КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р. Справа№ 910/6147/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників:

від позивача: Олексійчук В.О. -
представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хліб столиці"

на рішення господарського суду міста
Києва від 02.06.2014,

у справі № 910/6147/14 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український папір"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хліб столиці"

про стягнення 151 534,71 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 по справі № 910/6147/14
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український папір"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хліб столиці" про
стягнення 151 534,71 грн. задоволено, а саме,
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хліб столиці" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український папір" 149
584,57 грн. основного боргу, 1 539,74 грн. пені,
55,08 грн. інфляційних нарахувань, 355,32
грн. три відсотки річних та 3 030,69 грн.
судового збору.

Рішення місцевого господарського суду
обґрунтоване тим, що відповідач свої
зобов'язання з оплати поставленого
позивачем товару виконав частково, у
зв'язку з чим його заборгованість перед
позивачем за договором поставки № 135
від 02.01.2013 становить 149 584,57 грн.

Крім того, в зв'язку з простроченням
відповідачем строків сплати за
поставлений товар судом першої
інстанції стягнуто з відповідача на
користь позивача: 1 539,74 грн. пені, 55,08
грн. інфляційних нарахувань, 355,32 грн.
три відсотки річних

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить його змінити в
резолютивній частині та встановити
розстрочку виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що місцевим господарським судом
під час розгляду справи № 910/6147/14 не
було враховано клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи та
прийнято оскаржуване рішення в першому
судовому засіданні. Крім того, не
зважаючи на можливість, передбачену
Господарським процесуальним кодексом
України, судом не було ні відстрочено,
ні розстрочено виконання рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хліб столиці" по
справі № 910/6147/14 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Хліб столиці"
поновлено строк на апеляційне
оскарження рішення господарського
суду міста Києва від 02.06.2014 по справі №
910/6147/14, апеляційну скаргу прийнято до
провадження та порушено апеляційне
провадження. Розгляд справи призначено
на 30.07.2014 об 11 год. 00 хв.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 справу №
910/6147/14 передано на розгляд колегії
суддів у складі: головуючий суддя
Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Шаптала
Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 справу №
910/6147/14 прийнято до провадження колегії
суддів Київського апеляційного
господарського суду у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю. Розгляд справи
№ 910/6147/14 вирішено здійснювати в раніше
призначеному судовому засіданні -
30.07.2014 об 11 год. 00 хв.

В судовому засіданні 30.07.2014 представник
позивача проти апеляційної скарги
заперечував, просив оскаржуване
відповідачем рішення залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення, на підставі доводів,
викладених у поданому 30.07.2014 до
Київського апеляційного
господарського суду відзиву на
апеляційну скаргу.

Відповідач в судове засідання 30.07.2014
своїх представників не направив, однак,
29.07.2014 до Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшло клопотання про розгляд справи
без участі представника відповідача.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу у відсутності представників
відповідача, за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи 02.01.2013 між позивачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Український папір",
як постачальником, та відповідачем
-Товариством з обмеженою
відповідальністю "Хліб столиці", як
покупцем, укладено договір поставки №
135, відповідно до пункту 1.1 якого
позивач зобов'язується передати у
власність відповідача, а відповідач
прийняти та оплатити паперову, миючу,
дезінфікуючу продукцію та інше, надалі
- товар, згідно із заявками та/чи
специфікаціями, що є невід'ємними
частинами цього договору і які
оформлюються на підстав заявок
відповдіача.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що
асортимент та кількість товару
зазначається у накладних.

Відповідно до п. 2.3 договору товар
передається позивачем і приймається
відповідачем відповідно до видаткових
накладних, перехід права власності на
товар здійснюється в момент одержання
відповідачем товару.

Відповідно до пункту 4.3 договору суму
договору становить сума накладних
та/чи специфікацій, що є додатками до
цього договору.

Відповідно до пункту 4.5 договору,
оплата здійснюється відповідачем
протягом 30 (тридцяти) банківських з
моменту поставки товару на підставі
рахунку-фактури, виставленого
позивачем.

