номер провадження справи 12/48/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2014
Справа № 908/1678/14

Суддя Господарського суду Запорізької
області Смірнов О.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
господарського суду справу № 908/1678/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз", м. Запоріжжя

про визнання недійсним
одностороннього правочину

за участю представників:

від позивача - Пількевич В.В.,
довіреність № 14-136 від 13.05.14 р.

від відповідача - не з'явився

За клопотанням сторін, з урахуванням
виняткових обставин справи, строк
слухання спору по даній справі було
продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять
днів), що відповідає вимогам частини 3
статті 69 ГПК України і знайшло своє
відображення у процесуальних
документах суду згідно вимог ст. 81-1 ГПК
України.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулося
до Господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" про визнання недійсним
одностороннього правочину.

Сторін було належним чином повідомлено
про час та місце проведення судового
засідання, тому судом з урахуванням
вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені
всі необхідні умови для вирішення
спору на принципах змагальності,
рівності учасників процесу перед
законом.

Неприбуття до судового засідання
представника відповідача, який був
належним чином повідомлені про час та
місце проведення судового засідання,
не перешкоджає розгляду спору по суті,
а тому справа розглядається за
наявними в ній матеріалами згідно
статті 75 ГПК України.

Позивач наполягає на заявлених
позовних та просить позов
задовольнити.

Відповідач у справі - Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» надало суду, відповідно
до ст. 59 ГПК України відзив на позовну
заяву, за змістом якого проти позову
заперечує за наступними обставинами
зокрема:

- зобов'язання позивача відповідно
до п. 2 ст. 231 ГК України виникло до
підписання Додаткової угоди № 2 від
31.12.2013 року до Договору, безпосереднє
зарахування зустрічних однорідних
вимог було вчинене 30.12.2013 року;

- оскільки односторонній правочин
- заява № 1 про припинення зобов'язань
захуванням зустрічних однорідних
вимог був вчинений до підписання
сторонами Додаткової угоди № 2 від
31.12.2013 року до Договору, тому
застосування позивачем правовідносин,
які ще не склалися (звільнення від
відповідальності за несвоєчасну та/або
неповну поставку природного газу у
разі відсутності у продавця по
незалежним від нього обставинам
достатнього ресурсу природного газу на
дату складання акту приймання передачі
газу) є хибним та помилковим;

- зобов'язання за договором в
частині постачання газу за березень 2013
року виконано ПАТ НАК «Нафтогаз
України» лише 25.06.2014 року, тобто з
порушенням встановлених договором
строків.

З'ясувавши всі обставини справи у їх
сукупності та докази на їх
підтвердження, виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду справи
та правових норм, які підлягають
застосуванню у спірних відносинах
сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 03.02.2013 року на
адресу Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (далі
Позивач, ПАТ НАК «Нафтогаз України»),
надійшла заява № 1 (вих. № 19/2923 від 30.12.2013
року) (а.с. 13) від Публічного
акціонерного товариства «Запоріжгаз»
(далі Відповідач, ПАТ «Запоріжгаз») про
припинення зобов'язання зарахуванням
зустрічних однорідних вимог в порядку
ст. 601 ЦК України.

Відповідно до вищезазначеної заяви
Відповідач зазначає, що за договором
купівля-продажу природного газу №
2/12-ПР від 04.04.2012 року, укладеного між ПАТ
«Запоріжгаз» та ПАТ НАК «Нафтогаз
України» та постанови Донецького
апеляційного господарського суду від
10.09.2013 року у справі № 908/2195/13 його
товариство має заборгованість перед
ПАТ НАК «Нафтогаз України» в сумі 2005789,
67 грн. за прострочення виконання
зобов'язання згідно договору в період з
березня по липень 2012 року.

