ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.
Справа № 7/27

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Бонк Т. Б.

суддів
Бойко С.М.

Кравчук
Н.М.

при секретарі судового засідання Борщ
І.О.

за участю представників сторін:

від позивача (стягувача) - не з'явився.

від відповідача (боржника) - з'явився.

від третьої особи - не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу
Спільного українсько-ізраїльського
підприємства "Лім-Сік", б/н, б/д

на ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 23.06.2014 року
(суддя Паскарь А.Д.)

за скаргою Чернівецької міської ради,
м.Чернівці, на дії посадових осіб
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області

по справі №7/27

за позовом Спільного
українсько-ізраїльського підприємства
"Лім-Сік", м. Чернівці,

до відповідача Чернівецької міської
ради, м. Чернівці,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет позову на стороні
відповідача - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Екосервіс", м.
Чернівці

про стягнення вартості безпідставно
отриманого майна в сумі 849 563,0 грн.

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 23.06.2014 року у
справі № 7/27 скаргу боржника задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
заступника начальна відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Чернівецькій області Семенова М. В. в
частині винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження про
примусове виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області від 03.06.2013 № 7/27. Визнано
незаконною та скасовано постанову
заступника начальника відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Чернівецькій області Семенова М. В. від
09.01.2014 № 41413312 про відкриття виконавчого
провадження про примусове виконання
наказу господарського суду
Чернівецької області від 03.06.2013 № 7/2. У
решті скарги - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що
імперативна норма частини другої
статті 3 Закону України «Про виконавче
провадження» та пункт 3 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників встановлюють, що наказ
господарського суду у даній справі
підлягає виконанню виключно
управлінням Державної казначейської
служби України у м. Чернівцях
Чернівецької області. Ухваливши
постанову про відкриття виконавчого
провадження про виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області у даній справі від 09.01.2014 №
41413312, орган ДВС порушив частину першу
статті 6 Закону, в якій прописано, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Разом з тим, суд першої інстанції
погодився з твердженням стягувача про
те, що скарга Чернівецької міської ради
в частині зобов'язання державного
виконавця (заступника начальника
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС головного управління
юстиції у Чернівецькій області)
ухвалити постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
задоволенню не підлягає, виходячи зі
статті 121-2 ГПК України, згідно якої
стягувач, боржник або прокурор можуть
протягом певного строку оскаржити дії
чи бездіяльність органів Державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів, але не дії чи бездіяльність
посадових осіб цих органів.

В апеляційній скарзі стягувач
просить ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 23.06.2014 року у
справі № 7/27 скасувати та прийняти нову,
якою у задоволенні скарги відмовити
повністю, мотивуючи це тим, що в органу
ДВС були відсутні підстави для відмови
у відкритті виконавчого провадження;
суд вирішив питання щодо прав та
обов'язків осіб, які не брали участі у
справ; згідно ст. 21 Закону України «Про
виконавче провадження» орган ДВС мав
право відрити виконавче провадження за
поданим наказом.

В апеляційній інстанції в
судовому засіданні 18.08.14 року позивач
не забезпечив явку уповноваженого
представника в судове засідання, подав
заяву про розгляд справи у його
відсутності. Апеляційний
господарський суд, враховуючи строки
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
суду, та те що судом було заслухано
пояснення представника позивача
(стягувача) у попередніх призначених
судових засіданнях, вважає за можливе
розглядати справу у відсутності
представника позивача за наявними у
справі доказами.

Розглянувши наявні у справі
матеріали, давши належну оцінку
доводам та запереченням, які містяться
в апеляційній скарзі, та відзиві на неї,
колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що ухвалу господарського суду першої
інстанції слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
господарського суду Чернівецької
області від 01.03.2013 у справі №7/27 у
задоволенні позовних вимог Спільного
українсько-ізраїльського підприємства
"Лім-Сік" до Чернівецької міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Екосервіс" про
стягнення вартості безпідставно
отриманого майна в сумі 849563 грн.
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 21.05.2013 у справі
№7/27, залишеною без змін постановою
Вищого господарського суду України від
22.10.2013, апеляційну скаргу задоволено.
Рішення господарського суду
Чернівецької області від 01.03.2013 у
справі №7/27 скасовано, прийнято нове,
яким позов задоволено повністю.
Стягнуто з Чернівецької міської ради
на користь спільного
українсько-ізраїльського підприємства
"Лім-Сік" 849 563 грн. вартості
безпідставно отриманого майна, 3429,83
грн. держаного мита, 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, 10131,71 грн. судового
збору, 2048,36 грн. витрат на проведення
судової експертизи, 8495,63 грн. витрат на
сплату судового збору за подання
апеляційної скарги.

