КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р. Справа№ 910/18875/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі
Майданевич Г.А.

за участю

представників сторін : від
позивача - Зенькович О.О., Савко В.В.

від
відповідача - Слєпуха О.С.

розглянувши
Товариства з обмеженою
відповідальністю

апеляційну скаргу "Ласла"

на рішення

господарського суду міста
Києва

від 11.06.2014
року

у справі № 910/18875/13
(суддя: Трофименко Т.Ю.),

за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю

"Ласла"

до Товариства
з обмеженою відповідальністю

"Побужський
феронікелевий комбінат"

про стягнення
302689,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 року по справі №910/18875/13
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
позивачем подано до Київського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва по справі № 910/18875/13 від
11.06.2014 року у та постановити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.07.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
до розгляду.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду змінено склад
колегії суду.

Представником відповідача подано
відзив на апеляційну скаргу, в якому
останній просить рішення залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Представником позивача подано
пояснення по справі, в якому останній
просить суд задовольнити апеляційну
скаргу.

Позивач клопотанням просить прийняти
додаткові докази. Відповідно до п.1 ст.
101 ГПК України додаткові докази
приймаються апеляційним господарським
судом, якщо заявник обґрунтував
неможливість їх подання суду першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього.

Колегія суддів не приймає додаткові
докази оскільки ТОВ «Ласла» не
обґрунтувало неможливість їх подання
суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 14.05.2013 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ласла"
(виконавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Побужський
феронікелевий комбінат" (замовник) було
укладено договір № 4/05-13 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець
бере на себе зобов'язання надати
послуги по збиранню, перевезенню,
зберіганню відходів, визначених у
протоколі узгодження договірної ціни -
додаток № 1 до договору, який є
невід'ємною частиною даного договору, з
їх подальшою утилізацією/видаленням
(далі - послуги), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість виконаних послуг, в
зв'язку з чим у відповідача виникла
заборгованість в розмірі 291662,55 грн. та
за несвоєчасне виконання зобов'язань
позивачем нарахована пеня в сумі 11027,24
грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, з урахуванням вказівок,
наданих у постанові Вищого
господарського суду України від 04.02.2014
р., колегія суддів підтримує висновок
суду першої інстанції про те, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Пунктом 1.1 договору про надання послуг
№ 4/05-13 від 14.05.2013 р. передбачено, що
позивач зобов'язався оплатити, а
відповідач надати послуги з по
збиранню, перевезенню, зберіганню
відходів, визначених у Протоколі
узгодження договірної ціни - Додаток №
1 до договору, який є невід'ємною
частиною даного договору, з їх
подальшою утилізацією/видаленням, а
замовник зобов'язується прийняти і
оплатити їх.

Згідно з протоколом № 1 узгодження
договірної ціни (додаток № 1 до
договору № 4/05-13 від 14.05.2013 р.) назва
відходу "содовий шлак з великим вмістом
сірки", який відповідно до чинного
законодавства є небезпечним відходом.

Згідно вказівок, викладених у
постанові Вищого господарського суду
України від 04.02.2014 р., при новому
розгляді справи суду необхідно
з'ясувати, чи надавались послуги п.1.1
договору № 4/05-13 від 14.05.2013 р. позивачем
у повному обсязі, оскільки в матеріалах
справи відсутні належні та допустимі
докази, які підтверджують факт
утилізації/видалення позивачем
відходів, визначених у протоколі
узгодження договірної ціни - додаток №
1 до договору, а саме: договори, акти
прийому-передачі, акти виконаних робіт
за період з травня по серпень 2013 року та
стосуються відходів відповідача, а
також наявність у позивача або у третіх
осіб, уповноважених позивачем,
ліцензії та дозволу на здійснення
операції по утилізації відходів.

Крім того, слід встановити, ким
здійснювалась утилізація небезпечного
відходу "содовий шлак з великим вмістом
сірки" відповідно до умов п. 1.1 договору
№ 4/05-13 від 14.05.2013 р. та протоколу № 1
узгодження договірної ціни від 14.05.2013 р.
до вказаного договору.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 1 ст. 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України істотними умовами договору, в
першу чергу є умови про предмет
договору.

Предметом договору про надання послуг
є сама нематеріальна послуга, тобто те
нематеріальне благо, яке отримує
замовник у процесі вчинення виконавцем
певних дій або здійснення певної
діяльності. Для договорів цього типу
важливе значення має якість послуг, що
надаються.

Таким чином, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України
"Про відходи" № 187/98-ВР від 5.03.1998 р.
небезпечні відходи - відходи, що мають
такі фізичні, хімічні, біологічні чи
інші небезпечні властивості, які
створюють або можуть створити значну
небезпеку для навколишнього
природного середовища і здоров'я
людини та які потребують спеціальних
методів і засобів поводження з ними.

Абзацем 5 тієї же статті передбачено, що
поводження з відходами - дії,
спрямовані на запобігання утворенню
відходів, їх збирання, перевезення,
сортування, зберігання, оброблення,
перероблення, утилізацію, видалення,
знешкодження і захоронення, включаючи
контроль за цими операціями та нагляд
за місцями видалення.

