ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року Справа № 916/1292/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Демидової А.М.,

суддів
Воліка І.М.,

Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуДержавного
підприємства "Український державний
центр радіочастот" в особі Одеської
філії Українського державного центру
радіочастотна рішення господарського
суду Одеської області від 21.05.2014 р.
(суддя: Мостепаненко Ю.І.) та на
постановуОдеського апеляційного
господарського суду від 03.07.2014 р. (судді:
Шевченко В.В., Мирошниченко М.А., Головей
В.М.) у справі№916/1292/14 господарського
суду Одеської областіза
позовомДержавного підприємства
"Український державний центр
радіочастот" в особі Одеської філії
Українського державного центру
радіочастотдоТовариства з обмеженою
відповідальністю "Безпровідні мережі
зв'язку"простягнення 1 150 грн. 80 коп. за
участю представників: від позивачане
з'явились від відповідачане з'явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 21.05.2014 р. у справі №916/1292/14,
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 03.07.2014 р., відмовлено в
задоволенні позову Державного
підприємства "Український державний
центр радіочастот" в особі Одеської
філії Українського державного центру
радіочастот (далі - ДП "Український
державний центр радіочастот") до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Безпровідні мережі
зв'язку" (далі - ТОВ "Безпровідні мережі
зв'язку") про стягнення 1 150 грн. 80 коп.

Не погодившись з прийнятими судовими
актами, позивач звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Одеської області від 21.05.2014 р.,
постанову Одеського апеляційного
господарського від 03.07.2014 р. та прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 08.08.2014 р., колегією суддів у
складі: головуючий суддя - Демидова А.М.,
судді: Волік І.М., Ємельянов А.С.
(доповідач у справі), касаційну скаргу
ДП "Український державний центр
радіочастот" прийнято до провадження.
Розгляд справи призначено на 19.08.2014 р.

В судове засідання 19.08.2014 р.
представники позивача та відповідача
не з'явились, причини неявки суду не
повідомили.

Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням вищенаведеного судова
колегія приходить до висновку про
можливість розгляду касаційної скарги
без участі представників сторін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, дослідивши правильність
застосування господарським судом
апеляційної інстанцій норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
досліджено судами попередніх
інстанцій, 01.08.2005 р. між сторонами у
справі укладено договір №328/1 (далі -
договір) за умовами якого ДП
"Український державний центр
радіочастот" зобов'язалось виконати
роботи з радіочастотного моніторингу
та нагляду за технічними
характеристиками випромінювання та
забезпечення електромагнітної
сумісності (ЕМС) радіоелектронних
засобів (РЕЗ) та випромінюючих
пристроїв (ВП), а ТОВ "Безпровідні
мережі зв'язку" зобов'язалось прийняти
та оплатити дані роботи.

Відповідно до п. 6.1 договору №328/1 від
01.08.2005 р., останній набирає чинності з
моменту його підписання і діє до 01.08.2006
р., але у будь-якому випадку до моменту
повного та належного виконання
сторонами своїх зобов'язань за
договором. Договір вважається
автоматично продовженим кожний раз на 1
рік у випадку, якщо жодна із сторін за 30
днів до закінчення строку його дії не
надішле іншій стороні письмове
повідомлення про свій намір припинити
його дію надалі.

З огляду на даний пункт договору,
враховуючи, що в матеріалах справи
відсутні докази такого звернення
однієї із сторін договору до іншої
сторони договору, колегія суддів
вважає правильним висновок судів
попередніх інстанцій про те, що договір
№328/1 від 01.08.2005 р. є діючим.

Пунктом 3.1. вказаного договору
сторонами передбачено, що вартість
робіт по цьому договору визначається
згідно "Граничних тарифів на послуги,
пов'язані з експертизою заявок,
наглядом і моніторингом
радіоелектронних засобів радіозв'язку,
радіомовлення, телебачення, систем
кабельного і ефірно-кабельного
телебачення, систем супутникового
зв'язку", що затвердженні наказом
Державного комітету зв'язку та
інформації України №29 від 15.02.2000 р. та
зареєстровані в Міністерстві юстиції
України 21.03.2000 р. за №180/4401.

Предметом спору у даній судовій справі
є вимога позивача до відповідача
оплатити виконані ДП "Український
державний центр радіочастот" роботи в
сумі 1 150 грн. 80 коп.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно зі
статтею 174 Господарського кодексу
України, є господарський договір.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідпо до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Аналогічні положення закріплено в ст.
526 Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), що передбачено
ст. 610 Цивільного кодексу України.

