ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року Справа № 910/14059/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової
Т.В.суддівГоголь Т.Г. (доповідач),
Костенко Т.Ф.розглянувши у судовому
засіданні за участю представників:
позивача: Якименко М.М. - дов. від 10.04.13,
відповідача: Палій Є.В. - дов. №225-КР-765
від 08.08.14, третьої особи: не з'явились,
повідомлені належно,

касаційну скаргуПриватного
підприємства "Олесь"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від18.06.14у
справі№910/14059/13 Господарського суду
міста Києваза позовом Приватного
підприємства "Олесь"до Київської
міської ради третя особаДепартамент
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної
адміністрації)провизнання недійсним
рішення Розпорядженням Секретаря
другої судової палати Вищого
господарського суду України від 13.08.14
для розгляду касаційної скарги у цій
справі призначено колегію суддів у
складі: Добролюбової Т.В. - головуючого,
Гоголь Т.Г., Костенко Т.Ф.

Приватне підприємство "Олесь"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Київської
міської ради про визнання недійсним
рішення Київської міської ради №646/8930
від 29.11.12 "Про відміну пункту 2 рішення
Київської міської ради від 27.11.03 №236/1111
"Про надання і вилучення земельних
ділянок та припинення права
користування землею". Позивач вважав
оспорюване рішення ради незаконним та
таким, що має ознаки втручання в
господарську діяльність позивача. Він
вказував на те, що сам лише факт
нездійснення позивачем забудови
спірної земельної ділянки не свідчить
про її використання не за цільовим
призначенням. Позов обґрунтований
приписами статей 141, 143, 152 Земельного
кодексу України, статі 21 Цивільного
кодексу України, статей 6, 23
Господарського кодексу України, статей
24. 31, 32 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 05.12.13 (суддя Удалова О.Г.) в
позові відмовлено. Господарський суд
виходив з факту використання позивачем
спірної земельної ділянки не за
цільовим призначення, а відтак дійшов
висновку про правомірність припинення
відповідачем права позивача на
користування нею. Крім того, судом було
враховано і те, що рішенням
Господарського суду міста Києва від
07.09.12 у справі №5011-51/7555-2012 (яке набрало
законної сили) було визнано незаконним
і скасовано пункт 2 рішення Київської
міської ради від 27.11.03 №236/111 "Про
надання і вилучення земельних ділянок
та припинення права користування
землею"; визнано недійсним договір
оренди землі, укладений між позивачем і
відповідачем; та визнано відсутнім у ПП
"Олесь" право користування спірною
земельною ділянкою. Суд керувався
приписами статей 9, 19, 38, 39, 141, 143, 155
Земельного кодексу України, 11, 509, 526, 611
Цивільного кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України, статті
15 Закону України "Про оренду землі",
статті 24 Закону України "Про планування
і забудову територій", статі 26 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності".

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18.06.14 (судді:
Тищенко О.В., Іоннікова І.А., Чорна Л.В.)
перевірене рішення місцевого
господарського суду залишено без змін.

Приватне підприємство "Олесь"
звернулося до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення і
постанову у справі та задовольнити
позов. Скаржник вважає, що судами
порушені приписи статті 19 Конституції
України, статей 141, 143 Земельного
кодексу України, статей 2, 24, 31, 32 Закону
України "Про оренду землі", статті 24
Закону України "Про планування і
забудову територій", статі 26 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", статті 43 Господарського
процесуального кодексу України. Він
наголошує на тому, що використовував
спірну земельну ділянку за цільовим
призначенням та вчиняв дії, спрямовані
на її забудову, зокрема, отримав
документацію для погодження
будівництва. Підприємство посилається
на те, що судами необґрунтовано яким
чином висновки, викладені в судових
рішеннях у справі №5011-51/7555-2012
Господарського суду міста Києва,
вплинули на прийняття оскаржуваних
рішень про відмову у даному позові. У
судовому засіданні скаржник
наголошував на відсутності у ради
права на скасування раніше прийнятих
нею власних рішень. При цьому він
посилався на рішення Конституційного
Суду України від 16.04.09 №7-рп.