Відповідно абз. 5 ст. 1 Закону України
"Про відходи" оброблення (перероблення)
відходів - здійснення будь-яких
технологічних операцій, пов'язаних із
зміною фізичних, хімічних чи
біологічних властивостей відходів, з
метою підготовки їх до екологічно
безпечного зберігання, перевезення,
утилізації чи видалення.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України "Про
відходи" утилізація відходів -
використання відходів як вторинних
матеріальних чи енергетичних ресурсів.

Пунктом "н" ч. 1 ст. 17 Закону України "Про
відходи" суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами зобов'язані мати ліцензії на
здійснення операцій у сфері поводження
з небезпечними відходами і/або на право
провадження діяльності, пов'язаної із
збиранням і заготівлею окремих видів
відходів як вторинної сировини, і/або
дозвіл на транскордонне перевезення
небезпечних відходів.

Обов'язковою умовою надання послуг в
повному обсязі є утилізація
небезпечних відходів, що передбачено
умовами договору.

На вимогу суду позивач повинен був
надати:

- докази, що підтверджують
транспортування содового шлаку
автотранспортом позивача, а в разі
транспортування найманим транспортом -
надати інформацію про існування
відносин з цією компанією;

- документи, в яких вказане місце
утилізації відходів виробництва та
докази, що підтверджують факт
утилізації небезпечних відходів.

Проте позивачем надано лише документи
про транспортування відходів, а щодо
місця утилізації відомості надані не
були. Позивач мотивував свою відмову
тим, що умови договору з компанією КП
"ЕкоДніпро", яка зі слів позивача
займалася утилізацією, є
конфіденційними та не можуть бути
розголошені третім особам, при цьому
умови договору про транспортування
зазначених відходів також є
конфіденційними.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідно до
товарно-транспортних накладних від
23.05.2013 р. та подорожнього листа
вантажного автомобіля МАН д.н.з НОМЕР_3
та причепа до нього д.н.з. НОМЕР_2 під
керуванням водія ОСОБА_5 пунктами
розвантаження в них одночасно
зазначено м. Одеса та м.
Дніпродзержинськ. Тобто в один і той же
самий день, один і той же водій на
одному і тому транспортному засобі мав
здійснити та здійснив виїзд у
зазначених напрямках, що
підтверджується матеріалами справи та
відповідно не є належними доказами
транспортування відходів згідно зі

Згідно з листом Управління СБУ України
в Кіровоградській області від 02.08.2013 р.,
що міститься в матеріалах справи, на
адресу Державної екологічної
інспекції в Кіровоградській області
направлено лист з метою перевірки
фактів щодо утилізації відходів
виробництва "Побужський феронікелевий
комбінат" на території
адміністративного центру смт.
Побузьке, а саме, що содовий шлак
фактично не вивозиться, а зливається у
котловани, які знаходяться поблизу ТОВ
"ПФК" на території іншої організації.

У відзиві ТОВ "Побужський
феронікелевий комбінат" зазначав, що
надана позивачем інформація про
компанію, яка начебто займалась
утилізацією відходів, а саме КП
"ЕкоДніпро", як така, що має право
займатися даним видом діяльності
фактично не підтверджуються. Так, на
офіційному сайті Міністерства
екології та природних ресурсів
України, який знаходиться за адресою:
http://www.menr.gov.ua/index.php/license/204-perelik-sub-iektiv-hospodar
iuvannia-shcho-otrymaly-dozvil-na-rozmishchennia-nebezpechnykh-vidkhodiv
-ta-iakym-pohodzheno-limit-na-utvorennia-ta-rozmishchennia-nebezpechnykh
-vidkhodiv-na-2013-rik в переліку суб'єктів, що
отримали дозвіл на розміщення
небезпечних відходів на 2013 рік такої
компанії як КП "ЕкоДніпро" не значиться.

Відповідно до п. 3 абзацу 3 ст. 9 Закону
України від 01.06.2000 р. № 1775-III "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" (зі змінами і
доповненнями) ліцензуванню відповідно
до вимог цього Закону підлягають
зокрема такі види господарської
діяльності, як операції у сфері
поводження з небезпечними відходами.

В преамбулі укладеного між сторонами
договору зазначено, що ТОВ "Ласла"
(Виконавець) діє на підставі Статуту та
Ліцензії серія АД № 075617 від 12.12.2012 р.,
виданої Міністерством охорони
навколишнього природного середовища
України.

Відповідачем надано Ліцензію серії АЕ
№ 272239 від 30.07.2013 р., яка видана у зв'язку
з переоформленням замість ліцензії
серія АД № 075617 від 12.12.2012 р.

Проте, матеріалами справи
підтверджується, що ні ТОВ "Ласла"
(позивач), ні КП "ЕкоДніпро" фактично не
здійснювали розміщення та утилізацію
відходів виробництва ТОВ "Побужський
феронікелевий комбінат" за договором №
4/05-13 від 14.05.2013 р., оскільки позивачем не
надані докази утилізації содового
шлаку, як небезпечного відходу згідно з
вимогами, передбаченими чинним
законодавством.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Викладене також підтверджує
невиконання позивачем умов договору
№4/05-13 від 14.05.2013 р. в частині надання
послуг у повному обсязі, а відповідно у
позивача відсутнє право вимагати
отримання зазначених у позові сум.

