ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 серпня 2014 року Справа № 910/16509/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Губенко Н.М.,суддів:Грека
Б.М., Коробенка Г.П., Кочерової Н.О.
Черкащенка М.М.,розглянувши заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Брокард - Україна"про
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 26.03.2014у
справі№ 910/16509/13за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "Брокард -
Україна"доПриватного підприємства
"Виробничо-комерційна фірма
"Мава"простягнення 162 108,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Брокард - Україна"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
підприємства "Виробничо-комерційна
фірма "Мава" про стягнення 160 655,63 грн.,
перерахованих в якості завдатку, 3 %
річних в сумі 1 452,50 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 у справі №910/16509/13,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014, в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 26.03.2014 у справі №910/16509/13
постанову апеляційного господарського
суду залишено без змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Брокард - Україна"
звернулось із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
26.03.2014 у справі №910/16509/13, в якій заявник
просить скасувати зазначену постанову,
постанову суду апеляційної інстанції
та рішення місцевого господарського
суду, та прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити.

Заяву, з посиланням на ухвали Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
06.03.2012, від 14.03.2012, рішення Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
27.07.2011 та постанову Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 13.02.2013, мотивовано
неоднаковим застосуванням судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 10.07.2014 у справі № 910/16509/13
заявнику було надано строк до 30.07.2014 для
усунення недоліків, допущених при
оформлені заяви про перегляд Верховним
Судом України постанови Вищого
господарського суду України від 26.03.2014.

Заявником усунуто зазначені недоліки у
встановлений строк.

У відповідності до частини третьої
статті 11120 Господарського
процесуального кодексу України у разі,
якщо заявник усунув недоліки заяви в
установлений строк, вона вважається
поданою в день первинного її подання до
Вищого господарського суду України.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета та підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків, покладених в основу цих
судових рішень.

У постанові від 26.03.2014 у справі №
910/16509/13, про перегляд якої подано заяву,
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для
задоволення позову про стягнення суми,
перерахованої у якості гарантійного
платежу на підставі попереднього
договору. При цьому, суд касаційної
інстанції виходив із встановлених
судами попередніх інстанцій обставин
справи про те, що сторонами у договорі
погоджено вичерпний перелік випадків,
за яких гарантійний платіж підлягає
поверненню, в той час як позивачем не
доведено їх наявності; судами
попередніх інстанцій встановлено факт
відсутності вини відповідача в
неукладенні основного договору.

Водночас у рішенні Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
27.07.2011 суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо задоволення
позову в частині стягнення коштів,
сплачених на підставі договору про
надання попередньої оплати, відповідно
до якого сторони домовились укласти
договір купівлі-продажу квартири. При
цьому, суд касаційної інстанції
виходячи із встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи,
зазначив, що оскільки договір
купівлі-проджу квартири в
установленому законом порядку між
сторонами укладено не було, то передана
відповідачу сума є авансом, який
підлягає поверненню.

З ухвали Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06.03.2012 вбачається, що
погоджуючись з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову про
стягнення авансового платежу,
сплаченого за попереднім договором,
суд касаційної інстанції виходив з
того, що відповідач безпідставно
зберігає спірні грошові кошти,
оскільки попередній договір припинив
свою дію.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин справи, залежно від яких суди
касаційної інстанції дійшли
відповідних правових висновків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14.03.2012 рішення суду
апеляційної інстанції в частині, що
стосується доводів заявника скасовано,
а справу у цій частині передано на
новий апеляційний розгляд. У зв'язку з
цим колегія суддів зазначає, що
прийняття касаційною інстанцією
постанови про скасування судових
рішень судів нижчих інстанцій з
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення
спірного питання по суті, а тому на
відповідну постанову не може
здійснюватись посилання на
підтвердження підстави, передбаченої
розділом ХІІ2 ГПК України.

Крім того, колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає
увагу на те, що до кола судових рішень,
на які може бути здійснене посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України, належать виключно рішення
суду касаційної інстанції, ухвалені в
порядку розгляду касаційної скарги на
рішення судів попередніх інстанцій, а
тому на постанову Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 13.02.2013 не може бути
здійснене посилання, оскільки останню
прийнято згідно з главою 3 розділу V ЦПК
України, якою встановлено порядок
перегляду судових рішень Верховним
Судом України після їх перегляду в
касаційному порядку.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю "Брокард - Україна" у
допуску справи № 910/16509/13 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяН. ГубенкоСудді:Б. Грек
Г. Коробенко Н. Кочерова М. Черкащенко