Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

"26" серпня 2014 р.
Справа № 927/1045/14

порушена за позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дунапак
Таврія", , вул.
Гвардійська, 103, м. Цюрупинськ,
Херсонська область, 75101;

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Чернігівська
кондитерська фабрика "Стріла", , вул. Комунальна, 2, м.
Чернігів, 14000;

про стягнення 122 707,60грн.

Суддя А.В.Романенко

за участю представників сторін від:

позивача: О.В.Байраченко, довіреність
б/н від 25.04.2014, представник;

відповідача: не з'явився.

У судовому засіданні 26.08.2014 на
підставі ст.85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дунапак Таврія"
подано позов до публічного
акціонерного товариства "Чернігівська
кондитерська фабрика "Стріла" про
стягнення 104 943,74грн основного боргу та
8 014,15грн пені за договором поставки
№ТА 000245-13 від 10.09.2013, а також 13 208,55грн
інфляційних втрат, 3% річних у сумі 1
541,16грн та відповідного судового збору.

До початку судового засідання засобами
поштового зв'язку від позивача
надійшло:

- клопотання від 07.08.2014 про
проведення судового засідання в режимі
відеоконференції;

- клопотання від 07.08.2014 про
долучення до матеріалів справи
виписки з ЄДР відносно відповідача.

Клопотання судом задоволені, залучені
до матеріалів справи.

14.08.2014, засобами електронної пошти
судом отримано клопотання від 07.08.2014, в
якому позивач просить вважати
клопотання від 07.08.2014 про проведення
судового засідання у режимі
відеоконференції таким, що не подане,
оскільки відпала така необхідність.

Дане клопотання не суперечить нормам
ст. 22 ГПК України судом приймається.
Клопотання позивача від 07.08.2014 про
проведення судового засідання у режимі
відеоконференції залишається судом
без розгляду.

У судовому засіданні представник
позивача в підтримав позовні вимоги у
повному обсязі посилаючись на
обставини викладені у позовній заяві
та заяві про збільшення позовних вимог.

Відповідача належним чином
повідомлено про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №153 (08.08.2014 отримано
контролером Носенник) але повноважного
представника в судове засідання не
направлено, причин нез'явлення суду не
повідомлено, документів на вимогу суду
не надано.

Згідно п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 (зі змінами внесеними Постановою
Пленуму ВГСУ від 16.01.2013 №3) особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої ст.64 та ст.87 ГПК
України.

Суд звертає увагу відповідача, що
нормами ст.22 ГПК України визначено, що
сторони користуються рівними
процесуальними правами та зобов'язані
добросовісно ними користуватися,
виявляти взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони.

Добросовісність користування
процесуальними правами слід
розглядати таким чином, що особи, які
беруть участь у справі, не повинні
зловживати наданими їм правами.

Частиною першою ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод унормовано, що кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
частини першої ст.6 даної Конвенції (§
66-69 рішення Європейського суду з прав
людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова
проти України").

Одночасно, ст. 69 ГПК України унормовано,
що спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви.

Статтею 22 ГПК України, зокрема, окрім
прав сторін визначено також і їхні
обов`язки. А саме, сторони зобов'язані
вживати заходів до всебічного, повного
та об`єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Оскільки відповідач наданим ст. 22 ГПК
України правом не скористався,
присутність повноважного представника
відповідача обов`язковою судом не
визнавалася і його нез`явлення не
перешкоджає розгляду справи по суті,
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, господарський суд вважає за
можливе розглянути даний позов за
наявними у справі документами на
підставі ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, господарський
суд, встановив:

10.09.2013, між сторонами спору було
укладено договір поставки №ТА 000245-13
(надалі - Договір).

Відповідно до умов розділу 1. Договору
постачальник (позивач) зобов'язався
поставити і передати у власність
покупця (відповідача) гофрокартонну
продукцію, надалі "товар", а покупець
зобов'язався прийняти та своєчасно
оплатити товар на умовах, визначених
цим Договором.

Найменування, кількість, термін та
місце поставки товару погоджується
сторонами до початку поставки та
вказуються у заявках-замовленнях, що є
невід`ємними частинами Договору,
рахунках-фактурах та видаткових
накладних, складених на підставі
заявок-замовлень покупця.

Заявки-замовлення покупця повинні бути
передані постачальнику в письмовому,
електронному або факсимільному
вигляді. Крім відомостей, вказаних у
п.1.2., заявка-замовлення покупця повинна
містити підпис уповноваженої особи і
печатку покупця.

У розділі 3. Договору сторони визначили,
зокрема, що ціни, термін їх дії та
асортимент на товар вказуються у
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною даного Договору поставки, а
також у рахунках-фактурах, видаткових
та податкових накладних постачальника.