На виконання постанови суду
апеляційної інстанції 03.06.2013 року
місцевим господарським судом був
виданий відповідний наказ. Виконання
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 21.05.2013 у справі
№7/27 було зупинено судом касаційної
інстанції з 11.07.2013 по 22.10.2013.

Згідно ч.1 ст.116 ГПК України виконання
рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

Згідно ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі зазначаються: зокрема,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Слід зазначити, що в даному випадку у
вищезазначеному наказі відсутній
рахунок боржника у справі -
Чернівецької міської ради.

13.12.13 року листом Управління державної
казначейської служби України у
м.Чернівцях Чернівецької області
повернуто без виконання наказ
господарського суду Чернівецької
області від 03.06.2013 року у справі № 7/27 на
підставі пп.1 п.9 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.11
року, у зв'язку з тим, що наказ не
підлягає виконанню органом
Казначейства.

Апеляційний господарський суд в межах
даної справи, враховуючи предмет
скарги, не надає оцінку діям Управління
державної казначейської служби
України.

04.12.2013 року Чернівецькою міською радою
подано до господарського суду
Чернівецької області заяву в порядку
ст. 121 Господарського процесуального
кодексу України про відстрочення
виконання постанови Львівського
апеляційного господарського суду від
21.05.2013 у справі строком на один
календарний рік.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013 у
справі №7/27 заяву Чернівецької міської
ради задоволено. Відстрочено виконання
рішення у справі до 18.12.2014, мотивовано
таке рішення тим, що відповідно до
міського бюджету на 2013 рік,
затвердженого рішенням Чернівецької
міської ради 27.12.2012 року № 691, грошової
суми, призначеної на виконання даного
рішення не передбачено і не могло бути
передбачено, оскільки рішення у справі
прийнято після затвердження бюджету
міста. Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014 у справі №7/27 апеляційну скаргу
Спільного українсько-ізраїльського
підприємства "Лім-Сік" задоволено.
Ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013 у даній
справі про задоволення заяви
Чернівецької міської ради та
відстрочення виконання рішення у
справі до 18.12.2014 скасовано і ухвалено
постанову, якою у задоволенні заяви
Чернівецької міської ради про
відстрочення строком на один
календарний рік виконання постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 21.05.2013 у справі
№7/27 відмовлено. Постановою Вищого
господарського суду України від 24.04.2014
у даній справі касаційну скаргу
Чернівецької міської ради задоволено,
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014
скасовано, ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013 у
справі залишено в силі.

Відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом.

Ухвала про відстрочку виконання
рішення підлягає виконанню на підставі
пункту 2 частини другої статті 17 Закону
України "Про виконавче провадження",
тому відповідний наказ у такому
випадку не видається.

09.01.2014 року заступником начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Чернівецькій області
управління юстиції винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження.

Відповідач Чернівецька міська рада 24
січня 2014 року звернувся із скаргою на
дії посадових осіб відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області, в якій просить скасувати
постанову цього відділу від 09.01.2014 про
відкриття виконавчого провадження та
зобов'язати винести постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження.

Відповідно до пунктів 1, 2, 34 статті 2
Бюджетного кодексу України (далі БК
України) бюджет є планом формування та
використання фінансових ресурсів для
забезпечення завдань і функцій, які
здійснюються відповідно органами
державної влади, органами влади
Автономної Республіки Крим, органами
місцевого самоврядування протягом
бюджетного періоду. Бюджети
територіальних громад сіл, їх
об'єднань, селищ, міст (у тому числі
районів у містах) визнаються бюджетами
місцевого самоврядування, а до
місцевих бюджетів відносяться бюджети
Автономної Республіки Крим, обласні,
районні бюджети та бюджети місцевого
самоврядування.

В частині другій статті 78 БК України
вказано, що казначейське
обслуговування місцевих бюджетів
здійснюється територіальними органами
Державного казначейства України за
функціями, визначеними статтею 48 цього
Кодексу.

Повноваження Державного казначейства
України по контролю за дотриманням
бюджетного законодавства та порядок їх
здійснення встановлені статтею 112 БК
України.

