ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.Справа № 916/1467/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Мирошниченко М.А.,

суддів: Головей В.М. та
Шевченко В.В.

(Склад колегії суддів сформовано на
підставі автоматичного розподілу
справ між суддями та розпорядження
голови суду № 1361 від 26.06.2014 р.)

при секретарі судового засідання -
Ляшенко М.І.

за участю представників:

ДП "Білгород-Дністровський МТП" - Кресюн
А.В. (на підставі довіреності),

Кооперативу "ГРАНТ" - Стефанов О.Ф. (на
підставі довіреності),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу
Державного підприємства
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" на рішення
господарського суду Одеської області
від 12.06.2014 р. по справі № 916/1467/14 за
позовом Державного підприємства
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" до Кооператива
"ГРАНТ" про стягнення 79 398 грн.

ВСТАНОВИЛА:

16.04.2014 р. у господарському суді Одеської
області Державним підприємством
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" (далі позивач)
пред'явлено позов до Кооперативу
"ГРАНТ" (далі відповідач) про стягнення
79 398 грн..

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
посилається на те, що відповідачем
неналежним чином виконанні умови
укладеного між сторонами спору
договору № 317-ХД, що полягає у завищенні
вартості виконаних робіт на загальну
суму 79 398,00 грн., яке підтверджується
актом ревізії фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» від 13.01.2014 р. № 840-16/01.
(а.с. 2-4)

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 16.04.2014 р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі.
(а.с.1)

12.05.2014 р. відповідач до місцевого
господарського суду надав відзив на
позов, в якому зазначив, що позовні
вимоги не визнає та вважає їх не
обґрунтованими, з огляду на те, що
укладаючи Договір № 317-ХД від 16.07.2010 р.
сторони обумовили істотні умови, у тому
числі і ціну Договору. Зокрема, п. 5.3
договору містить умову, що загальна
вартість послуг за договором складає 94
886,13 гривень (з ПДВ) та визначається на
підставі договірної ціни, що є Додатком
№ 1 та невід'ємною частиною договору.

Акт № 840-16/01 від 13.01.2014 р. складений
Білгород-Дністровською об'єднаною
державною фінансовою інспекцією, який
сам по собі не є належним і допустимим
доказом порушення відповідачем
договірних зобов'язань і завдання
позивачу збитків, а тому не свідчить
про наявність підстав для задоволення
позову. Відповідач вважає, що посилання
позивача, в якості доказу завищення
вартості виконаних робіт на судовий
журнал, а саме на запис від 15.07.2010 р., є
недопустимим. Також відповідач вважає,
що у позивача сплив строк позовної
давності, для пред'явлення цього
позову. (а.с. 43-46)

12.06.2014 р. позивач до суду першої
інстанції надав заперечення на відзив,
в якому вважає позицію відповідача не
обґрунтованою. (а.с. 85-86)

12.06.2014 р. позивач до місцевого
господарського суду надав заяву про
уточнення позовних вимог в якій
зазначив, що відповідач при складанні
локального кошторису та акту приймання
виконаних будівельних робіт порушив п.
1.3.5,3.3.1, 3.3.32, 3.1.22 ДБН Д. 1.1-1-2000 та п. 1.9
технічної частини збірника Р44, чим
позивачу було завдано збитки на
загальну суму 79 398,00 грн. (а.с. 87-88)

Рішенням господарського суду Одеської
області від 12.06.2014 р. (повний текст
складено та підписано суддею Гуляк Г.І.
13.06.2014. р.) у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Обґрунтовуючи це рішення місцевий суд
послався на приписи норм чинного
законодавства України та зазначив, що
п. 5.3 договору передбачена загальна
вартість послуг за договором яка
складає 94 886,13 гривень (з ПДВ) та
визначається на підставі договірної
ціни у Додатку № 1 який є невід'ємною
частиною договору. Сторони у справі не
заперечують, що вони узгодили
кошторисну документацію, договірну
ціну, та належним чином виконали свої
зобов'язання за Договором, що
підтверджується актом виконаних робіт
за липень місяць 2010 року саме на цю
суму, а відтак встановлені актом
ревізії факти не можуть впливати на
зміну вартості робіт та бути підставою
для стягнення зазначеної у позові
грошової сумі (а.с. 92-94).

