ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р.Справа № 916/934/14

За позовом: Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Іллічівської філії

до відповідача: Державного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порт"

про стягнення 678 151,89 грн.

Головуючий - Степанова
Л.В.

Судді - Лічман Л.В.

Панченко
О.Л.

Представники:

Від позивача: Скворцова О.А. за
довіреністю

Від відповідача: Моісєєв Д.А. за
довіреністю

Суть спору: про стягнення 678 151,89 грн.

У судовому засіданні 13.05.2014 року було
оголошено перерву до 29.05.2014 року
відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 22.07.2014 року було
оголошено перерву до 07.08.2014 року
відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Іллічівської філії звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Державного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порт" про стягнення
заборгованості у розмірі 678 151,89 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.03.2014р. року порушено
провадження по справі № 916/934/14.

У судовому засіданні від 13.05.2014р.
представником позивача було заявлене
клопотання (вх. № 2-1840/14 від 13.05.2014р.) про
продовження строку розгляду справи на
15 днів.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 13.05.2014р. строк розгляду
справи № 916/934/14 було продовжено до
29.05.2014р.

У судовому засіданні від 29.05.2014р.
представником позивача було заявлене
клопотання № 392/15-07-02-1910 від 28.05.2014р. (вх.
№ 13899/14) про призначення справи № 916/934/14
до колегіального розгляду.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 29 травня 2014 року справу №
916/934/14 призначено до колегіального
розгляду.

Розпорядженням керівника апарату
господарського суду Одеської області
від 29.05.2014 року № 188 „Щодо призначення
членів колегії" справу № 916/934/14 було
призначено до автоматичного розподілу
для визначення складу колегії суду.

Згідно з автоматизованим розподілом
справ, в порядку ст. 2-1 Господарського
процесуального кодексу України, по
справі № 916/934/14 визначено наступний
склад колегії: головуючий суддя
Степанова Л.В., суддя Демешин О.А., суддя
Зайцев Ю.О.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 29.05.2014р. справу № 916/934/було
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: головуючий суддя
Степанова Л.В., суддя Демешин О.А., суддя
Зайцев Ю.О.

28.05.2014р. до матеріалів справи надійшло
клопотання позивача № 377/15-07-02-1891 від
28.05.2014р. (вх. № 13772/14 від 28.05.2014р.) про
залучення до матеріалів справи
додаткових доказів.

02.06.2014р. до матеріалів справи надійшли
письмові пояснення позивача №
998/15-07-02-1916 від 28.05.2014р. (вх. № 14217/14 від
02.06.2014р.).

Розпорядженням заступника керівника
апарату господарського суду Одеської
області від 20.06.2014 року № 286 „Щодо
повторного автоматичного розподілу
справи для внесення змін до складу
колегії суддів", в зв'язку з
перебуванням судді Зайцева Ю.О. у
відпустці та судді Демешина О.А. у
відрядженні, справу № 916/934/14 було
призначено до повторного
автоматичного розподілу для внесення
змін до складу колегії суду.

Згідно з автоматизованим розподілом
справ, в порядку ст. 2-1 Господарського
процесуального кодексу України, по
справі № 916/934/14 визначено наступний
склад колегії суддів: головуючий суддя
Степанова Л.В., суддя Никифорчук М.І.,
суддя Панченко О.Л.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 23.06.2014р. справу № 916/934/було
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: головуючий суддя
Степанова Л.В., суддя Никифорчук М.І.,
суддя Панченко О.Л.

23.06.2014р. до матеріалів справи надійшло
клопотання позивача № 480/15-07-02 від
17.06.2014р. (вх. № 16288/14 від 23.06.2014р.) про
залучення до матеріалів справи
додаткових доказів.

07.07.2014р. до матеріалів справи надійшов
відзив на позовну заяву (вх. № 17562/14 від
07.07.2014р.) згідно з яким останній проти
задоволення позову заперечує.

Розпорядженням заступника керівника
апарату господарського суду Одеської
області від 23.07.2014 року № 422 „Щодо
повторного автоматичного розподілу
справи для внесення змін до складу
колегії суддів", в зв'язку з
перебуванням судді Никифорчука М.І. у
відпустці, справу № 916/934/14 було
призначено до повторного
автоматичного розподілу для внесення
змін до складу колегії суду.