Згідно ст. 43 БК України при виконанні
державного бюджету і місцевих бюджетів
застосовується казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, забезпечує
казначейське обслуговування бюджетних
коштів на основі ведення єдиного
казначейського рахунку, відкритого у
Національному банку України.

Казначейське обслуговування бюджетних
коштів передбачає:

1) розрахунково-касове обслуговування
розпорядників і одержувачів бюджетних
коштів, а також інших клієнтів
відповідно до законодавства;

2) контроль за здійсненням бюджетних
повноважень при зарахуванні
надходжень бюджету, взятті бюджетних
зобов'язань розпорядниками бюджетних
коштів та здійсненні платежів за цими
зобов'язаннями;

3) ведення бухгалтерського обліку і
складання звітності про виконання
бюджетів з дотриманням національних
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку;

4) здійснення інших операцій з
бюджетними коштами.

Частиною другою статті 3 Закону "Про
виконавче провадження" (далі -Закон)
встановлено, що рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Казначейське обслуговування коштів
місцевих бюджетів здійснюється
органами Казначейства відповідно до
Порядку казначейського обслуговування
місцевих бюджетів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 938 від 23.08.2012 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 вересня
2012 року за N 1569/21881. Пунктом 2.2 цього
Порядку передбачено, що у процесі
казначейського обслуговування коштів
місцевих бюджетів органи Казначейства
здійснюють безспірне списання коштів
місцевих бюджетів за судовими
рішеннями про стягнення коштів у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 30 січня 2013 р. N 45),
(далі - Порядок) рішення про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Згідно цього Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
безспірне списання - операції з коштами
державного та місцевих бюджетів, що
здійснюються з метою виконання
Казначейством та його територіальними
органами (далі - органи Казначейства)
рішень про стягнення коштів без згоди
(подання) органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету,
боржників, органів місцевого
самоврядування та/або державних
органів на підставі виконавчих
документів.

Таким чином, імперативна норма частини
другої статті 3 Закону та пункт 3
Порядку встановлюють, що наказ
господарського суду у даній справі
підлягає виконанню виключно
управлінням Державної казначейської
служби України у м. Чернівцях
Чернівецької області.

Посилання відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
головного управління юстиції у
Чернівецької області у своїх
запереченнях на скаргу на статті 25, 26
Закону апеляційним судом не береться
до уваги, оскільки як ці, так інші
статті Закону відносяться до наведеної
вище статті 3 Закону як загальні норми
права відносяться до спеціальної норми
права. Тобто, в даному випадку
спеціальний закон має перевагу перед
загальним.

Згідно ст. 16 Закону України «Про
місцеве самоврядування» місцеві
бюджети є самостійними, вони не
включаються до Державного бюджету
України, бюджету Автономної Республіки
Крим та інших місцевих бюджетів.
Сільські, селищні, міські, районні у
містах, районні, обласні ради мають
печатки із зображенням Державного
Герба України і своїм найменуванням,
рахунки в установах банків України.

Законом України «Про місцеве
самоврядування», зокрема, статтею 16 не
передбачено обов'язкова наявність
рахунків міської ради в органах
державного казначейства.

Разом з тим, згідно Положення про
фінансове управління Чернівецької
міської ради, затверджене Рішенням
міської ради VI скликання від 31.10.2013 року
№ 993, фінансове управління
Чернівецької міської ради має рахунки
в територіальних органах Державної
казначейської служби.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що судовий збір від імені
Чернівецької міської ради оплачувався
Виконавчим комітетом Чернівецької
міської ради.

Відтак, в даному випадку відбувається
стягнення заборгованості (грошових
коштів) із місцевого бюджету, а згідно
БК України та Закону України «Про
виконавче провадження» рішення про
стягнення коштів із місцевих бюджетів
виконуються органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів.