В обґрунтування поданої заяви
зазначає, що відповідно до претензії
від 03.12.2013 року № 19/1999 за договором №
13-216-Н від 04.01.2013 року ПАТ НАК «Нафтогаз
України» станом на 03.12.2013 року має
заборгованість перед ПАТ «Запоріжгаз»
у сумі 5 573 133, 00 грн., зокрема: 4000071, 18 грн. -
0,1 відсоток пені за прострочення
виконання не грошового зобов'язання,
1573061, 82 грн. - 7 відсотків штрафу за
прострочення виконання не грошового
зобов'язання понад 30 днів. Таким чином,
після укладення цієї заяви, у ПАТ
«Запоріжгаз» відсутні не виконані
грошові зобов'язання перед ПАТ НАК
«Нафтогаз України» по Договору № 2/12-ПР
від 04.04.2012 року та постанові Донецького
апеляційного господарського суду від
10.09.2013 року у справі № 908/2195/13 в частині
сплати штрафних санкцій в розмірі 2 005
789, 67 грн. Сума 0,1 відсотка пені за
прострочення виконання не грошового
зобов'язання ПАТ НАК «Нафтогаз
України» по договору № 13-216-Н від 04.01.2013
року зменшено та становить 1 994 281, 51 грн.

Позивач зазначає, що подана
відповідачем заява № 19/2923 від 30.12.2013
року про припинення зобов'язань є
одностороннім правочином, при вчиненні
якого не додержано загальних вимог
необхідних для чинності такого
правочину, а саме ст. ст. 203, 215 ЦК
України.

Надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).
Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.
Односторонній правочин може
створювати обов'язки лише для особи,
яка його вчинила. Односторонній
правочин може створювати обов'язки для
інших осіб лише у випадках,
встановлених законом, або за
домовленістю з цими особами. До
правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це не
суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

За загальним правилом, кожна особа, що
бере участь у справі, повинна довести
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи
заперечень(стаття 33 ГПК України).
Водночас стаття 35 ГПК України визначає
підстави, з яких ці особи звільняються
від обов'язку доказування. Підстави
звільнення від доказування можна
поділити на три групи:

· а) обставини, визнані
господарським судом загальновідомими
(частина першої статті 35 ГПК України;

· б) преюдиціальні факти (частини
2-4 статті 35 ГПК України);

· в) законні презумпції ( частина
п'ята статті 35 ГПК України).

Відповідно до частини 3 статті 43 ГПК
України визнання однією стороною
фактичних даних і обставин, якими інша
сторона обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковими. Отже, таке визнання
не є підставою звільнення від
доказування, тобто незалежно від того,
що одна сторона визнає певні обставини,
які наводяться іншою стороною, остання
повинна надати відповідні докази.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою донецького апеляційного
господарського суду від 10.09.2013 року у
справі № 908/2195/13 за позовом ПАТ НАК
«Нафтогаз України» до ПАТ «Запоріжгаз»
про стягнення 2007 105, 80 грн. позовні
вимоги задоволено частково, зокрема
стягнуто з ПАТ «Запоріжгаз» на користь
ПАТ НАК «Нафтогаз України» пеню у
розмірі 434 102, 43 грн. три проценти річних
у розмірі 86820, 47 грн., штраф у розмірі 1 445
404, 30 грн. та витрати зі сплати судового
збору за подання позовної заяви у
розмірі 39 462, 47 грн. При цьому, як
вбачається з мотивувальної частини
вказаної постанови що спір між
сторонами виник з приводу виконання
Договору № 2/12-ПР від 04.04.2012 року.

Згідно положень п. 2.6. Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» (із
змінами та доповненнями внесеними
Постановою ленуму Вищого
господарського суду України від
10.07.2014 року № 6 «Про внесення змін і
доповнень до деяких постанов пленуму
Вищого господарського суду України»)
не потребують доказування
преюдиціальні обставини, тобто
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, - при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. При цьому не має значення,
в якому саме процесуальному статусі
виступали відповідні особи у таких
інших справах - позивачів,
відповідачів, третіх осіб тощо.
Преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме обставинам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), а не правовій оцінці таких
обставин, здійсненій іншим судом.

Разом з тим, фактичні обставини справи
свідчать, що 04.01.2013 року між ПАТ НАК
«Нафтогаз України», як Продавцем, та
ПАТ «Запоріжгаз», як Покупцем,
укладено договір № 13-216-Н на
купівлю-продаж природного газу, далі
Договір, предметом якого є зобов'язання
Продавця передати у власність Покупцю
у 2013 році природний газ (далі - газ), а
Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити газ на умовах договору.
Кількість, якість та обсяги газу
визначені у розділі 2 укладеного
договору, зокрема, у березні погоджено
передати 72000 куб. м. Пунктом 2.1.1.
Договору 2 визначено, що обсяги газу, що
планується передати за Договором,
можуть змінюватися сторонами протягом
місяця продажу в установленому
порядку.

