номер провадження справи 1/18/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2014
Справа № 910/7849/14-908/2054/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛАРЄВ" (адреса для
листування: 03151, м. Київ, вул.
Ушинського, 40, офіс 220)

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства "ІКС 5 Рітейл
Груп Україна" (69500, м. Запоріжжя, вул.
Східна, буд. 3)

про стягнення 248 301 грн. 27 коп.

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Господарським судом Запорізької
області розглядається справа за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛАРЄВ" до Приватного
акціонерного товариства "ІКС 5 Рітейл
Груп Україна" про стягнення 235 592 грн.
боргу, 8 147 грн. 93 коп. втрат від
інфляції, 855 грн. 17 коп. 3% річних та 3 705
грн. 68 коп. пені.

Позов заявлено на підставі ст.ст. 530, 525,
526, 549, 610, 611, 612, 624, 625, 629, 655 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України та умов договору
поставки № 2403 від 01.12.2013 року і
обґрунтовано посиланням на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором щодо оплати
поставленого товару.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 19.06.2014 р.,
справу № 910/7849/14 передану
за підсудністю до господарського суду
Запорізької області, справі присвоєно
№ 910/7849/14-908/2054/14, призначено до розгляду
на 22.07.2014 р., про що сторони були
повідомлені належним чином, відповідно
до вимог Господарського
процесуального кодексу України.

Представники сторін в судове засідання
22.07.2014 р. не з'явились, витребувані судом
пояснення та документи не надали.

Враховуючи неявку представників
сторін, та не подання сторонами
документів та доказів на виконання
ухвали суду, суд відклав розгляд справи
до 07.08.2014 р. до 15 год. 00 хвил., про
що сторони були повідомлені належним
чином, відповідно до вимог
Господарського процесуального кодексу
України.

До початку судового засідання 07.08.2014 р.
до канцелярії суду від позивача
надійшли уточнення позовних вимог та
документи, витребувані ухвалою суду.
Позивачем було надано докази
направлення на належну адресу
відповідача всіх копій документів, у
т.ч. копії позовної заяви, уточнень,
розрахунків, додатків до них.

В судовому засіданні 07.08.2014 р.
представник позивача повністю
підтримала позовні вимоги, з
урахуванням уточнень до позовних
вимог. Представник позивача додатково
вказав, що посилання на інші номери та
дати договору у наданих видаткових
накладних є помилкою. Всі надані
видаткові накладні були виписані саме
на підставі доданого до позову
договору і поставки за ними
здійснювались саме на підставі цього
договору. Представник позивача просила
справу розглянути без участі позивача,
позов позивач підтримує у повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 07.08.2014 р. не з'явився.

Враховуючи неявку представника
відповідача, та необхідність
ознайомлення суду із наданим позивачем
пакетом документів, суд відклав
розгляд справи до 14.08.2014 р., про що
сторони були повідомлені належним
чином.

Представники сторін в судове засідання
14.08.2014 р. не з'явились.

Представник позивача, заявою поданою
07.08.2014 р. просила суд розглянути справу
без участі уповноваженого
представника позивача.

Відповідач вкотре у судове засідання
не з'явився. Про причини неявки суд не
повідомив. Клопотань про розгляд
справи без його участі або про
відкладення розгляду справи на адресу
суду не надходило. Відзив на позовну
заяву та документи, витребувані
ухвалами господарського суду
Запорізької області від 19.06.2014 р., 22.07.2014
р. та 07.08.2014р. відповідачем не надано.

Про судовий розгляд справи відповідач
був повідомлений належним чином,
шляхом направлення на його адресу
судом відповідних ухвал. Своїм правом
бути присутнім у судовому засіданні
відповідач не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала про відкриття провадження у
справі надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Відповідно до підпункту 3.1. пункту 3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (стаття 17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців").

Ухвала суду від 19.06.2014 про порушення
провадження у справі, направлена
Приватному акціонерному товариству
"ІКС 5 РІТЕЙЛ ГРУП Україна" на адресу:
69050, Запорізька область, м. Запоріжжя,
вул. Східна, 3, була отримана
уповноваженим представником
відповідача 24.06.2014, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення (т. 2 а.с.66).

Згідно з Витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на час
розгляду справи в суді
місцезнаходженням Приватного
акціонерного товариства "ІКС 5 РІТЕЙЛ
ГРУП Україна" є 69500, Запорізька область,
м. Запоріжжя, вул. Східна, 3.

Отже, відповідач своєчасно та належним
чином повідомлений про розгляд справи
в суді.

Неявка представника відповідача в
судове засідання не перешкоджає
вирішенню цього спору.

Згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними матеріалами,
які суд визнав достатніми для
вирішення спору по суті.

Розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

По закінченні судового засідання
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представника позивача в
судовому засіданні 07.08.2014 р., суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2013 року між Приватним акціонерним
товариством "ІКС 5 РІТЕЙЛ ГРУП Україна"
(покупцем) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЛАРЄВ" (продавцем)
було укладено договір поставки № 2403.

До договору сторонами укладались
додатки.

Відповідно до п. 1.1. договору,
постачальник зобов'язувався протягом
строку дії цього договору здійснювати
поставку товару, а покупець
зобов'язувався приймати та оплачувати
поставлений товар відповідно до умов
цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору, специфікації,
форма яких наведена у додатку № 1 до
цього договору, в яких вказується
товар, є невід'ємними частинами
договору.

Згідно додатку № 3 до договору строк
оплати товару покупцем складає 27
банківських днів з дня поставки.

Відповідно до п. 7.1 договору, за
невиконання або неналежне виконання
прийнятих на себе зобов'язань, сторони
несуть відповідальність, передбачену
чинним законодавством України,
положеннями цього договору та додатків
до нього.

На виконання умов договору № 2403 від
01.12.2013 р. та додатків до договору, в
період дії договору позивачем було
поставлено відповідачу товар.

Відповідач своєчасно та у повному
обсязі не здійснив оплату отриманого
товару.

Станом на час звернення позивача до
суду заборгованість відповідача перед
позивачем склала 235 592 грн. 49 коп. (згідно
розрахунку ціни позову станом на 01.08.2014
р., який додано позивачем).

Враховуючи не сплату відповідачем
позивачу заборгованості за
поставлений товар в сумі 235 592 грн. 49
коп., позивач звернувся до суду із цим
позовом.

Стягнення з відповідача на користь
позивача 235 592 грн. боргу, 8 147 грн. 93
коп. втрат від інфляції, 855 грн. 17 коп.
процентів та 3 705 грн. 68 коп. пені було
предметом судового позову у цій справі.
При цьому суд враховує, що розрахунки
сум 3% річних, інфляційних та пені,
додані до уточнень позовних вимог, є
значно більшими ніж, заявлені до
стягнення, оскільки перераховані
позивачем станом на 01.08.2014 р. Однак,
позивач збільшені заявлені вимоги в
цій частині до стягнення не заявляв,
заяву про збільшення позовних вимог не
подавав та судовий збір не доплачував,
а навпаки, у заяві про уточнення
просить стягнути з відповідача окрім
основного боргу в сумі 235 592 грн. 49 коп.,
також 8 147 грн. 93 коп. втрат від
інфляції, 855 грн. 17 коп. процентів та 3 705
грн. 68 коп. пені, ці вимоги і було
прийнято судом до розгляду.

Суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають частковому задоволенню, на
підставі наступного:

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. (Аналогічна норма
міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу
України.). До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання
нею зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом правовідносини
сторін було врегульовано договором
поставки № 2403 від 01.12.2013 р. та додатками
до нього.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Так умовами договору, укладеного між
сторонами, передбачено, що
постачальник зобов'язувався протягом
строку дії цього договору здійснювати
поставку товару, а покупець
зобов'язувався приймати та оплачувати
поставлений товар відповідно до умов
цього договору.

На виконання саме умов договору
поставки № 2403 від 01.12.2013 р., в період
його дії позивачем було поставлено
відповідачу товар, що підтверджується
видатковими накладними, копії яких
містяться в матеріалах справи, а
оригінали були досліджені судом в
судовому засіданні.

При цьому суд враховує, що у видаткових
накладних помилково було вказано
посилання на попередній договір
поставки № 1060 від 04.10.2011 р. та на інші
номер та дати договору. Видаткові
накладні, якими позивачем поставлявся
товар відповідачеві і за якими виникла
спірна заборгованість, виникла саме за
накладними складеними в період дії
договору поставки № 2403 від 01.12.2013 р.

Докази висунення претензій та
зауважень щодо поставленого товару та
супровідної документації з боку
відповідача відсутні.

Відповідач своєчасно та у повному
обсязі, відповідно до додатку № 3 до
договору поставки, отриманий від
позивача товар не сплатив.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача із вимогами погасити
існуючу заборгованість за поставками.
Сторонами складались та підписувались
акти звірки станом на грудень 2013 р. та
на лютий 2014 р. із зазначенням
заборгованості відповідача перед
позивачем за договором поставки.

Претензією від 11.03.2014 р., отриманої
відповідачем 12.03.2014 р. позивач вказував
на наявність станом на 11.03.2014 р.
загального боргу в сумі 236 882 грн. 32 коп.
та просив відповідача сплатити
прострочену заборгованість.