Покупець зобов'язався здійснити
передоплату у розмірі 30% від вартості
замовленої партії товару протягом 5
(п'яти ) банківських днів з моменту
одержання рахунку-фактури та
післяоплату за поставлений товар у
розмірі 70% вартості даної партії
протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних
днів з моменту отримання товару шляхом
перерахування коштів у гривнях на
розрахунковий рахунок постачальника.

Сторони можуть змінити терміни оплати,
обумовлені в п.3.2. Договору шляхом
підписання відповідної угоди.
Постачальник також може змінити термін
оплати, про що повідомляє покупця
листом.

Під партією товару вважається
кількість товару, відвантажена в один
транспортний засіб. Обсяг партії
визначається у видатковій накладній.

Загальна сума Договору складає сукупну
вартість товару, визначену у
видаткових накладних, отриманого
покупцем у період дії цього Договору.

Датою виконання зобов`язань покупця з
оплати товару є дата надходження
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника.

10.09.2013, відповідно до п. 3.4. Договору
сторонами було укладено Додаткову
угоду №1, в якій п. 3.2. Договору
викладено у наступній редакції:

„Покупець зобов'язаний здійснити
післяоплату у розмірі 100% від
погодженої вартості даної партії
товару протягом 30 (тридцяти)
календарних днів з моменту отримання
товару шляхом перерахування коштів у
гривнях на розрахунковий рахунок
постачальника".

Згідно з умовами Договору сторонами
було укладено специфікації: №1 від
11.09.2013, №2 від 18.10.2013, №3 від 17.12.2013 та №4
від 21.01.2014.

Згідно з видатковими накладними №4245
від 25.12.2013 на суму 80 371,97грн (з ПДВ) та №203
від 23.01.2014 на суму 76 571,77грн (з ПДВ),
покупцем отримано товару всього на
суму 156 943,74грн, що підтверджується
довіреностями на отримання товару №684
від 24.12.2013 та №50 від 23.01.2014 виданими на
ім`я завідувача складу сировини ОСОБА_2.

Зокрема, в матеріалах справи наявні
копії товарно-транспортних накладних
№Р4245 від 25.12.2013 та №Р203 23.01.2014 з
відбитком печатки відповідача та
підписом уповноваженої особи ОСОБА_2
про приймання товару.

Відповідачем товар було прийнято,
будь-яких заперечень щодо якості та
кількості отриманого товару не
заявлено.

З наявних у матеріалах справи
банківських виписок по рахунку
позивача вбачається, що відповідач за
отриманий товар розрахувався частково,
а саме: 05.02.2014 у сумі 5
000,00грн, 18.03.2014 - 5 000,00грн, 04.04.2014 - 5 000,00грн,
10.04.2014 - 10 000,00грн, 24.04.2014 - 10 000,00грн, 30.04.2014 -
5 000,00грн, 13.05.2014 - 5 000,00грн, 27.05.2014 - 5 000,00грн
та 29.05.2014 - 2 000,00грн. Всього на суму 52
000,00грн.

Таким чином неоплачена вартість
частини отриманого товару становить 104
943,74грн.

З метою досудового врегулювання спору
23.05.2014 позивачем на адресу відповідача
було направлено претензію з вимогою
сплатити заборгованість за договором
поставки №ТА000245-13 від 10.09.2013 у сумі 111
943,74грн.

Факт направлення претензії
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією фіскального чеку від
23.05.2014.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України) та
ст.193 Господарського кодексу України
(надалі - ГК України) суб`єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов`язання
належним чином відповідно до договору,
закону, інших правових актів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов`язання - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов`язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Нормами ст.ст. 32-34, 36 ГПК України
визначено, зокрема, що доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Натомість, на час ухвалення даного
судового рішення відповідачем не
надано суду належних доказів на
спростування вимог позивача щодо суми
основного боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача в частині стягнення 104 943,74грн
основного боргу є правомірними і
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Пунктом 5.2. Договору сторонами
узгоджено, що за порушення термінів
оплати товару покупець зобов'язаний
сплатити постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості відвантаженого, але
неоплаченого в термін товару за кожен
календарний день прострочення.

