ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.08.14р. Справа № 904/4509/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МІК", м. Запоріжжя

до Відділу освіти і науки
Нікопольської міської ради, м. Нікополь
Дніпропетровської області

про стягнення 1 221 720 грн. 75 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: Харцизова Т.В.-
представник, дов. від 24.03.2014р. б/н;

Раздобаров П.В. -
представник, дов. від 03.041.2014р. б/н.;

від відповідача: Ярошенко Н.Г.-
представник, дов. від10.06.2014р. №745.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач з урахуванням уточненої
позовної заяви (вх. №46297/14 від 28.07.2014р.)
просить стягнути з відповідача 1 221 720
грн. 75 коп., що складає 868 092 грн. 74 коп. -
заборгованості за шкільну форму, яку
було поставлено відповідно до умов
договору від 30.08.2013р. №160 поставки одягу
дитячого, одягу іншого та аксесуарів
одягу інших з текстильного полотна,
крім трикотажних (шкільна форма) за
державні кошти, 159 812 грн.
74 коп. - пені, 61 466 грн. 49 коп. - штрафу, 19 966
грн. 49 коп. - 3 % річних та 112 382 грн. 29 коп. -
інфляційних витрат.

Відповідач у відзиві (вх. №48200/14 від
05.08.2014р.) на позовну заяву з вимогами
позивача не погоджується, просить
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі, оскільки: - позивач не
звертався до нього з претензією про
сплату заборгованості: - відповідач є
лише розпорядником бюджетних коштів, а
обсяги бюджетного фінансування
встановлює Нікопольська міська рада.

Позивач у поясненнях (вх. №48139/14 від
05.08.2014р.) до позовної заяви про
стягнення заборгованості за
поставлений товар у сумі 322 888 грн. 99 коп.
зазначає, що 18.09.2013р. відповідачу було
передано рахунок від 18.09.2013р. №СФ-09/1839,
що підтверджується підписаною
відповідачем без заперечень накладною
від 18.09.2013р. №РН-08/30/39.

Відповідач у клопотанні (вх. №48202/14 від
05.08.2014р.) про залучення третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, до участі у справі на
стороні відповідача просить залучити
до участі у справі на стороні
відповідача Управління Державної
казначейської служби України у м.
Нікополі. Клопотання обґрунтоване тим,
що: - Договір від 30.08.2013р. №160 поставки
одягу дитячого, одягу іншого та
аксесуарів одягу іншого з
текстильного полотна, крім трикотажних
(шкільна форма) за державні кошти було
зареєстровано відповідачем у
Управлінні Державної казначейської
служби України у м. Нікополі; -
щочетверга відповідач подає до
фінансового відділу Нікопольської
міської ради пропозиції щодо
фінансування видатків, в тому числі і
на фінансування шкільної форми; -
станом на сьогодні оплату шкільної
форми Управлінням Державної
казначейської служби України у м.
Нікополі не здійснено.

Суд не вбачає підстав для залучення до
участі у справі Управління Державної
казначейської служби України у м.
Нікополі у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача..

Оригінали документів, оглянуті у
судових засіданнях, відповідають
копіям, залученим до матеріалів справи.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу за допомогою
технічних засобів представниками
сторін заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2013 року між відповідачем - Відділом
освіти і науки Нікопольської міської
ради, як покупцем, та позивачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "МІК", як
постачальником, було укладено Договір
№160 про поставку одягу дитячого, одягу
іншого та аксесуарів одягу інших з
текстильного полотна, крім трикотажних
(шкільна форма) за державні кошти
(надалі - Договір), відповідно до пункту
1.1 якого постачальник зобов'язується у
2013 році поставити покупцеві 14.19.2 одяг
дитячий, одяг інший та аксесуари одягу
інші, з текстильного полотна, крім
трикотажних (шкільна форма), згідно
специфікації, а покупець - прийняти і
оплатити ці товари.