Таким чином, у разі виникнення судового
спору між сторонами договору з приводу
невиконання або неналежного виконання
однією із сторін свого обов'язку за
договором, факт такого невиконання або
неналежного виконання має бути
доведений іншою стороною належними та
допустимими доказами.

Так, п. 3.7. договору №328/1 від 01.08.2005 р.
встановлено, що виконання робіт може
підтверджуватися відповідним
двостороннім актом виконаних робіт.

Разом з тим, у п. 3.4. договору сторонами
погоджено, що роботи вважаються
виконаними в повному обсязі у разі
забезпеченням ЕМС РЕЗ та ВП, які
належать замовнику за умови
відсутності скарг останнього на радіо
завади.

Враховуючи, що умовами вказаних
пунктів договору передбачено право
сторін на складання акту виконаних
робіт, а не їх обов'язок, колегія суддів
Вищого господарського суду
погоджується з висновком
господарського суду апеляційної
інстанції про неправомірність відмови
місцевого господарського суду в
задоволенні позову з тієї підстави, що
позивачем не надано підтвердження
направлення відповідачу актів
виконаних робіт за період з 01.08.2012 р. по
31.03.2014 р., які є доказом виконання робіт
позивачем та обов'язковою умовою для
здійснення оплати відповідачем
вартості виконаних робіт.

За твердженнями позивача, у 2012-2014 роках
відповідач не здійснював своєчасну
оплату виконаних ДП "Український
державний центр радіочастот" робіт за
договором №328/1 від 01.08.2005 р.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи та досліджено судами попередніх
інстанцій, між сторонами відсутня
переписка стосовно виконання
вказаного договору, акти виконаних
робіт, акти звірки розрахунків
підписані сторонами або інші
документи, що підтверджують виконання
сторонами вказаного договору.

Як встановлено в ч. 1 ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Вимоги щодо належності та допустимості
доказів закріплені в ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, що
закріплено в ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
23.03.2012 р. "Про судове рішення"
передбачено, що господарським судам
слід виходити з того, що рішення може
ґрунтуватись лише на тих доказах, які
були предметом дослідження і оцінки
судом. При цьому необхідно мати на
увазі, що згідно зі статтею 43
Господарського процесуального кодексу
України наявні докази підлягають
оцінці у їх сукупності і жодний доказ
не має для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на те, що в матеріалах справи
містяться не засвідчені фотокопії
реєстрів поштових відправлень від
18.07.2013 р., №4 від 04.09.2013 р., №9 від 09.10.2013 р.,
№11 від 08.11.2013 р., №12 від 05.12.2013 р., №13 від
13.01.2014 р., №11 від 10.02.2014 р., №11 від 11.03.2014 р.
та список згрупованих поштових
відправлень рекомендованих листів №792,
які, як встановлено господарським
судом апеляційної інстанції, не
відповідають вимогам ч. 2 ст. 36
Господарського процесуального кодексу
України, а також враховуючи, що
позивачем не надано описів вкладення
до вищеназваних поштових відправлень,
суд касаційної інстанції вважає
правильним твердження апеляційного
господарського суду про неможливість
з'ясування питання, які саме документи
направлялись позивачем відповідачу за
названими реєстрами та чи направлялись
вони взагалі.

За таких обставин, враховуючи зміст
наведених правових норм, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає правомірним висновок
апеляційного господарського суду про
відсутність в матеріалах справи
належних та допустимих доказів
неналежного виконання відповідачем
своїх господарських зобов'язань за
договором №328/1 від 01.08.2005 р.

Інші доводи, викладені в касаційній
скарзі, відхиляються колегією суддів
як необґрунтовані.

Помилковий висновок суду першої
інстанції про обов'язковість складання
актів виконаних робіт за вказаним
договором, з огляду на ухвалене рішення
про відмову в задоволенні позову, не
може бути підставою для скасування
рішення місцевого господарського суду,
а тому останнє, як і постанова
апеляційного господарського суду,
підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, а лише на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла
висновку, що оскаржувані судові
рішення у даній справі прийняті при
повному з'ясуванні фактичних обставин
справи у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстав для їх зміни чи
скасування не вбачається. Натомість,
доводи, викладені у касаційній скарзі,
судова колегія вважає непереконливими
та такими, що спростовуються наявними
матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право залишити рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції без змін, а
скаргу без задоволення.

З огляду на приписи статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати за подання
касаційної скарги покладаються на
позивача.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Український державний
центр радіочастот" в особі Одеської
філії Українського державного центру
радіочастот залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 03.07.2014 р. та
рішення господарського суду Одеської
області від 21.05.2014 р. у справі №916/1292/14
залишити без змін.

Головуючий суддя
А.М. Демидова

Судді:
І.М. Волік

А.С. Ємельянов