Згідно з автоматизованим розподілом
справ, в порядку ст. 2-1 Господарського
процесуального кодексу України, по
справі № 916/934/14 визначено наступний
склад колегії суддів: головуючий суддя
Степанова Л.В., суддя Лічман Л.В., суддя
Панченко О.Л.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 24.07.2014р. справу № 916/934/було
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: головуючий суддя
Степанова Л.В., суддя Лічман Л.В., суддя
Панченко О.Л.

У судовому засіданні від 24.07.2014р.
представником позивача були надані
заперечення на відзив № 498/15-07-02 від
19.06.2014р. (вх. № 19279/14 від 24.07.2014р.).

Розглянув матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив:

Відповідно до Закону України "Про
морські порти України", розпорядження
Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 р.
№ 133-р "Про погодження пропозиції щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту", наказу
Міністерства інфраструктури від
19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" було проведено реорганізацію
державних підприємств морського
транспорту, шляхом виділу стратегічних
об'єктів портової інфраструктури,
іншого майна, прав та обов'язків
стосовно них згідно розподільчих
балансів, та утворено, внаслідок
виділу, державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України".

Пунктом 3 Наказу Міністерства
інфраструктури від 19.03.2013р. № 163
встановлено, що Адміністрація морських
портів України є правонаступником
державних підприємств морського
транспорту, зазначених у п. 1 цього
наказу, у частині майна, прав та
обов'язків відповідно до розподільчих
балансів. Пунктом 7 наказу встановлено ,
що після проведення державної
реєстрації Адміністрації морських
портів України головам Комісій
передати, а голові Адміністрації
морських портів України прийняти на
баланс майно, права та обов'язки

державних підприємств морського
транспорту, що реорганізуються, згідно
із затвердженими Міністерством
розподільчими балансами та актами
приймання-передачі.

Відповідно до зазначеного за актом
приймання-передачі від 13.06.2013 р. № 482/19
до Адміністрації були передані основні
засоби Державного підприємства
"Іллічівський морський торговельний
порт" згідно з розподільчим балансом
станом на 13.06.2013р., в т.ч. причали
Іллічівського морського порту.

Так, 30.09.2013р. між Державним
підприємством "Адміністрація морських
портів України" в особі Іллічівської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (надалі - Власник) та Державним
підприємством "Іллічівський морський
торговельний порт" (надалі -
Сервітуарій) укладено договір
майнового сервітуту (користування
гідротехнічними спорудами) №
647-0/108-П-ІЛФ-13 (надалі - договір №
647-0/108-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р.) відповідно до
п. 1.1 якого Власник, на визначених
договором умовах оплати, надає
Сервітуарію право обмеженого
користування належними Власнику
гідротехнічними спорудами (нерухомим
майном) розташованими в акваторії
Іллічівського морського порту, а саме:
причал № 15, довжиною 175,00 п. м., архівний
номер паспорту 85235.

Відповідно до пп. 1.2, 1.3, 1.4 договору №
647-0/108-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. право
користування Сервітуарієм причалом
обмежується виконанням
навантажувально-розвантажувальних
робіт силами і засобами Сервітуарія.
Сервітут не підлягає відчуженню. Строк
сервітуту - період дії договору.

Ціна договору та порядок оплати
передбачено у розділі 2 договору №
647-0/108-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р.

Згідно з п. 2.3 договору № 647-0/108-П-ІЛФ-13
від 30.09.2013р. оплата сервітуту
здійснюється Сервітуарієм щомісячно,
до 30 числа місяця, наступного за
звітним, на підставі рахунку Власника.
Сума щомісячного платежу
розраховується виходячи з кількості
днів у звітному місяці.

Пунктами 3.2, 3.3, 3.4 договору №
647-0/108-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р., крім іншого,
передбачено, що Сервітуарій
зобов'язаний своєчасно і на умовах
цього договору вносити плату за
сервітут за весь час фактичного
користування причалом. Власник має
право отримувати плату за сервітут,
розраховану відповідно до розділу 2
цього договору. Власник зобов'язаний
надати на умовах цього договору
Сервітуарію обмежене право
користування причалом, визначеним п.1.1
договору.