Цей договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2013р., а в
частині проведення розрахунків - до їх
повного здійснення (пункт 10.1 Договору).

Згідно з пунктом 1.2 Договору
найменування (номенклатура, асортимент
товару): • лот 1 (шкільна форма для
хлопців) - 736 од.; • лот 2 (шкільна форма
для дівчат) - 685 од.; кількість товарів за
цим договором складає 1 421 од.

Відповідно до умов Специфікації, яка є
додатком №1 до Договору, сторони
узгодили найменування товару,
кількість, ціну за одиницю, загальну
суму та місце поставки.

У пункті 3.1 Договору сторони
домовились, що ціна цього договору
становить 878 092 грн. 74 коп. (з
ПДВ).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору позивачем було
поставлено відповідачу товар шкільну
форму для хлопців та дівчат на загальну
суму 878 092 грн. 74 коп., що
підтверджується видатковою накладною
від 18.09.2013р. №РН-08/30/39 (а.с. 22), а
також довіреністю від 18.09.2013р. №144 на
отримання цінностей (а.с. 20-21).

Відповідно до примітки на вказаній
видатковій накладній усі відповідні
документи на товар отримані.

Згідно з пунктом 4.1 Договору розрахунки
проводяться шляхом перерахування
покупцем на рахунок постачальника
коштів на підставі належно оформленої
накладної (акту приймання-передачі) та
виставленого рахунку з відстрочкою
платежу до 30-ти календарних днів.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, відповідач повинен був оплатити
поставлений товар до 18.10.2013р. (включно).

Як вбачається відповідачем було
частково сплачено заборгованість у
сумі 10 000 грн. 00 коп., про що
свідчить додана до матеріалів справи
банківська виписка (а.с. 49).

Отже, заборгованість відповідача перед
позивачем становить 868 092 грн. 74 коп.

На момент розгляду справи доказів
погашення заборгованості перед
позивачем відповідачем не надано.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до вимог договору та вимог
Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193
Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору; не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язань; кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу;
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання; боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, після перерахунку інфляційні
нарахування становлять 108 436 грн. 79 коп.
(з листопада 2013 року по червень 2014 року),
а річні згідно розрахунку - 19 966 грн. 49
коп. (з 19.10.2013р. по 24.07.2014р.).

Що стосується вимог щодо стягнення з
відповідача 159 812 грн. 74 коп. - пені та
61 466 грн. 49 коп. - штрафу на підставі
частини 2 статті 231 Господарського
кодексу України, то вони є
необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання; штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У пункті 7.1 Договору сторони
передбачили, що у разі невиконання або
неналежного виконання своїх
зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
чинним законодавством України.

Згідно частини 2 статті 231
Господарського кодексу України у разі
якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
01.07.2014р. №01-06/841/2014 „Про доповнення
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2011 N
01-06/249 "Про постанови Верховного Суду
України, прийняті за результатами
перегляду судових рішень
господарських судів" грошове
зобов'язання - це таке правовідношення,
в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана сплатити гроші на користь
другої сторони (кредитора), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку; до грошових
зобов'язань не застосовуються
положення абзацу третього частини
другої статті 231 Господарського
кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
04.02.2014р. у справі №903/610/13.

З урахуванням викладеного позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у справі слід покласти на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти і науки
Нікопольської міської ради (53213, м.
Нікополь Дніпропетровської області,
вул. Електрометалургів, 3;
ідентифікаційний код 02142336) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МІК" (69006, м.
Запоріжжя, вул. Північне
шосе, 69 а; ідентифікаційний код 30105738) 868
092 грн. 74 коп. - заборгованості, 19 966 грн. 49
коп. - річних, 108 436 грн. 79 коп. -
інфляційних нарахувань та
19 929 грн. 92 коп. - витрат по сплаті
судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання.

СУДДЯ
Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК
України,

„08„ серпня 2014р.