Відтак, ухваливши постанову про
відкриття виконавчого провадження про
виконання наказу господарського суду
Чернівецької області у даній справі
від 09.01.2014 № 41413312, орган ДВС порушив
частину першу статті 6 Закону, в якій
прописано, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно п. 5 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників під
час виконання виконавчих документів
органи Казначейства мають право:

1) повідомляти органу, який видав
виконавчий документ, про наявність
обставин, що ускладнюють чи
унеможливлюють його виконання, у
спосіб і порядку, які визначені таким
документом, крім випадків виконання
рішень про стягнення коштів за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
судових рішень та виконавчих
документів;

2) звертатися у передбачених законом
випадках до органу, який видав
виконавчий документ, щодо роз'яснення
рішення про стягнення коштів,
порушувати клопотання про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання такого рішення, а
також відстрочку та/або розстрочку
його виконання;

3) безоплатно отримувати необхідні для
виконання виконавчих документів
судові рішення, пояснення, довідки,
іншу інформацію;

4) вимагати від боржників вжиття ними
заходів до виконання виконавчих
документів та за результатами їх
виконання;

5) застосовувати заходи впливу до
боржників у разі виявлення фактів
порушення бюджетного законодавства у
процесі або за результатами виконання
виконавчих документів, повідомляти про
такі порушення органам
Держфінінспекції;

6) відкладати, зупиняти безспірне
списання коштів і їх перерахування
стягувачам у випадках, передбачених
законом та цим Порядком;

7) вживати інших заходів до виконання
виконавчих документів.

Таким чином, з вищенаведеного
вбачається, що орган Казначейства
згідно чинного законодавства України
володіє рядом можливостей для
забезпечення виконання виконавчих
документів, перелік яких не є
вичерпним.

В матеріалах справи наявна копія листа
Чернівецької міської ради від 19.06.2014
року про те, що Чернівецької міською
радою розглядається можливість
виконання рішення про стягнення коштів
у даній справі шляхом компенсації суми,
вказаної в рішенні, наданням
нерухомого майна.

Згідно п. 15. Порядку дії органів
Казначейства з виконання виконавчих
документів можуть бути оскаржені до
Казначейства або суду.

Стягувачем не оскаржено у
встановленому порядку дій органів
державного казначейства про
повернення наказу без виконання та
бездіяльності органів казначейства
щодо використання всіх доступних
заходів для забезпечення виконання
рішення, таким чином.

Разом з тим суд погоджується з
твердженням стягувача про те, що скарга
Чернівецької міської ради в частині
зобов'язання державного виконавця
(заступника начальника відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС головного управління
юстиції у Чернівецькій області)
ухвалити постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

За змістом частини першої статті 121-2
Господарського процесуального кодексу
України стягувач, боржник або прокурор
можуть протягом певного строку
оскаржити дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів, але не дії чи
бездіяльність посадових осіб цих
органів.

Оскільки прийняття органами Державної
виконавчої служби, їх посадовими
особами будь-яких рішень (постанов
тощо) в процесі здійснення виконання
судових рішень господарських судів
підпадає в розумінні статті 1212 ГПК під
ознаки дій цих органів та осіб, то
відповідні рішення також підлягають
оскарженню до названих судів
(Постанова Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
жовтня 2012 року N 9).

Згідно ст. 55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Згідно Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
жовтня 2012 року № 9 за результатами
розгляду скарги виноситься ухвала, в
якій господарський суд або визнає
доводи заявника правомірними і залежно
від їх змісту визнає постанову
державного виконавця щодо здійснення
заходів виконавчого провадження
недійсною, або визнає дії чи
бездіяльність органу Державної
виконавчої служби незаконними, чи
визнає недійсними наслідки виконавчих
дій, або зобов'язує орган державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється від
їх виконання без достатніх підстав, або
визнає доводи скаржника
неправомірними і скаргу відхиляє.
(П.9.13.).

Згідно ст. 3 Закону України «Про
державну виконавчу службу» виконання
рішень, перелік яких встановлено
законом, покладається на державних
виконавців. Згідно ст. 4 цього Закону
Державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Апеляційний господарський суд вважає,
що в даному випадку на вимогу скаржника
відсутні правові підстави для
прийняття рішення про зобов'язання
державного виконавця винести
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
ухилення державного виконавця від
вчинення таких дій без достатніх
підстав.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд вважає, що ухвала
господарського суду першої інстанції
прийняте з врахування всіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу
залишено без задоволення, витрати по
сплаті судового збору залишаються на
скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 121-1 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 23.06.2014 року у
справі № 7/27 - залишити без змін,
апеляційну скаргу Спільного
українсько-ізраїльського підприємства
"Лім-Сік" б/н, б/д - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу
місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений
19.08.2014 року.

Головуючий суддя
Т.Б. Бонк

Суддя
С.М. Бойко

Суддя
Н.М. Кравчук