Відповідно до пункту 7.2 договору, якщо
жодна зі сторін письмово не заявить
іншій стороні про припинення дії
договору не менш як за 30 (тридцять)
календарних днів до запланованої дати
припинення його дії, договір
вважається переукладеним на кожний
наступний календарний рік на тих самих
умовах.

Умовами п. 8.1 договору, цей договір
набуває чинності в день підписання
його обома сторонами і діє до 31.12.2013.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи позивачем на виконання умов
договору поставки № 135 від 02.01.2013 р. було
передано відповідачу товар
передбачений умовами договору на суму
900 068,96 грн. В свою чергу, відповідач свої
зобов'язання з оплати поставленого
товару виконав частково, у зв'язку з чим
його заборгованість перед позивачем за
договором поставки № 135 від 02.01.2013 р.
становить 149 584,57 грн.

У відповідності до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк
(термін) його виконання. Дотримання
строку виконання є одним із критеріїв
належного виконання зобов'язання,
оскільки прострочення є одним із
проявів порушення зобов'язання. Строк
(термін) виконання зобов'язання за
загальним правилом, узгоджується
сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 7.2 договору, якщо
жодна зі сторін письмово не заявить
іншій стороні про припинення дії
договору не менш як за 30 (тридцять)
календарних днів до запланованої дати
припинення його дії, договір
вважається переукладеним на кожний
наступний календарний рік на тих самих
умовах.

З огляду на викладене, колегією суддів
київського апеляційного
господарського суду встановлено, що
позивачем на виконання умов,
укладеного між позивачем та
відповідачем, договору поставки № 135
від 02.01.2013 було передано відповідачу
товар передбачений умовами договору на
суму 900 068,96 грн. Однак, відповідач свої
зобов'язання з оплати поставленого
товару виконав частково, у зв'язку з чим
його заборгованість перед позивачем за
договором поставки № 135 від 02.01.2013
становить 149 584,57 грн., що
підтверджується, підписаними
представниками сторін та скріпленими
печатками юридичних осіб, видатковими
накладними за період з 17.12.2013 по 07.02.2014.

За вказаних обставин та, враховуючи, що
відповідач в установленому порядку
доводи позивача, щодо наявності
заборгованості в розмірі 149 584,57 грн. не
спростував, розміру позовних вимог не
оспорив, належних доказів оплати ним
поставленого позивачем товару не
надав, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що відповідачем
порушено умови договору та вимоги
ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, а тому, позовні вимоги про
стягнення суми заборгованості є
доведеними належними та допустимими
доказами, обґрунтованими, а тому
підлягають задоволенню повністю в сумі
149 584,57 грн.

Крім того, у зв'язку з порушенням
відповідачем зобов'язань за договором
поставки № 135 від 02.01.2013 та
простроченням строків сплати за
поставлений товар, місцевим
господарським судом з відповідача на
користь позивача стягнуто 1 539,74 грн.
пені, 55,08 грн. інфляційних нарахувань,
355,32 грн. три відсотки річних.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно п.1. статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
Господарському кодексі України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.3 договору встановлено, що у
разі порушення строків оплати за
поставлений товар, покупець оплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла не
період прострочення виконання
зобов'язання, від суми заборгованості
за кожен день прострочення.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господасркього суду дійшла висновку,
що відповідачем прострочено виконання
свого обов'язку по своєчасній оплаті
отриманого товару за договором № 135 від
02.01.2013, оскільки, всупереч п. 7.1
наведеного договору у визначений строк
- 30 банківських днів з моменту поставки
по кожній накладній окремо не було
здійснено оплату за отриманий товар, що
є підставами для застосування до
відповідача господарських санкцій,
обумовлених договором, та
відповідальності за несвоєчасне
виконання зобов'язання.

Здійснивши перерахунок пені з
урахуванням умов договору,
прострочення по сплаті грошового
зобов'язання та застосовуючи порядок
розрахунків погоджений сторонами,
Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що позовна вимога
в частині стягнення пені підлягає
задоволенню повністю у розмірі 1 539,74
грн.

