісту п. 2.2., Договору вбачається, що
відповідач зобов'язаний здійснити 100%
передоплату коштів, а лише після
перерахування цих коштів, продавець
повинен поставити оплачений товар.

Отже, дослідивши умови Договору
№251/2907-2013-П від 29.07.2013 та підстави
звернення позивача з первісним
позовом, суд дійшов висновку, що
підстави для стягнення неустойки у
зв'язку з не перерахуванням в повному
обсязі попередньої 100 % оплати товару
відсутні, враховуючи, що поставка
товару, відповідно до п. 3.1, проводиться
до 10 календарних днів з моменту
отримання грошових коштів на поточний
рахунок продавця, згідно п. 2.2 Договору,
тобто 100% оплати товару.

Судом встановлено, що згідно
платіжного доручення №3448 від 02.08.2013
відповідач на підставі виставленого
рахунку №58 від 29.07.2013 здійснив часткове
перерахування попередньої оплати у
розмірі 50 000,00 грн.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України
зазначено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 665 ЦК України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець)передає або зобов'язується
передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку
щодо попередньої оплати товару
застосовуються положення статті 538
цього Кодексу.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
свого обов'язку, позивач звернувся до
нього з листом про перерахування
залишку коштів у розмірі 1 457 720, 37 грн.,
який отриманий 24.12.2013, однак залишений
без задоволення.

Відповідно зі змістом ч. 3 ст. 538 ЦК
України у разі невиконання однією із
сторін у зобов'язанні свого обов'язку
або за наявності очевидних підстав
вважати, що вона не виконає свого
обов'язку у встановлений строк (термін)
або виконає його не в повному обсязі,
друга сторона має право зупинити
виконання свого обов'язку, відмовитися
від його виконання частково або в
повному обсязі.

Таким чином, наслідком невиконання
покупцем в даному випадку своїх
зобов'язань по попередній оплату
товару можуть бути лише дії
постачальника, які стосуються
збереження частково своїх договірних
зобов'язань (в межах часткової оплати)
або відмови від виконання зобов'язань з
поверненням отриманих коштів.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

При попередній оплаті за договором
поставки чинне законодавство не надає
право постачальнику вимагати від іншої
сторони сплати неустойки за не
перерахування в повному обсязі
попередньої оплати, оскільки в цьому
випадку порушувався б принцип вільного
волевиявлення сторін при укладенні
угоди (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Отже, з урахуванням вищенаведеного,
позовні вимоги ТОВ "Інноваційна група
ЛТД" судом визнані необґрунтованими,
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог про
визнання недійсним договору поставки
№ 251/2907-2013-П від 29.07.2013, слід зазначити
наступне.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані
тим, що ТОВ "Грей" оспорюваний договір з
ТОВ "Інноваційна група ЛТД" не був
укладався, оскільки директор ТОВ "Грей"
ОСОБА_3 його не підписував та не
скріплював печаткою.

Таким чином, ТОВ "Грей" вважає, що в
порядку ст.ст. 203,215, ч. 2 ст. 207 ЦК України,
договір повинен бути визнаний
недійсним.

У відзиві на зустрічні позовні вимоги,
ТОВ "Інноваційна група ЛТД" заперечило
проти зустрічних позовних вимог з тих
підстав, що при укладенні спірного
договору, ТОВ "Грей" надало ТОВ
"Інноваційна група ЛТД" свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість, наказ про призначення
директором ОСОБА_3 ТОВ "Грей", свідоцтво
про державну реєстрацію юридичної
особи. Крім того, відповідач зазначив,
що ТОВ "Грей" частково перерахувало
кошти на виконання спірного договору.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги ТОВ
"Грей" не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 202, ч. 2 ст. 203, 205, 207, 237 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків; правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами); правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується
особами, уповноваженими на це її
установчими документами, довіреністю,
законом або іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою; представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє;
представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203
цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору
недійсним, необхідним є встановлення
наявності тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону, додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони тощо.

Договір поставки №251/2907-2013-П від 29.07.2013
підписаний з боку ТОВ "Грей" директором
ОСОБА_3.

В матеріалах справи наявний наказ №1
від 24.02.1994 про призначення ОСОБА_3
директором ТОВ "Грей", що й
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Спірний договір містить підпис
директора, який скріплений печаткою
підприємства.

Твердження позивача за зустрічним
позовом, що підпис міститься на
спірному договорі не є підписом
директора ОСОБА_3, а відтиск печатки на
договорів поставки не вчинений
печаткою ТОВ "Грей", судом відхиляються,
оскільки такі є виключно твердженнями
товариства при відсутності жодних
належних доказів зазначеного.

В разі якщо позивач посилається на факт
не підписання спірного договору, саме
на позивача покладається обов'язок
довести належними засобами
доказування зазначені обставини перед
судом, і відповідно при заявлені лише
таких тверджень позивача суд не є
зобов'язаним вчиняти відповідні дії
задля обгрунтування вимог позивача.

При укладенні оспорюваного договору
позивачем за зустрічним позовом були
надані всі необхідні документи в тому
числі установчі для укладення Договору
поставки №251/2907-2013-П від 29.07.2013, які були
досліджені відповідачем та
підтверджено представником в судовому
засіданні.

Частина 3 ст. 92 Цивільного кодексу
України передбачає, що орган або особа,
яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень.

Керівник підприємства без доручення
діє від імені підприємства,
представляє його інтереси в органах
державної влади і органах місцевого
самоврядування, інших організаціях, у
відносинах з юридичними особами та
громадянами, формує адміністрацію
підприємства і вирішує питання
діяльності підприємства в межах та
порядку, визначених установчими
документами, відповідно до ч. 5 ст. 65
Господарського кодексу України.

Наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, з перевищенням
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним (стаття 241
ЦК України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину (п. 3.4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№ 11 від 29.05.2013").

Матеріали справи свідчать про визнання
спірного договору шляхом проведення
частково оплати у розмірі 50 000,00 грн.
згідно платіжного доручення № 3448 від
02.08.2013 (належним чином засвідчена копія
в матеріалах справи) з призначенням
платежу: "оплата сч.58 от 29.07.2013…".

Заперечення ТОВ "Грей", що сплачені
кошти мають позадоговірний характер,
оскільки договір поставки не
укладався, судом не приймають як
належні та обґрунтовані, з огляду на
наступне.

Як було вже зазначено вище, кошти у
розмірі 50 000,00 грн. сплачені на підставі
рахунку №28 від 29.07.2013 (згідно
призначення платежу). Як свідчать
матеріали справи, ТОВ "Інноваційна
група ЛТД" на виконання умов Договору
поставки №251/2907-2013-П від 29.07.2013
виставило рахунок на оплату 58 від
29.07.2013, який містить посилання на
вказаний договір.

Крім того, враховуючи всі вищенаведені
обставини, слід зазначити, що
клопотання, викладені у прохальній
частині зустрічної позовної заяви,
судом визнані необґрунтованими та не
задоволені, враховуючи також, що судова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно
суперечливими, їх оцінку в разі
необхідності може бути здійснено
господарським судом з призначенням
відповідної судової експертизи (п. 2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України №4 від
23.03.2012 "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи").

Заявлені зустрічні позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки,
в порядку ст. 33 ГПК України ТОВ "Грей" не
доведено належними та допустимими
доказами обставини викладені у
зустрічній позовній заяві.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору покладаються
на позивачів.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні первісних позовних
вимог відмовити.

2.В задоволенні зустрічних позовних
вимог відмовити.

3.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 20.08.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова