ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 серпня 2014 р. Справа №
903/657/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Свемон-Волинь"

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Йові"

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу гаража від10.01.2013р.,
повернення гаража та визнання на нього
права власності за позивачем

Суддя Слупко В.Л.

Представники сторін:

від позивача: Юрковська О.Ю., довір.№37
від 04.07.2014р.

від відповідача: не з'явився

Суть спору: Публічне акціонерне
товариство "Свемон-Волинь" в поданій до
суду 10.07.2014р. позовній заяві просить
визнати недійсним договір
купівлі-продажу гаража, укладений
10.01.2013р. між
ПАТ"Свемон-Волинь"(продавець) та
ТОВ"Йові"(покупець), зобов'язати
ТОВ"Йові" повернути отриманий за
договором купівлі-продажу від 10.01.2013р.
гараж на 5-ть автомашин загальною
площею 310,1 кв.м., який розташований в м.
Ковель по вул. Варшавська (вул.
Желябова), буд. 3-Г та визнати право
власності на гараж за
ПАТ"Свемон-Волинь".

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що
рішення Наглядової ради
ПАТ"Свемон-Волинь" №1/11-2012 від 26.11.2012р.
про надання дозволу на реалізацію
вказаного гаража рішенням
господарського суду Волинської
області від 26.06.2014р. у справі №903/468/14 за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
"Свемон-Волинь" про визнання недійсними
рішень Наглядової ради ПАТ
"Свемон-Волинь" визнано недійсним.

Як на правову підставу заявлених
позовних вимог позивач посилається на
ч.1 ст.215 ЦК України,
зазначаючи при цьому, що було порушено
порядок укладення договору та
відсутність наміру щодо створення
правових наслідків, обумовлених
оскаржуваним договором. Також
зазначає, що відповідач не здійснив
оплату спірного гаража.

Ухвалою суду від 11.07.2014р. про порушення
провадження у справі розгляд справи
було призначено на 28.07.2014р. на 15:30 год.,
якою зобов'язано сторони подати суду
ряд доказів.

Однак відповідач вимог ухвали суду не
виконав, представник в судове
засідання не з'явився.

Ухвала суду, яка була направлена
відповідачу на зазначену позивачем в
позовній заяві адресу: м. Київ,
Голосіївський р-н, вул. Горького, буд. 5-б
повернута суду поштовим відділенням
23.07.2014р. з поміткою "за закінченням
встановленого строку зберігання".

З огляду на те, що відповідач не отримав
ухвалу суду, а також необхідність
витребування додаткових доказів з
ціллю повного та об'єктивного
вирішення спору ухвалою суду від
28.07.2014р. розгляд справи було відкладено
на 18.08.2014р. на 10:00 год.

Однак ухвала суду про відкладення
розгляду справи, яка була направлена
відповідачу за вказаною вище адресою
та яка відповідає адресі, зазначеній у
договорі купівлі-продажу та відомостях
з ЄДР (а.с.56), знову повернута суду
поштовим відділенням з відміткою
"за закінченням терміну
зберігання".

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" за змістом статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено право суду на розгляд
справи за наявними в ній матеріалами,
якщо відзив на позов та витребувані
господарським судом докази
відповідачем не подано.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Висновок суду грунтується на наступних
встановлених обставинах:

10.01.2013р. між ПАТ"Свемон-Волинь"
(продавець) в особі голови правління
Гіля А.Д. та ТОВ "Йові"(покупець) в
особі директора Копила О.Г. укладено
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу гаража на п'ять
автомашин загальною площею 310,1
кв.м., розташований за адресою: м. Ковель
по вул. Варшавська (вул. Желябова),
буд. З-Г, вартість якого оцінено в 153 051
грн. (пункти 6, 7 договору).

В п. 7 договору відмічено, що продавець
отримав кошти в сумі 153 031 грн. до
підписання вказаного договору.

В день укладення договору-купівлі
продажу 10.01.2013р. між сторонами було
підписано акт приймання-передачі
гаража тими ж посадовими особами, які
підписали договір.

Згідно вступної частини договору
купівлі-продажу гаража голова
правління Гіль А.Д. діяв на
підставі Статуту ПАТ"Свемон-Волинь",
протоколу №1 засідання Наглядової ради
товариства від 24.05.2012р. та Протоколу
№1/11-2012 від 26.11.2012р.

Як вбачається із змісту протоколу
Наглядової ради від 26.11.2012р. №1/11-2012 було
прийняте рішення про продаж спірного
гаража та затверджено його мінімальну
вартість продажу на рівні балансової
вартості - 14 539,87грн.

Однак, вказаний вище протокол
Наглядової ради рішенням
господарського суду Волинської
області від 26.06.2014р. у справі №903/468/14
визнано недійсним(а.с.9-13) з посиланням
на те, що засідання наглядової ради
ПАТ"Свемон-Волинь" у 2012-2013 роках не
проводилось, підписи на протоколах
навпроти прізвищ членів наглядової
ради виконані не зазначеними в
протоколі особами.

Вказане рішення суду набрало законної
сили.

За змістом п.10.11 Статуту
ПАТ"Свемон-Волинь"(а.с.21-47) виконавчий
орган (яким є правління товариства)
зобов'язаний отримати погодження умов
або згоди у формі рішення Наглядової
ради на укладання будь-яких договорів
на будь-яку суму, предметом яких є
основні фонди товариства.

Враховуючи, що протокол Наглядової
ради від 26.11.2012р. №1/11-2012 про надання
згоди на продаж гаража, на який є
посилання в договорі купівлі-продажу,
був фактично сфальсифікований та
визнаний судом недійсним, відсутні
підстави вважати, що голова правління
товариства "Свемон-Волинь" Гіль А.Д. мав
законні повноваження на укладення
договору про відчуження гаража, який
відноситься до основних засобів
товариства.

Позивач заперечує факт надходження від
ТОВ"Йові" коштів за гараж на рахунок чи
в касу товариства, про що надав суду
копію журналу-ордера і копію Відомості
по рахунку 3772 "Розрахунки з іншими
дебіторами" за період з 01.01.2013р. по
13.08.2014р., із яких не вбачається
надходження коштів за гараж.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК
України одним із способів захисту
судом цивільних прав та інтересів може
бути, зокрема, визнання правочину
недійсним.

Договір може бути визнаний недійсним
лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі статтею 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частиною
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідним обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Наведені вище обставини свідчать про
те, що оспорюваний позивачем договір
купівлі-продажу гаража не відповідає
приписам ч.ч.1, 2 ст. 203 України, оскільки
укладений особою, яка не мала згідно
установчих документів товариства
необхідного обсягу цивільної
дієздатності, а тому підлягає визнанню
недійсним.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Як вбачається із інформаційної довідки
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, наданої суду
Реєстраційною службою Ковельського
МУЮ Волинської області станом на
18.08.2014р. власником спірного гаража на
5-ть автомашин за адресою: м.
Ковель, вул. Варшавська (вул. Желябова),
буд. 3-Г є ТОВ"Йові" на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу гаража від 10.01.2010р.

З огляду на те, що судом визнається
недійсним договір купівлі-продажу,
відповідно гараж підлягає поверненню
відповідачем позивачу як законному
власнику.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 16, 92, 203, 215, 216 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України

господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати недійсним договір
купівлі-продажу гаража, укладений
10.01.2013 року між Публічним акціонерним
товариством "Свемон-Волинь" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Йові", посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за №26.

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю "Йові" повернути
отримане за договором купівлі - продажу
від 10.01.2013 року нерухоме майно - гараж на
5 (п'ять) автомашин, загальною площею 310,1
кв. м., розташований за адресою:
Волинська область, м. Ковель, вул.
Варшавська (вул. Желябова), будинок 3-Г.

4. Визнати за Публічним акціонерним
товариством "Свемон-Волинь" право
власності на гараж на 5 (п'ять)
автомашин, загальною площею 310,1 кв. м.,
розташований за адресою: Волинська
область, м. Ковель, вул. Варшавська (вул.
Желябова), будинок 3-Г.

5. Стягнути з Товариства обмеженою
відповідальністю "Йові" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Свемон-Волинь" витрати по судовому
збору в сумі 7 340,04грн.

Повний текст рішення складено

21.08.2014

Суддя
В. Л. Слупко