Крім того, в преамбулі укладеного між
сторонами договору зазначено, що від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Побужський
феронікелевий комбінат" договір уклав
ОСОБА_6 - генеральний директор, що діє на
підставі Статуту ТОВ "Побужський
феронікелевий комбінат". Крім того, у
розділі 9 зазначеного договору
"Реквізити сторін" вказано прізвище
ОСОБА_6, проте підпис що міститься на
договорі не належить генеральному
директору ТОВ "Побужський
феронікелевий комбінат" ОСОБА_6

Отже, з огляду на викладено, договір №
4/05-13 від 14.05.2013 р. є неукладеним у зв'язку
з недотриманням форми договору.
Частина 3 ст. 639 Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі
домовленості сторін договору про його
письмову форму, такий договір є
укладеним з моменту підписання його
сторонами.

Зокрема, назване положення дає
можливість говорити, що письмова форма
договору є дотриманою у разі існування
підпису сторін на договорі.

Відповідно до п. 5.23 Національного
стандарту України ДСТУ 4163-2003
"Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації", затвердженого наказом
Держспоживстандарту України від
07.04.2003р. №55, визначено, що підпис
складається з назви посади особи, яка
підписує документ (повної, якщо
документ надруковано не на бланку,
скороченої - на документі,
надрукованому на бланку), особистого
підпису, ініціалу(-ів) і прізвища. У разі
відсутності посадової особи, підпис
якої зазначено в документі, документ
підписує особа, яка виконує її
обов'язки, або її заступник. У цьому
випадку обов'язково зазначають посаду
і прізвище особи, яка підписала
документ (виправлення вносять
рукописним або машинописним способом),
наприклад: "Виконувач обов'язків",
"Заступник". Підписувати документ із
прийменником "за" або ставити
правобіжну похилу риску перед назвою
посади не дозволено.

Оскільки підпис на договорі № 4/05-13 від
14.05.2013 р. не належить генеральному
директору ОСОБА_6, який відповідно до
Статуту товариства мав повноваження
підписувати вказаний договір і якого в
преамбулі договору зазначено, як особу,
що підписала договір і виражає волю ТОВ
"Побужський феронікелевий комбінат",
вказаний договір є неукладеним.

Відповідно до п. 3.2.2 положення про
порядок ведення договірної роботи в
ТОВ "Побужський феронікелевий
комбінат", затвердженого приказом
Генерального директора ОСОБА_6 № 150 від
17.04.2014 р., погодження договору з
Генеральним директором і директором з
економіки є обов'язковим навіть у
випадку їхньої відсутності.

При підписанні спірного договору
особу, що підписувала договір від ТОВ
"Побужський феронікелевий комбінат" не
ідентифіковано. Замість директора
ОСОБА_6, призначеного на посаду згідно з
приказом ТОВ "Побужський феронікелевий
комбінат" № 10-к від 11.01.2013 р. та
протоколу загальних зборів товариства
від 09.01.2013 р., договір підписала особа,
посада, прізвище та ініціали якої при
підписанні договору не встановлені, в
договорі не вказані. Будь-які докази в
підтвердження повноважень вказаної
особи до договору не надані, в
матеріалах справи відсутні. Відповідно
і акт здачі-прийняття наданих послуг №
9/05-13 від 31.05.2013 р. до договору № 4/05-13 від
14.05.2013 р., підписаний тією же особою, що і
договір, без встановлення права на
підписання замість директора ОСОБА_6

Абзацом 8 п. 3.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" передбачено наступне: якщо
договір містить умову (пункт) про
підписання його особою, яка діє на
підставі статуту підприємства чи
іншого документа, що встановлює
повноваження зазначеної особи, то
наведене свідчить про обізнаність
іншої сторони даного договору з таким
статутом (іншим документом) у частині,
яка стосується відповідних
повноважень, і в такому разі суд не може
брати до уваги посилання цієї сторони
на те, що їй було невідомо про наявні
обмеження повноважень представника її
контрагента.

Отже особа, що підписує договір повинна
ідентифікувати особу, яка підписує
договір і прізвище якої вказано на
документах, що підписують сторони. В
іншому випадку вказаний договір є
неукладеним (нікчемним) і не породжує
будь-яких прав та обов'язків, а також не
породжує визначені договором наслідки.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Договір № 4/05-13 від 14.05.2013 р. є
неукладеним, оскільки наявний дефект
форми правочину і договір не
відповідає справжній волі особи, яка
його вчинила. Договір № 4/05-13 від 14.05.2013
р. не породжує яких би то ні було
правовідносин і обставини, пов'язані з
визнанням договору неукладеним, є
невід'ємною частиною сукупних обставин
справи, на підставі оцінки яких судом
приймається рішення.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги про
стягнення 302689,79 грн. згідно договору №
4/05-13 від 14.05.2013 р. не підлягають
задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 11.06.2014 року у справі
№910/18875/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу №910/18875/13 повернути до
господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 13.08.2014
року.