Як свідчать матеріали справи, зокрема,
первинні бухгалтерські документи,
видаткові та податкові накладні,
враховуючи накладні на повернення
товару, яким відповідач частково
повернув поставлений товар позивачу,
платіжні документи про часткову оплату
отриманого товару, а також попередні
акти звірки, підписані між сторонами,
копії яких містяться в матеріалах
справи, заборгованість відповідача
перед позивачем за поставлений товар
на час розгляду справи в суді складає 235
592 грн. 49 коп.

Статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції
України, статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд вважає що позивачем доведено
належними доказами обґрунтованість та
правомірність заявлених позовних
вимог щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 235 592 грн. 49 коп.

Відповідачем, в свою чергу, доказів
сплати спірної заборгованості,
заявленої до стягнення, чи її
відсутності повністю чи частково, не
доведено

Таким чином, суд дійшов до висновку про
задоволення позовних вимог та
стягнення з відповідача на користь
позивача 235 592 грн. 49 коп. основного
боргу.

Відповідно до п. 7.1 договору, за
невиконання або неналежне виконання
прийнятих на себе зобов'язань, сторони
несуть відповідальність, передбачену
чинним законодавством України,
положеннями цього договору та додатків
до нього.

З урахуванням приписів статті 549 ЦК
України, частини другої статті 625 ЦК
України та статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
правовими наслідками порушення
грошового зобов'язання, тобто
зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити сум
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом було перевірено розрахунок 3%
річних та інфляційних втрат, які були
заявлені позивачем до стягнення.

Суд дійшов висновку про задоволення
вимог позивача щодо стягнення з
відповідача 8 147 грн. 93 коп. втрат від
інфляції, 855 грн. 17 коп. 3% річних.

У задоволенні вимог позивача про
стягнення з відповідача 3 705 грн. 68 коп.
пені суд відмовляє з наступних підстав.

Пеня, за визначенням частини третьої
статті 549 Цивільного кодексу України, -
це вид неустойки, що забезпечує
виконання грошового зобов'язання і
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині
розмір та базу нарахування пені не
визначено або вміщено умову (пункт) про
те, що пеня нараховується відповідно до
чинного законодавства, суму пені може
бути стягнуто лише в разі, якщо
обов'язок та умови її сплати визначено
певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному
відсотковому розмірі від суми
простроченого платежу передбачено
статтею 14 Закону України "Про державний
матеріальний резерв", статтею 36 Закону
України "Про телекомунікації", статтею 1
Закону України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій". У
таких випадках нарахування пені
здійснюється не за Законом України "Про
відповідальність за невиконання
грошових зобов'язань", а на підставі
спеціального нормативного акта, який
регулює відповідні правовідносини.

Стосовно стягнення пені суд також
зазначає, що згідно з ч. 6 ст. 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, стягнення пені можливо
лише у випадку, якщо це передбачено
договором або законом. При цьому суд
зауважує, що Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" не
встановлює розмір пені, а лише обмежую
максимальний розмір пені при її
стягненні.

Сторонами у договорі поставки не
передбачено умов щодо сплати пені у
разі несвоєчасного здійснення
покупцем оплати за поставлений
постачальником товар, пеня узгоджена
сторонами лише у додатку № 3 до
договору поставки, у випадку порушення
постачальником строків сплати саме
винагороди.

Позивач просить стягнути суму пені
саме на підставі положень чинного
законодавства, а не умов договору.

Отже, суд дійшов висновку, що оскільки
сторонами не узгоджений такий вид
відповідальності покупця перед
постачальником як пеня за порушення
строків оплати отриманого товару,
стягнення пені не передбачено ні
договором між сторонами, ні законом,
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача пені є безпідставними.

На підставі викладеного, суд
задовольняє вимоги позивача частково і
приймає рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача 235 592
грн. 49 коп., 8 147 грн. 93 коп. втрат від
інфляції та 855 грн. 17 коп. 3% річних. У
задоволенні вимог позивача про
стягнення з відповідача 3 705 грн. 68 коп.
пені суд відмовляє.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір відноситься на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22,33, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «ІКС 5 Рітейл
Груп Україна» (69500, м. Запоріжжя, вул.
Східна, буд. 3, , з усіх
рахунків, встановлених державним
виконавцем при виконанні судового
рішення) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛАРЄВ" (м.
Київ, вул. Сімї Хохлових, 11/2, адреса для
листування: 03151, м. Київ, вул.
Ушинського, 40, офіс 220; ,
р/р 001 в АБ «Київська Русь» м. Київ,
МФО 319092) 235 592 (двісті тридцять п'ять
тисяч п'ятсот дев'яносто дві) грн. 49 коп.
основного боргу, 8 147 (вісім тисяч сто
сорок сім) грн. 93 коп. втрат від інфляції
та 855 (вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 17
коп. 3% річних, 4 891 (чотири тисячі
вісімсот дев'яносто одна) грн. 92 коп.
судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення оформлено і підписано « 15»
серпня 2014 року.

Суддя
О.І. Немченко