Від відповідача відзиву на касаційну
скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г.,
пояснення представників сторін,
переглянувши матеріали справи та
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Господарськими судами в ході розгляду
спору установлено та підтверджено
матеріалами справи, що 27.11.03 Київською
міською радою було прийнято рішення
№236/1111 "Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею", пунктом 2 якого
затверджено проект відведення
земельної ділянки Приватному
підприємству "Олесь" для будівництва,
експлуатації і обслуговування
комплексу спортивно-оздоровчих споруд
та підприємств громадського
харчування на Дніпровській набережній,
між залізничним мостом і мостом ім.
Патона у Дніпровському районі міста
Києва; передано Приватному
підприємству "Олесь" у довгострокову
оренду на 25 років вказану земельну
ділянку за рахунок земель міської
забудови. В подальшому, 21.12.04 між
Київською міською радою - орендодавцем
і Приватним підприємством "Олесь" -
орендарем був укладений договір оренди
земельної ділянки, який зареєстровано
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) 27.01.05 за
№66-6-00229. За цим договором орендодавець,
на підставі рішення Київської міської
ради №236/1111 від 27.11.03 передає, а орендар
приймає в оренду (строкове платне
користування) земельну ділянку,
загальною площею 1,5115 га в межах
прибережної смуги, на Дніпровській
набережній, між Залізничним мостом та
мостом ім. Патона у Дніпровському
районі міста Києва; кадастровий номер
:90:134:0003, цільове призначення - для
будівництва, експлуатації та
обслуговування комплексу
спортивно-оздоровчих споруд та
підприємств громадського харчування.
Договір укладено строком на 25 років
(пункт 3.1). Пунктом 8.4 договору
передбачено, що орендар зобов'язується,
зокрема, завершити забудову ділянки в
строки, встановлені проектною
документацією на будівництво,
затвердженою в установленому порядку,
але не пізніше, ніж через три роки з
моменту державної реєстрації договору.
Господарські суди попередніх
інстанцій установили, з підтвердженням
матеріалами справи, що Київська міська
рада рішенням від 29.11.12 №646/8930 відмінила
пункт 2 свого попереднього рішення від
27.11.03 №236/1111 "Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею", котрим, як вже
зазначалося, було затверджено проект
відведення земельної ділянки
Приватному підприємству "Олесь". При
цьому, Київська міська рада виходила з
того, що позивач не завершив забудову
земельної ділянки упродовж трьох
років, як то передбачено договором
оренди. Як убачається з матеріалів
справи, предметом даного судового
розгляду є вимога Приватного
підприємства "Олесь" про визнання
недійсним рішення Київської міської
ради №646/8930 від 29.11.12 "Про відміну пункту
2 рішення Київської міської ради від
27.11.03 №236/1111 "Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею". Ухвалюючи судові
акти у справі, господарські суди дійшли
помилкового висновку про наявність
підстав для відмови у задоволенні
цього позову. За приписами статті 2
Земельного кодексу України, земельними
відносинами є суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження землею, суб'єктами в яких
виступають громадяни, юридичні особи,
органи місцевого самоврядування та
органи державної влади, а об'єктами -
землі в межах території України,
земельні ділянки та права на них, у тому
числі на земельні паї (частки).
Відповідно до частини 1 статті 13
Конституції України земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією. За приписами статті
19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Згідно преамбули Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" цей Закон відповідно до
Конституції України визначає систему
та гарантії місцевого самоврядування в
Україні, засади організації та
діяльності, правового статусу і
відповідальності органів та посадових
осіб місцевого самоврядування.
Частиною 3 статті 24 цього Закону
унормовано, що органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності
Конституцією і законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, а в Автономній
Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції. Сільські, селищні,
міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання (стаття 25
Закону). Статтею 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування" передбачено,
що виключною компетенцією міських рад
є вирішення відповідно до закону
питань регулювання земельних відносин.
Частиною 1 статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
встановлено, що рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. Органи місцевого
самоврядування мають право приймати
рішення, вносити до них зміни та
скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і законами України,
керуючись у своїй діяльності ними та
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України. Акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку
(частина 10 статті 59 Закону). Згідно з
приписами статті 74 названого Закону
органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними та фізичними особами.
Відповідно до статті 21 Цивільного
кодексу України суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси. Суд визнає незаконним та
скасовує нормативно-правовий акт
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси. З рішення
Конституційного Суду України від 16.04.09
№7-рп "У справі за конституційним
поданням Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини 2 статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
14 статті 46, частин 1, 10 статті 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування"
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування)" вбачається,
що органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих відносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.
Господарськими судами попередніх
інстанцій установлено та підтверджено
матеріалами справи, що пунктом 2
рішення Київської міської ради від
27.11.03 №236/1111 "Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею" затверджено
проект відведення земельної ділянки
Приватному підприємству "Олесь" для
будівництва, експлуатації і
обслуговування комплексу
спортивно-оздоровчих споруд та
підприємств громадського харчування
на Дніпровській набережній, між
залізничним мостом і мостом ім. Патона
у Дніпровському районі міста Києва та
передано Приватному підприємству
"Олесь" у довгострокову оренду на 25
років вказану земельну ділянку за
рахунок земель міської забудови.
Установлено судами і те, що, в
подальшому, Київська міська рада іншим
рішенням від 29.11.12 №646/8930 "Про відміну
пункту 2 рішення Київської міської ради
від 27.11.03 №236/1111 "Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею" відмінила пункт 2
свого попереднього рішення від 27.11.03
№236/1111 "Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею". Проте, це рішення
прийняте Київською міською радою без
врахування положень Конституції
України, з перевищенням повноважень, що
помилково не було враховано судами.
Зважаючи на наведені приписи
законодавства, висновок господарських
судів попередніх інстанцій про відмову
у позові визнається необґрунтованим,
оскільки при прийнятті оспорюваного
рішення (№646/8930 від 29.11.12) Київська
міська рада вийшла за межі наданих їй
повноважень та була не вправі
скасовувати раніше ухвалене власне
рішення ненормативного характеру,
котре вичерпало свою дію фактом
виконання. Наведене узгоджується з
правовою позицією, викладеною у
постанові Верховного Суду України від
03.06.14 у справі №13/145022-675/2012.

Відповідно до приписів частини 1 статті
11110 Господарського процесуального
кодексу України підставами для
скасування або зміни рішення місцевого
чи апеляційного господарського суду
або постанови апеляційного
господарського суду є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, оскаржувані
рішення та постанова не відповідають
вимогам чинного законодавства, тому
підлягають скасуванню з прийняттям
нового рішення про задоволення позову.
Відтак, доводи касаційної скарги
Приватного підприємства "Олесь"
знайшли своє підтвердження.

Керуючись статтями 1115, 1117,1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
18.06.14 у справі №910/14059/13 та рішення
Господарського суду міста Києва від
05.12.13 скасувати. Позов задовольнити.
Визнати недійсним рішення Київської
міської ради Х сесії VI скликання від
29.11.12 №646/8930 "Про відміну пункту 2
рішення Київської міської ради від
27.11.03 №236/1111 "Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею".

Стягнути з Київської міської ради на
користь Приватного підприємства
"Олесь" 825,61 грн. судового збору. Видачу
наказу доручити Господарському суду
міста Києва.

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Олесь" задовольнити.

Головуючий суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

Т.Костенко