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням позивач
звернувся до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою у який просить це рішення
скасувати, та прийняти нове, яким
задовольнити його позовні повністю.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначив
ті ж самі доводи, що і у позовній заяві
та і у заві про уточнення позовних
вимог, а також зазначив, що місцевим
господарським судом не було досліджено
правильність застосування Збірника Р44
«Підводні (водолазні) ремонтні роботи»
при складанні відповідачем локального
кошторису та акту виконаних
будівельних робіт та обов'язку
відповідача щодо дотримання норм ДБН
Д.1.1-1-2000 при складанні локального
кошторису та акту виконаних
будівельних робіт.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014 р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 26.08.2014 р. о 10:30, про що всі сторони були
належним чином повідомлені.

Фіксація судового процесу
здійснювалась за допомогою технічних
засобів.

Представник скаржника (позивача) в
усних поясненнях наданих суду просив
суд задовольнити апеляційну скаргу,
скасувати рішення місцевого суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в усних
поясненнях наданих суду просив суд
залишити скаргу без задоволення, а
рішення місцевого суду без змін.

Згідно ст. 85 ГПК України, в судовому
засіданні оголошувались лише вступна
та резолютивна частини судової
постанови.

Заслухавши усні пояснення учасників
процесу, обговоривши доводи, викладені
в апеляційній скарзі, відзиві на неї,
дослідивши фактичні обставини справи
та наявні у матеріалах справи докази, а
також перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, судова колегія встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та
ці обставини дослідив місцевий
господарський суд, 16 липня 2010 року між
позивачем - Державним підприємством
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" (Замовник за
договором) та відповідачем -
Кооперативом "ГРАНТ" (Підрядник за
договором) було укладено договір №317-ХД
(далі договір), за умовами якого,
замовник доручає, а підрядник
зобов'язується на власний ризик
виконати підводно-технічні роботи з
підводного опосвідчення із
застосуванням підводного телебачення
та дефекацій корпусу б/к "Е.Пугачев" для
подання Регістру судноплавства
України згідно наданих портом умов,
склад яких (робіт) та вартість
відображується, а кошторисній
документації (додатку №1), який є
невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 3.2 і 3.4. договору, підрядник
зобов'язаний виконати передбачені
договором роботи у відповідності до
вимог СНиП, ДСТУ, ГОСТ та інших
нормативних документів та здати їх по
акту підписаному обома сторонами.

Розділом 5 договору сторони обумовили
порядок розрахунків та вартість
договору. Вартість договору за
підводно-технічні роботи підводному
опосвідченню із застосуванням
підводного телебачення та дефіктації
корпусу б/к «Е.Пугачев» для
пред'явлення Регістру Судноплавства
України згідно наданих портом умов
складає 94 886,13 грн., у т.ч. ПДВ.

Пунктами 10.3 і 10.4 договору сторони
визначали строки початку і закінчення
робіт.

Згідно Додатку №1 до договору -
кошторисної документації договірна
ціна склала 94 336,13 гривень.

Змістовний аналіз умов вказаного
договору надає можливість зробити
висновок, що цей договір за своєю
правовою природою є договором на
виконання підрядних робіт і відповідно
взаємовідносини сторін за цім
договором, поряд з його умовами, також
регулюються як загальними нормами
зобов'язального права так і
спеціальними нормами які регулюють
відносини по договорам підряду на
виконання робіт - гл. 61 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що
відповідач виконав передбачені
договором роботи на суму 94 886,13 грн.,
тобто на суму визначену умовами
договору та додатку 1 до нього.

Так факт виконання відповідачем робіт
відповідно до умов договору і
визначену в ньому вартість та
приймання цих робіт позивачем сторони
договору оформили актом приймання
будівельних робіт форми № КБ-2в та
довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт форми № КБ -3,
підписаними їх представниками та
засвідченими печатками сторін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
умовами договору передбачено здачу -
прийняття робіт шляхом підписання
сторонами акту.

Приймаючи до уваги, що спеціальної
форми актів здачі - прийняття
передбачених умовами договору робіт ні
законодавством ні самим договором не
встановлено, колегія суддів дійшла
висновку, що хоча вищезазначені
складені сторонами форми документів
(акт форми № КБ-2в та довідка форми № КБ
-3) затверджені державою і стосуються
прийняття будівельних робіт
(будівельного підряду), а роботи
передбачені умовами договору не
відносяться до будівельних робіт
(будівельного підряду), складання таких
документів при виконанні робіт за цим
договором не суперечить приписам
чинного законодавства і відповідає
умовам договору.