Також, здійснивши перерахунок трьох
відсотків річних та інфляційних втрат
з урахуванням умов договору,
прострочення відповідачем сплати
грошового зобов'язання та порядку
розрахунків погодженого сторонами,
Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що позовні вимоги
в частині стягнення трьох відсотків
річних та інфляційних нарахувань
підлягають задоволенню повністю у
розмірі 355,32 грн. та 55,08 грн. відповідно.

Наявність у відповідача
заборгованості за договором № 135 від
02.01.2013 та її розмір, останнім не
оспорюється.

Твердження відповідача в апеляційній
скарзі про те, що місцевим
господарським судом під час розгляду
справи № 910/6147/14 не було враховано
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи та
прийнято оскаржуване рішення в першому
судовому засіданні, колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду відхиляються з
огляду на викладене нижче.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.04.2014 порушено провадження у
справі №910/6147/14, розгляд справи
призначено на 12.05.2014.

Представник відповідача у судове
засідання 12.05.2014 не з'явився, однак,
через канцелярію суду подав клопотання
про відкласти розгляд справи на іншу
дату. В зв'язку з чим, розгляд справи №
910/6147/14 судом першої інстанції було
відкладено на 02.06.2014.

В судовому засіданні 02.06.2014, при
прийнятті оскаржуваного рішення
представник відповідача був присутній,
будь-яких клопотань з приводу
відкладення розгляду справи не
заявляв.

Також колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду
відхиляються доводи, викладені
відповідачем в апеляційній скарзі про
те, що судом першої інстанції
безпідставно не було відстрочено або
розстрочено виконання рішення.

Пунктом 6 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України суду
при прийнятті рішення надано право
відстрочити або розстрочити його
виконання. При цьому слід враховувати,
що відстрочення або розстрочення
рішення суду є правом суду, а не його
обов'язком, суд оцінює докази за
правилами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України та за
наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення чи унеможливлюють
його, господарський суд має право
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Підставою для відстрочки та розстрочки
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, господарський суд повинен
враховувати матеріальні інтереси
сторін, їх фінансовий стан, ступінь
вини відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, наявну загрозу
банкрутства, відсутність коштів на
банківських рахунках і майна, на яке
можливо було б звернути стягнення, щодо
як фізичних, так і юридичних осіб -
стихійне лихо, інші надзвичайні події
тощо.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що під час розгляду справи судом першої
інстанції відповідачем докази на
підтвердження наявності будь-яких
обставин, що ускладнюють виконання
рішення суду або роблять його
неможливим та є підставою для
відстрочки або розстрочки його
виконання - не надавались, клопотання
про відстрочку чи розстрочку виконання
рішення відповідачем, під час розгляду
справи в суді першої інстанції - не
заявлялись, з урахуванням положень ч.1
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, якою передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про відсутність у суду
першої інстанції, при прийнятті
оскаржуваного рішення, підстав для
відстрочки або розстрочки виконання
рішення.

За вказаних обставин та враховуючи те,
що суд апеляційної інстанції не
наділений повноваженнями на
розстрочку виконання рішення
місцевого господарського суду, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга відповідача, в
якій останній просить зімни
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду в резолютивній
частині та встановити розстрочку
виконання рішення.

Серед іншого, колегія суддів звертає
увагу відповідача, що він, у
встановленому статтею 121
Господарського процесуального кодексу
порядку не позбавлений права
звернутись до місцевого
господарського суду, який прийняв
оскаржуване рішення з заявою про
відстрочку або розстрочку виконання
цього рішення.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта, викладені
в апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
рішенні, господарський суд першої
інстанції під час вирішення спору
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК
України Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Хліб
столиці" на рішення господарського
суду міста Києва від 02.06.2014, у справі №
910/6147/14 - залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста
Києва від 02.06.2014, у справі № 910/6147/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6147/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала