Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ПРИЙНЯТТІ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

від "15" серпня 2014 р.
№ 906/1124/14

Суддя господарського суду
Житомирської області Давидюк В.К.,

розглянувши позовну заяву і додані до
неї матеріали за позовом:

ОСОБА_1 (м.Житомир)

до 1. ОСОБА_2 (м.Коростень);

2. ОСОБА_3 (м. Коростень)

про припинення права на частки у
спільному майні

ВСТАНОВИВ:

Заява не підлягає розгляду в
господарських судах України.

У відповідності до частини 1 статті 21
Господарського процесуального кодексу
України сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 Господарського
процесуального кодексу України.

Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу (ч.2 ст.
21 ГПК України).

Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу (ч.3 ст. 21 ГПК України).

Стаття 1 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Тобто, Господарським процесуальним
кодексом України визначено перелік
осіб, які вправі звертатися до
господарських судів, й у частині 1
статті 1 ГПК України зазначено два види
суб'єктів:

а) підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні);

б) громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.1 ГПК України у
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Частина 1 статті 12 ГПК України
закріплює, що господарським судам
підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного
житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції;

4) справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
юридичною особою та її учасниками
(засновниками, акціонерами, членами), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами, членами) юридичної особи,
пов'язаними із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із
земельних відносин, в яких беруть
участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими
вимогами до боржника, стосовно якого
порушено справу про банкрутство, у тому
числі справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України;

8) справи за заявами про затвердження
планів санації боржника до порушення
справи про банкрутство.

З позовної заяви вбачається, що
ОСОБА_1, як фізична особа, звернулась до
господарського суду з позовом до
фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
припинення права на частки у спільному
майні.

Проаналізувавши наведені обставини в
сукупності з вищевказаними нормами
законодавства, суд вважає, що ОСОБА_1, як
фізична особа, не має права на
звернення до господарського суду з
даним позовом до фізичних осіб ОСОБА_2,
ОСОБА_3

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до ст.113 Цивільного кодексу
України господарським товариством є
юридична особа, статутний (складений)
капітал якої поділений на частки між
учасниками. Господарські товариства
можуть бути створені у формі повного
товариства, командитного товариства,
товариства з обмеженою або додатковою
відповідальністю, акціонерного
товариства.

Пунктом 2 постанови пленуму
Верховного Суду України від 14.10.08р. №13
"Про практику розгляду судами
корпоративних спорів" передбачено, що
до підвідомчості господарських судів
віднесено справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості
(підсудності) справ цієї категорії
судам необхідно керуватися поняттям
корпоративних прав, визначеним
частиною першою статті 167 ГК, згідно з
якою корпоративними є права особи,
частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

У разі якщо суб'єктний склад осіб, які
беруть участь у справі, або предмет
позову не відповідають визначеним
пунктом 4 частини першої статті 12
Господарського процесуального кодексу
України справам, що виникають із
корпоративних відносин, суди повинні
мати на увазі, що відповідно до статті 1
ГПК господарським судам підвідомчі
спори щодо захисту порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів підприємств,
установ, організацій, інших юридичних
осіб (у тому числі іноземних), громадян,
які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи.

Не підлягають розгляду в порядку
господарського судочинства справи,
пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
інших суб'єктів господарювання, які не
є господарськими товариствами
(кооперативи, приватні, колективні
підприємства тощо), якщо стороною у
справі є фізична особа. При цьому норма
пункту 4 частини першої статті 12 ГПК в
силу її імперативного характеру не
підлягає застосуванню за аналогією
щодо спорів, пов'язаних із діяльністю
інших суб'єктів господарювання.

Не підлягає розширеному тлумаченню
пункт 4 частини першої статті 12 ГПК
також щодо справ, пов'язаних зі
створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності господарського
товариства, якщо однією зі сторін у
справі не є учасник (засновник,
акціонер) господарського товариства, у
тому числі такий, що вибув.

Даний спір не є корпоративним,
оскільки виник не між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
зі створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства.

Пунктом 1 частини 1 статті 62 ГПК
України передбачено, що суддя
відмовляє у прийнятті позовної заяви,
якщо заява не підлягає розгляду в
господарських судах України.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відмову
позивачу у прийнятті позовної заяви.

Слід зазначити, що з даним позовом Вам
слід звернутись до суду загальної
юрисдикції за місцезнаходженням
відповідачів, оформивши належним чином
позовну заяву у відповідності до вимог
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.62, ст. 86
Господарського процесуального Кодексу
України, господарський,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 (м.Житомир) у
прийнятті позовної заяви до ОСОБА_2
(м.Коростень); ОСОБА_3 (м. Коростень) про
припинення права на частки у спільному
майні.

Додаток: на 35 арк.

Суддя
Давидюк В.К.