Відповідно до п. 4.1 договору №
647-0/108-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. за невиконання
(неналежне) виконання умов договору
сторони несуть відповідальність
відповідно до чинного законодавства.

Цей договір набуває чинності з дня його
укладення, але регулює взаємовідносини
між сторонами починаючи з 21.08.2013р. у
відповідності до ст. 631 ЦК України.
Договір діє до 31.12.2013р., але у будь-якому
разі до повного виконання Сторонами
своїх зобов'язань за цим договором (п. 7.1
договору № 647-0/108-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р.).

Так, на виконання вищенаведених умов
договору № 647-0/108-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р.
Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" в особі Іллічівської філії
Державному підприємству "Іллічівський
морський торговельний порт" були
виставлені наступні рахунки по оплаті
за користування сервітутом: № Пр/4 448
від 30.09.2013р. на суму 209 054,34 грн., № Пр/9 357
від 31.10.2013р. на суму 158 065,48 грн., № Пр/9 378
від 30.11.2013р. на суму 152 966,59 грн., № Пр/12 870
від 31.12.2013р. на суму 158 065,48 грн. на
загальну суму 678 151,89 грн.

Проте відповідачем вищезазначені
рахунки оплачені не були в зв'язку з чим
Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Іллічівської філії звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Державного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порт" про стягнення
заборгованості у розмірі 678 151,89 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує
порушенням відповідачем прийнятих на
себе за договором майнового сервітуту
(користування гідротехнічними
спорудами) № 647-0/108-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р.
зобов'язань, а також положеннями
Господарського кодексу України та
Цивільного кодексу України.

Відповідач - Державне підприємство
"Іллічівський морський торговельний
порт" проти позовних вимог заперечує з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву (вх. № 17562/14 від 07.07.2014р.).
Так, відповідач зазначає, що за період
дії договору майнового сервітуту
позивачем, не зважаючи на неодноразові
звернення відповідача, не були надані
документи, що підтверджують реєстрацію
права господарського відання на
гідротехнічні споруди за Іллічівською
філією Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України". Крім того, відповідач
намагався зареєструвати сервітутні
права за одним з договорів майнового
сервітуту (№ 640-0/100-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р.,
причал № 1). Однак рішенням державного
реєстратора від 30.12.2013р. № 9684460 було
відмовлено у реєстрації сервітутних
прав за ДП "ІМПТ" у зв'язку з відсутністю
державної реєстрації іншого речового
права на гідротехнічні споруди за ДП
"АМПУ". Дане рішення державного
реєстратора стосується реєстрації
сервітутних прав на користування
причалом № 1, проте аналогічна
ситуація з усіма іншими причалами
Іллічівського морського торговельного
порту, у зв'язку з чим, зважаючи на те, що
реєстраційні дії з розгляду заяви про
реєстрацію сервітутних прав
здійснюються на платній основі, а ДП
"ІМТП" знаходиться у скрутному
фінансовому становищі (чистий збиток
близько 74 млн. грн.), реєстрація
сервітутних прав на користування
іншими причалами на здійснювалась.
Крім того, відповідач вважає, що
договір майнового сервітуту, на
підставі якого позивач просить суд
стягнути з відповідача суму
заборгованості, є неукладеним.

Позивач, в свою чергу, вважає позицію
відповідача, викладену у відзиві на
позовну заяву, необґрунтованою та
такою, що не може бути підставою для
відмови у задоволені позовних вимог з
підстав, викладених у запереченнях на
відзив № 498/15-07-02 від 19.06.2014р. (вх. № 19279/14
від 24.07.2014р.).

Крім того, позивач згідно з письмовими
поясненнями № 998/15-07-02-1916 від 28.05.2014р. (вх.
№ 14217/14 від 02.06.2014р.) стверджує, що після
передачі від ДП "ІМТП" за актом
приймання-передачі, зазначені причали
знаходяться на обліку у Адміністрації,
яка реалізовує відповідні
повноваження власника (особи, у якої
знаходиться державне майно в
господарському віданні).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Ст. 530 Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Водночас, відповідно до положень ст. 403
Цивільного кодексу України сервітут
визначає обсяг прав щодо користування
особою чужим майном. Сервітут може бути
встановлений на певний строк або без
визначення строку. Особа, яка
користується сервітутом, зобов'язана
вносити плату за користування майном,
якщо інше не встановлено договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Сервітут не підлягає відчуженню.
Сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпоряджання цим майном.