Слід зазначити, що позивач підписуючи
вказані документи не зробив будь-яких
зауважень і незгоди щодо вказаних у
них даних, в т.ч. стосовно об'єму,
якості, строків виконання та вартості
робіт та/або невідповідності їх
умовами договору та вимогам чинного
законодавства.

Викладене, в т.ч. зміст вищевказаних
документів ( акту і довідки) , зроблені у
них записи та розрахунки, свідчить що,
позивач (замовник) прийняв зазначені
роботи у спосіб передбачений чинним
законодавством та умовами Договору без
будь-яких зауважень та заяв і не
відмовився від підписання акту
приймання у зв'язку з незгодою
зазначених у них об'ємів робіт та/або їх
вартості, хоча таке право замовника, у
разі незгоди з відомостями зазначеним
в акті, передбачено ст.853 ЦК України.

Згідно абз.2 ч.1 ст.853 ЦК України, якщо
замовник при прийнятті робіт не зробив
заяв про допущення у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків,
він втрачає право в подальшому
посилатись на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Статтею 843 ЦК України встановлено, що у
договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її визначення, а
згідно ст. 844 ЦК України ціна у договорі
підряду може бути визначена у
кошторисі. Якщо робота виконується
відповідно до кошторису, складеного
підрядником, кошторис набирає чинності
та стає частиною договору підряду з
моменту підтвердження його замовником.
Кошторис на виконання робіт може бути
приблизним або твердим. Кошторис є
твердим, якщо інше не встановлено
договором. Зміни до твердого кошторису
можуть бути внесені лише за згодою
сторін.

Зміна умов договору, в т.ч. стосовно
вартості робіт, може бути здіснення
лише за згодою сторін або за рішенням
суду.

Зі змісту Договору до датку №1 до нього
вбачається, що сторони узгодили
вартість (ціну) підрядних робіт у
твердому розмірі.

Докази того, що до умов договору в цієї
частині сторони вносили будь-які зміни
та /або, що ці умови визнавались
недійсними в судовому порядку в
матеріалах справи відсутні.

За своєю правовою природою
вищезазначений складений сторонам акт
приймання робіт, відповідно до
приписів частини третьої ст. 206 ЦК
України є правочином на виконання
договору та визнається окремим
правочином, що обумовлює можливість
застосування таких інститутів, як
визнання його недійсними.

Системний аналіз вищезазначених
правових норм надає можливість зробити
висновок, що за відсутності судового
рішення, яким акт приймання виконаних
робіт визнано недійсним, вказаний акт
має юридичну силу та є підставою для
оплати замовником вказаних у ньому
робіт у визначеній в ньому сумі.

Приймаючи до уваги, що позивач не надав
суду доказів визнання недійсними в
судовому порядку умов договору в
частині вартості робіт або зміни цієї
вартості, а також визнання недійсним
акту приймання робіт, тобто цей акт є
дійсними і в силу ст.204 ЦК України і
відповідно наявність його є правовою
підставою для визнання факту виконання
позивачем робіт на вказану в ньому
суму.

Скаржник в апеляційній скарзі з
посланням на приписи ч. 3 ст.. 858 ЦК
України, зазначив, що виявлені актом
ревізії невідповідності вартості та
об'ємам робіт є виявленими недоліками і
понесеними для їх усунення збитками.

В обґрунтування своєї позиції в
апеляційній скарзі як і в заявленому
позові послався на акт ревізії його
фінансово-господарської діяльності
від 13.01.2014 року №840-16/01 (далі акт
ревізії), складений
Білгород-Дністровською об'єднаною
державною фінансовою інспекцією, в
якому зазначено, що при формуванні цін
виявлено порушення ДБН Д. 1.1-1-2000, що
призвело до завищення вартості
виконаних робіт на загальну суму 76398,00
грн.

Так в акті ревізії зазначено, що в
порушення пунктів 3.3.1, 3.3.3.2 та 1.3.5 ДБН
Д.1.1-1-2000 та 1.9 Технічної частини
Збірника Р44 "Підводні (водолазні)
ремонтні роботи", як на стадії
визначення вартості робіт на стадії
укладення договору, так і на стадії
взаєморозрахунків по Акту приймання
виконаних будівельних робіт, до норм
витрат праці робочих зайнятих на
виконанні робіт, безпідставно
застосовано збільшуючий коефіцієнт 1,38,
який нормами на виконання водолазних
робіт не передбачений.