Умовами розділу 3 Договору сторони
погодили порядок та умови передачі
газу, зокрема, відповідно до п. п. 3.3., 3.4,
3.5. приймання передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Пунктом 3.4.
визначено, що не пізніше 5-го числа
місяця наступного за місяцем продажу
газу Покупець зобов'язується надати
Продавцеві підписані та скріплені
печаткою Покупця два примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу зобов'язується повернути
Покупцеві один примірник оригіналу
акта підписаного уповноваженим
представником та скріпленого печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Корегування планових обсягів
газу оформлюється покупцем у вигляд
заявки.

10 липня 20013 року між сторонами укладено
Додаткову угоду № 1 до Договору,
пунктом 2.1. якої погодили, що обсяг газу,
який Продавець передає Покупцю у
березні 2013 року становить 69629, 103 тис.
куб. м. При цьому, п. 4 вказаної
додаткової угоди сторони диспозитивно
визначили, що дана додаткова угода
складена у двох примірниках, по одному
для кожної із сторін, які мають
однакову юридичну силу, набуває
чинності з моменту її підписання
сторонами та скріплення печатками
сторін, поширює свою дію на відносини
сторін, що фактично склалися з 01 січня
2013 року. Претензією № 19/1999 від 03.12.2013
року ПАТ «Запоріжгаз» просило ПАТ НАК
«Нафтогаз України» по здійснити
поставку 69 629, 103 тис. куб. м. природного
газу та сплатити пеню відповідно до
положень ст. 231 ГК України в сумі 4 000071, 18
грн. за прострочення виконання не
грошового зобов'язання та 7 відсотків
штрафу в розмірі 1573061, 82 грн. за
прострочення виконання не грошового
зобов'язання понад 30 днів. Втім, вказана
претензій не були визнана ПАТ НАК
«Нафтогаз України», про що свідчить
відповідь від 26. 12.2013 року № 26-6780/1.5-13.

В подальшому, Додатковою угодою № 2 від
31.12.2013 року до Договору сторони внесли
доповнили статтю 7 Договору пунктом 7.4,
відповідно до якого Продавець
звільняється від відповідальності
(штраф, пені та інше) за несвоєчасну
та/або неповну поставку природного
газу у разі відсутності у Продавця по
незалежним від нього обставинам
достатнього ресурсу природного газу на
дату складання акту приймання-передачі
газу.

Виходячи зі змісту положень ст. 601 ЦК
України припинення зобов'язання
зарахуванням означає відсутність
предмета спору за умови, якщо між
сторонами не залишилися спірних
(неврегульованих) питань. Протеё за
наявності заперечень ПАТ НАК «Нафтогаз
України» щодо дійсності зобов'язання,
його змісту та умов виконання,
зазначена у заяві ПАТ «Запоріжгаз» № 1
про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог сума 2 005 789, 67 грн. є спірною що
унеможливлює проведення зарахування
зустрічних однорідних вимог на
підставі ст. 601 ЦК України.

Поряд з цим, матеріали справи свідчать,
що акт приймання-передачі природного
газу відповідно до якого ПАТ НАК
«Нафтогаз України» передає, а ПАТ
«Запоріжгаз» приймає природний газ,
спожитий населенням у березні 2013 року у
обсязі 69 629, 103 тис. куб. м. та датовано
25.06.2014 року, що, виходячи зі змісту
договору та додаткових угод до нього, є
порушенням строків передачі
природного газу у березні 2013 року,
оскільки, виходячи з умов п. 2.1.
Договору, природний газ мав бути
поставлений до 31.03.2013 року.

При цьому, посилання позивача на
положення п. 7.4 Додаткової угоди № 2 до
Договору не приймаються судом до
уваги, оскільки ним не доведено
відсутності у Продавця достатнього
ресурсу природного газу, в т. ч. по
незалежним від останнього обставинам,
що свідчить про наявність підстав для
його відповідальності за несвоєчасну
поставку газу у березні 2013 року.

Однак, суд дійшов висновку, що сума
нарахованих ПАТ «Запоріжгаз» до
сплати, відповідно до претензії № 19/1999
від 03.12.2013 року санкцій у вигляді пені в
сумі 4000071, 18 грн. та штраф в сумі 1 573061, 82
грн. є частково не правомірною,
оскільки розрахована з 72000 тис. куб.
газу, тоді як їх необхідно
розраховувати з 01.04.2013 року виходячи з 69
629, 103 тис. куб. м. газу.

Як вбачається зі змісту заяви № 1 (вих.
№ 19/2923 від 30.12.2013 року) ПАТ «Запоріжгаз»
зараховано в порядку ст. 601 ЦК України
грошові кошти в сумі 2 005 789, 67 грн., як
заборгованість його підприємства за
рішенням суду апеляційної інстанції у
справі № 908/2195/13, яка складається із
пені, трьох процентів річних, штрафу,
витрат зі сплати судового збору.

Згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

З аналізу вищевказаної норми
вбачається, що зарахування як підстава
припинення зобов'язання здійснюється
за наявності наступних умов:

- вимоги сторін мають бути зустрічні,
тобто такі, які випливають з двох
різних зобов'язань, між двома особами,
де кредитор одного зобов'язання є
боржником іншого; те саме повинно бути
і з боржником;

- вимоги мають бути однорідними, тобто в
обох зобов'язаннях повинні бути речі
одного роду;

- необхідно, щоб за обома вимогами
настав строк виконання.

Статтею 602 ЦК України передбачено, не
допускається зарахування зустрічних
вимог: 1) про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю; 2) про стягнення
аліментів; 3) щодо довічного утримання
(догляду); 4) у разі спливу позовної
давності; 5) в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Отже, виходячи із наведених
законодавчих приписів, зарахуванням
можуть припинятися тільки однорідні та
тільки зустрічні вимоги. Так, ст. 601 ЦК
України імперативно визначає, що
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог може бути припинено лише
зобов'язання, тобто правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Тоді як пеня та штраф є
засобом забезпечення зобов'язання в
розумінні ст. 546, 549 ЦК України.
Відповідно до п.1.14. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" (із змінами та
доповненнями внесеними Постановою
пленуму Вищого господарського суду
України від 10.07.2014 року № 6 «Про
внесення змін і доповнень до деяких
постанов пленуму Вищого
господарського суду України») вимоги
про сплату пені та передбачених
частиною другою статті 625 ЦК України
інших нарахувань у зв'язку з
порушенням грошових зобов'язань хоча й
мають грошовий характер, але за своєю
правовою природою не є основним
зобов'язанням, а є заходом
відповідальності за порушення
зобов'язань, й відтак ці вимоги не
можуть бути зараховані як зустрічні
в порядку статті 601 ЦК України".

Закон не передбачає зарахування
неоднорідних вимог, а отже оспорюваний
правочин не відповідає вимогам закону.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім, ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За таких обставин позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» про визнання недійсним
одностороннього правочину - заяви № 1
(вихідний № 19/2923 від 30.12.2013 року) про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних однорідних вимог
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору в сумі
1218, 00 грн. покладаються на відповідача
у справі - Публічне акціонерне
товариство «Запоріжгаз», згідно вимог
ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося
04.08.2014 року, згідно частини 2 статті 85
ГПК України було проголошено
скорочений текст рішення, а саме його
вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 42, 43, 33, 34, 35, 43, 49, 82, 84, частиною
другою та третьою ст. 85 ГПК України, суд
,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз»
задовольнити.

2. Визнати недійсним односторонній
правочин з припинення зобов'язання
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, оформлений у
вигляді заяви Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз» № 1 (вихідний
№ 19/2923 від 30.12.2013 року).

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз», 69035, м.
Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7, , на користь:

- Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», 01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, буд. 6, ,
судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча
двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. ,
видавши наказ.

Повне рішення складено - 11.08.2014
року

Суддя
О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.