Статтею 406 Цивільного кодексу України
визначені випадки припинення
сервітуту. Так, сервітут припиняється,
зокрема, у разі відмови від нього особи,
в інтересах якої встановлений
сервітут; спливу строку, на який було
встановлено сервітут; припинення
обставини, яка була підставою для
встановлення сервітуту;
невикористання сервітуту протягом
трьох років підряд. Сервітут може бути
припинений за рішенням суду на вимогу
власника майна за наявності обставин,
які мають істотне значення. Сервітут
може бути припинений в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
на виконання умов укладеного між
сторонами по справі договору №
647-0/108-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. Державним
підприємством "Адміністрація морських
портів України" в особі Іллічівської
філії Державному підприємству
"Іллічівський морський торговельний
порт" були виставлені наступні рахунки
по оплаті за користування сервітутом:
№ Пр/4 448 від 30.09.2013р. на суму 209 054,34 грн.,
№ Пр/9 357 від 31.10.2013р. на суму 158 065,48 грн.,
№ Пр/9 378 від 30.11.2013р. на суму 152 966,59 грн.,
№ Пр/12 870 від 31.12.2013р. на суму 158 065,48 грн.
на загальну суму 678 151,89 грн., які в свою
чергу були направлені відповідачу
згідно з супровідними листами №
102/08.3-10/1202 від 04.10.2013р., № 145/08.3-10/1613 від
01.11.2013р., № 185/08.3-10/2170 від 04.12.2013р. та №
212/08.3-10/06 від 02.01.2014р., копії яких
містяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач обов'язок щодо
своєчасної оплати рахунків,
виставлених позивачем за користування
причалом № 15, довжиною 175,00 п. м.,
архівний номер паспорту 85235 не виконав,
та на теперішній час у нього наявна
заборгованість перед позивачем в
розмірі 678 151,89 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, судом не приймається до
уваги посилання відповідача на
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, з огляду на те, що
договір № 647-0/108-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р.
укладений між сторонами у справі, у
встановленому порядку не
зареєстровано, в зв'язку з тим, що
вимогами діючого законодавства не
передбачено обов`язковості державної
реєстрації договорів використання
майна на умовах сервітуту.

Крім того, суд звертає увагу відповідач
на тому факті, що договір № 647-0/108-П-ІЛФ-13
від 30.09.2013р. відповідно до вимог чинного
законодавства, як правочин, є
правомірним, оскільки на даний час його
недійсність прямо не встановлена
законом і не була визнана судом, а тому
зазначений договір в силу вимог ст. 629
Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами, і
зобов'язання за ним відповідно до
приписів ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України мають виконуватися
належним чином, відповідно до норм
чинного законодавства та умов
договору.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України в постанові від 22.04.2014р. по
справі № 916/2232/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги
вищенаведене, а також оцінюючи надані
документальні докази в їх сукупності,
суд вважає позовні вимоги Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Іллічівської
філії обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідача, згідно з ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Іллічівської філії
задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Іллічівський морський торговельний
порт" (68001, Одеська область, м.
Іллічівськ, вул. Праці, 6, р/р 1 в ПАТ
"Марфін банк" м. Іллічівська, МФО 328168,
) на користь Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Іллічівської
філії (68001, Одеська область, м.
Іллічівськ, вул. Праці, 6, п/р 260041593 у ПАТ
"Марфін банк" у м. Донецьк, МФО 334851, ) заборгованість у розмірі
678 151 (шістсот сімдесят вісім тисяч сто
п'ятдесят одна) грн. 89 коп. та судовий
збір у розмірі 13 563 (тринадцять тисяч
п'ятсот шістдесят три) грн. 03 коп.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили в порядку ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржено у
встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 12.08.2014 року

Головуючий суддя

Степанова Л.В.

Суддя
Лічман Л.В.

Суддя

Панченко О.Л.