Крім того в акті ревізії зазначено, що в
акті виконаних робіт до вартості
виконаних підрядником робіт у
порушення пунктів 3.3.1, 3.3.3.2 та 3.1.22, ДБН
Д.1.1-1-2000, як на стадії визначення
вартості робіт на стадії укладення
договору, так і на стадії
взаєморозрахунків безпідставно
включено суму податку на додану
вартість на метріали та послуги, які
підсумковою відомістю ресурсів до акту
не враховані. Також кошторисними
нормами які застосовані в акті витрати
матеріалів не передбачені, а такому
включення суми догадку на додану
вартість по матеріалам та послугам які
не враховані підсумковою відомістю
ресурсів та кошторисними нормами є
безпідставним.

Крім того в акті ревізії зазначено в
акті приймання робіт включено
вартість робіт з очищення металевих
конструкцій водолазами вручну у
кількості 255 к.в.м., за витраченням
людино-годин у кількості 1174
людино-годин тоді як з судового журналу
вбачається що водолази 15.07.2010 р.
протягом 2,5 годин лише виконували
роботи з огляду гвинторулевого устрою
та корпусу судна, тобто підрядником
завищено кількість часів які він
витратив на водолазні роботи і таким
чином підрядником завищено вартість
робіт з підводного огляду на суму 61
198,00 грн.

Зі змісту вказаного акту ревізії
вбачається, що ревізія дійшла висновку
щодо невірного розрахунку вартості
робіт (завищення розміру ніж
встановлено законодавством) та
невиконання робіт у зазначеному в акті
приймання робіт розмірі (фактично
менше ніж зазначено).

Проте вказані порушення не є скритими
недоліками у розумінні ст.. 858 ЦК
України та не можуть прийматись до
уваги, оскільки акт виконання робіт
підписано позивачем без зауважень,
який мав реальну можливість перевірити
як вартість здійснених робіт та і їх
об'єм, а відтак він позбавлений права на
відшкодування зазначених у частині
третій вказаної статті збитків.

Слід зазначити, що наказний акт ревізії
не впливає на господарські відносини
сторін за договором і не змінює їх , а
тому при наявності діючого договору та
акту приймання робіт не може
прийматись до уваги та бути підставою
для задоволення позову.

Колегія суддів також звертає увагу, що
в акті ревізії зазначена сума суму 76
398,00 грн. до складу якої входять 61 198,00
грн. на яку відповідач нібито не
виконав роботи і не визначено решта
конкретних сум які виникли у зв'язку
перевищенням коефіцієнту та
нарахування податку на додану
вартість. Крім того, колегія суддів
звертає увагу, що в матеріалах справи
міститься лише частина акту ревізії
без висновків та доповнень і тому цей
також не можна вважати належним
доказом.

Слід також зазначити, що в позові
позивач просить стягнути суму на три
тисячі більше ніж зазначено в акті.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач у порушення
приписів ст.. 33 ГПК України не довів
належними, допустимими та достатніми
доказами того факту, відповідач
порушив умови договору і що він повинен
повернути позивачу 79 398 грн.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що місцевий суд
обґрунтовано відмовив позивачу в
задоволенні його позовних вимог.

Згідно Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
22.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення
господарського суду повинно
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення суду є: 1) неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими; 3) невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

На думку судової колегії місцевий суд
повністю встановив та дослідив
фактичні обставини справи дав повну та
всебічну оцінку наявним у ній доказам
та правильно застосував норми
матеріального права, тобто рішення
місцевого суду відповідає
вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником в апеляційній
скарзі доводи, як зазначалось вище, не
спростовують висновків місцевого суду
та не доводять їх помилковість, а тому
не можуть бути підставою для
скасування судового рішення та
ухвалення нового про задоволення
позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 99, 101-105, ГПК України, колегія суддів
Одеського апеляційного господарського
суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської
області від 12.06.2014 р. по справі № 916/1467/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Державного підприємства
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України,
набуває законної сили з дня її
оголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 26.08.2014
р.

Головуючий:
Мирошниченко М.А.

Судді:
Головей В.М.

Шевченко В.В.