На підставі вищевказаного пункту
Договору, позивачем, з урахуванням
проведених відповідачем оплат
нараховано пеню за періоди: з 25.01.2014 по
05.02.2014 у розмірі 343,51грн, з 06.02.2014 по 18.03.2014
- 1100,64грн, з 19.03.2014 по 04.04.2014 - 426,09грн, з
05.04.2014 по 10.04.2014 - 139,70грн, з 11.04.2014 по 14.04.2014
- 78,89грн, з 15.04.2014 по 24.04.2014 - 288,24грн, з
25.04.2014 по 30.04.2014 - 141,71грн, з 01.05.2014 по 13.05.2014
- 273,20грн, з 14.05.2014 по 27.05.2014 - 257,78грн, з
28.05.2014 по 29.05.2014 - 31,62грн, з 30.05.2014 по 01.07.2014
- 487,38грн, з 25.02.2014 по 14.04.2014 - 1336,34грн, з
15.04.2014 по 01.07.2014 - 3109,02грн. Всього на суму 8
014,15грн.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Посилаючись на вказану норму,
позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача:

- 3% річних за періоди: з 25.01.2014 по 05.02.2014 у
розмірі 79,27грн, з 06.02.2014 по 18.03.2014 -
253,99грн, з 19.03.2014 по 04.04.2014 - 98,33грн, з 05.04.2014
по 10.04.2014 - 32,24грн, з 11.04.2014 по 24.04.2014 -
63,72грн, з 25.04.2014 по 30.04.2014 - 22,38грн, з 01.05.2014
по 13.05.2014 - 43,14грн, з 14.05.2014 по 27.05.2014 -
66,87грн, з 28.05.2014 по 29.05.2014 - 4,99грн, з 30.05.2014
по 01.07.2014 - 76,95грн та з 25.02.2014 по 01.07.2014 -
799,28грн. Всього на суму 1 541,16грн;

- інфляційних втрат за періоди: з 25.01.2014
по 31.01.2014 у розмірі 36,30грн, з 01.02.2014 по
05.02.2014 - 86,11грн, з 06.02.2014 по 28.02.2014 - 371,48грн,
з 01.03.2014 по 18.03.2014 - 962,82грн, з 19.03.2014 по
31.03.2014 - 649,24грн, з 01.04.2014 по 04.04.2014 - 309,64грн,
з 05.04.2014 по 10.04.2014 - 431,46грн, з 11.04.2014 по
24.04.2014 - 852,73грн, з 25.04.2014 по 30.04.2014 - 299,46грн,
з 01.05.2014 по 13.05.2014 - 742,32грн, з 14.05.2014 по
27.05.2014 - 86,72грн, з 28.05.2014 по 29.05.2014 - 74,46грн,
з 30.05.2014 по 31.05.2014 - 69,56грн, з 01.06.2014 по
30.06.2014 - 283,72грн, з 25.02.2014 по 28.02.2014 - 65,63грн,
з 01.03.2014 по 31.03.2014 - 1 684,58грн, з 01.04.2014 по
30.04.2014 - 2 526,87грн, з 01.05.2014 по 31.05.2014 - 2 909,73
грн та з 01.06.2014 по 30.06.2014 - 765,72грн. Всього
на суму 13 208,55грн.

З огляду на вимоги ГПК України,
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення розрахунку, та здійснити
оцінку доказів, на яких цей розрахунок
ґрунтується. У разі, якщо відповідний
розрахунок здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного періоду часу,
протягом якого, на думку заявника, мало
місце невиконання такого зобов'язання,
та зазначеного заявником
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань (п.1.12.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського України від
17.07.2012 №01-06/928/2012 сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) [див. постанову
Вищого господарського суду України від
05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду
України "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 №
62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця.

Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30).

Провівши власний розрахунок
інфляційних втрат суд звертає увагу
позивача на те, що ним невірно
розраховано їх періоди. Натомість, не
виходячи за межі позовних вимог, суд
прийшов до висновку про задоволення
інфляційних втрат у розмірі 13 208,55грн.

Здійснивши перевірку заявлених до
стягнення сум пені та 3% річних суд
дійшов висновку, що заявлені вимоги
підлягають задоволенні у повному
обсязі.

Враховуючи вищевикладені обставини,
оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об`єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивачем
обґрунтовані і підлягають задоволенню
у повному розмірі, а саме: 104 943,74грн
основного боргу, 8 014,15грн пені, 13 208,55грн
інфляційних втрат та 3% річних у сумі 1
541,16грн.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
відповідно до ст.49 ГПК України з нього
на користь позивача підлягає стягненню
2 554,15грн витрат по сплаті судового
збору.

Керуючись ст.ст. 22, 32-34, 36, 43, 49, 75, 82-85, 87
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути публічного акціонерного
товариства "Чернігівська кондитерська
фабрика "Стріла", , вул.
Комунальна, 2, м. Чернігів, 14000 (р/р 260041829 в
АТ "Ерсте Банк" м. Київ, МФО 380009) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Дунапак Таврія", , вул. Гвардійська, 103, м.
Цюрупинськ, Херсонська область, 75101 (р/р
6 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО
380805) 104 943,74грн основного боргу, 8 014,15грн
пені, 13 208,55грн інфляційних втрат, 1
541,16грн 3% річних та 2 554,15грн судових
витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
А.В.Романенко

Повний текст рішення складено та
підписано 28.08.2014.

Суддя
А.В.Романенко