м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Альфа
про стягнення 30 438, 52 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Ретерук Н.О.
від відповідача: Горбач І.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Універсальна»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа Страхування» про
стягнення матеріальних збитків в
порядку регресу у розмірі 30 438, 52 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані виплатою
позивачем страхового відшкодування за
договором добровільного страхування, у
зв'язку з чим у нього виникло право
регресної вимоги до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Альфа Страхування»
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 14.07.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
У процесі провадження у справі
відповідач подав відзив по позовну
заяву, у якому проти позову заперечив,
мотивуючи свої заперечення тим, що на
момент настання дорожньо-транспортної
пригоди застрахованим транспортним
засобом керувала особа, яка відповідно
до умов договору добровільного
страхування не має право на страхове
Розгляд справи переносився відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
У даному судовому засіданні
повноважні представники сторін
підтримали свої позиції.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 06.08.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва,
-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2013 між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Універсальна» та ОСОБА_3 укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту № 3014/256/000527, за
умовами якого застраховано майнові
інтереси, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
транспортним засобом - автомобілем
«Мерседес», державний номер НОМЕР_1, 2007
року випуску.

Відповідно до п. 1.8. договору для цілей
даного договору керувати транспортним
засобом - автомобілем «Мерседес»,
державний номер НОМЕР_1 на законних
підставах має право будь-яка особа, вік
якої від 23 до 65 років включно зі стажем
понад 2 роки.

Згідно з п. 14.7. договору якщо п. 1.8.
договору передбачено перелік осіб або
зазначені вимоги щодо стажу та віку
осіб, які мають право керувати
транспортним засобом то дія договору
розповсюджується лише на випадки, які
стались під час перебування за кермом
транспортного засобу особи, зазначеної
в п. 1.8. договору або відповідає вимогам
щодо стажу та віку осіб, які мають право
керувати транспортним засобом.

Термін дії договору встановлено з
19.03.2013 р. до 18.03.2014 р.

22.03.2013 р. у місті Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Мерседес», державний номер
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, та
автомобіля «Субару», державний номер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, в
результаті якої було пошкоджено
застрахований Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Універсальна» автомобіль «Мерседес»,
державний номер НОМЕР_1.

У відповідності до постанови
Подільського районного суду міста
Києва від 18.04.2013 р. ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді стягнення штрафу.

Цивільно-правова відповідальність
водія за шкоду, заподіяну життю,
здоров'ю, майну третіх осіб під час
експлуатації наземного транспортного
засобу - автомобіля «Субару», державний
номер НОМЕР_2 застрахована Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Альфа Страхування» за
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/7748018.

Полісом № АВ/7748018 ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
завдану майну встановлено у розмірі 50
000, 00 грн. та нульову франшизу.

У відповідності до звіту про незалежну
оцінку № 2195 від 02.04.2013 р. вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля «Мерседес»,
державний номер НОМЕР_1 становить 34 882,
23 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на підставі платіжного
доручення № 33509 від 22.04.2013 р.
перерахував на користь Спільного
підприємства у формі товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільний дім Україна-Мерседес
Бенц» страхове відшкодування за рент
автомобіля «Мерседес», державний номер
НОМЕР_1 у розмірі 30 438, 52 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Універсальна»
зазначає, що у зв'язку з тим, що ним було
здійснено виплату страхового
відшкодування власнику пошкодженого
автомобіля «Мерседес», державний номер
НОМЕР_1, позивач відповідно до ст.ст. 993,
1191 Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про страхування»,
набув право зворотної вимоги до осіб,
відповідальних за завдану шкоду. Тож,
враховуючи, що цивільно-правова
відповідальність за шкоду перед
третіми особами, завдану внаслідок
експлуатації транспортного засобу
Субару», державний номер НОМЕР_2
застрахована Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «Альфа
Страхування», позивач просить стягнути
з останнього шкоду, завдану з вини
водія застрахованого транспортного
засобу.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Страховим випадком, у відповідності до
ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування», є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу
України встановлено, що страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про страхування» страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових
платежів (страхових внесків, страхових
премій) та доходів від розміщення
коштів цих фондів.

Відповідно до п. 1 ст. 352 Господарського
кодексу України, страхування - це
діяльність спеціально уповноважених
державних організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу
України за договором страхування
одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного
кодексу України предметом договору
страхування можуть бути, зокрема,
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування» встановлено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу,
виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст.
8 Закону України «Про страхування»
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
страхування» страхова виплата -
грошова сума, яка виплачується
страховиком відповідно до умов
договору страхування при настанні
страхового випадку. Страхове
відшкодування - страхова виплата, яка
здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про
страхування» умовами договору
страхування можуть бути передбачені
підстави для відмови у здійсненні
страхових виплат, якщо це не суперечить
закону.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Розглядаючи даний спір по суті, судом
встановлено, що на момент настання
дорожньо-транспортної пригоди, що є
предметом дослідження в межах даної
справи, за кермом автомобіля
«Мерседес», державний номер НОМЕР_1
перебувала ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тобто, приймаючи до уваги, що
дорожньо-транспортна пригода сталась
22.03.2013 р., ОСОБА_3 було, лише 22 повних
роки, а відтак - на момент вказаної
події «Мерседес», державний номер
НОМЕР_1, автомобіль не мав страхового
захисту відповідно до умов договору №
3014/256/000527 від 18.03.2013 р.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що у Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Універсальна» були відсутні правові
підстави для виплати страхового
відшкодування власнику автомобіля
«Мерседес», державний номер НОМЕР_1.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

У відповідності до ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

За змістом ст. 1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Суд вважає за необхідне відзначити, що
розглядаючи по суті спір про стягнення
майнової шкоди в порядку регресу, суд
встановлює правомірність виплати
страхового відшкодування за основним
зобов'язанням.

При цьому, судом встановлено, що
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Універсальна»
здійснено виплату страхового
відшкодування власнику автомобіля
«Мерседес», державний номер НОМЕР_1 з
порушенням умов договору страхування.

В той же час, страховик не вправі
вимагати від заподіювача шкоди суму,
яку він виплатив страхувальнику з
порушенням умов договору страхування.

Таким чином, здійснивши оцінку наявних
у справі доказів, за правилами ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, суд відзначає, що доводи
позивача спростовуються наявними у
справі документами та встановленими
судом обставинами.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити
повністю.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 08.08.2014
р.

Суддя

Пригунова А.Б.