ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" серпня 2014 р.Справа № 916/2201/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Група компаній
"Вектор";

До відповідача: Державного
підприємства „Одеська залізниця"

про стягнення 1 565 251,70 грн.

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

Від позивача: Чесноков І.Є. довіреність
від 05.11.2013р.;

Від відповідача: Ботя В.В. довіренність
від 02.01.14р., Кіташевський Д.А.
довіренність від 02.01.14р.; Гордієнко М.В. -
довіреність від 02.01.2014р.

У судовому засіданні 15.08.2014р. брали
участь представники сторін:

Від позивача: Чесноков І.Є. довіреність
від 05.11.2013р.;

Від відповідача: Кіташевський Д.А.
довіренність від 24.07.14р.

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Група компаній
"Вектор" звернулося до господарського
суду Одеської області з позовом про
стягнення з відповідача Державного
підприємства „Одеська залізниця"
заборгованість у сумі 1458193,35 грн., яка
складається з суми основного боргу - 1
372 231,50грн., пені - 34 700,54грн., індексу
інфляції 45 283,64грн., 3 % річних - 5977,67грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.06.2014р. порушено
провадження у справі № 916/2201/14.

18.07.2014р. до господарського суду
Одеської області від позивача надійшло
уточнення позовних вимог, відповідно
до якого позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованість у сумі 1 565
251,70 грн., яка складається з суми
основного боргу - 1 372 231,50грн., пені - 68
206,33грн., індексу інфляції 113 863,02грн., 3 %
річних - 10 950,85грн.

Від відповідача надано до
господарського суду Одеської області
клопотання про продовження строку
розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 06.08.2014р. продовжено строк
розгляду справи на п'ятнадцять днів до
21.08.2014р.

У судовому засіданні 31.07.2014р. було
оголошено перерву до 06.08.2014р.

У судовому засіданні 15.08.2014р. після
виходу судді з нарадчої кімнати було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив:

01 березня 2013р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю "ГРУПА
КОМПАНІЙ "ВЕКТОР" (Виконавець) та
державним підприємством "Одеська
залізниця" (Замовник) було укладено
договір на охорону, згідно умов п.п.1.1.
Договору, Виконавець надає послуги з
охорони об'єктів та території
структурних підрозділів локомотивного
господарства Замовника, а Замовник
сплачує за надані послуги за цінами,
які зазначені у Додатках до цього
договору і є його невід'ємною частиною
(Додаток №1). Ціни на роботи
встановлюються у національній валюті
України.

Відповідно до п.1.2. Договору від 01.03.2013р.
виконавець зобов'язується забезпечити
перепускний режим та охорону
товарно-матеріальних цінностей,
відокремлених приміщень, будівель,
об'єктів (далі - "об'єкт"), які
перераховані у Дислокації Замовника.
Перелік об'єктів, що підлягають охороні
наведено в Додатку №1.

Пунктами 3.1., 3.2., 3.4. Договору від 01.03.2013р.
встановлено, що Замовник сплачує
послуги Виконавця щомісячно протягом 30
банківських днів з дати підписання
акту наданих послуг за фактично
відпрацьовані години у попередньому
місяці. Загальна вартість послуг з 01
березня по 31 грудня 2013 року складає 12 729
675 грн. Розрахунок вартості послуг з
охорони об'єктів структурних
підрозділів служби вагонного
господарства наведено в Додатку №3.
Здача - приймання наданих послуг
здійснюється за місцем надання послуг,
зі складаним відповідного атку прийому
наданих послуг, що підписується
сторонами або їх уповноваженими
представнкиами. Від імені замовника
акти наданих послуг щомісячно
підписують начальники локомотивних
депо.

Зі змісту п.6.1. Договору від 01.03.2013р.
вбачається, що у разі затримки надання
послуг або надання послуг не в повному
обсязі, заявленому Замовником,
Виконавець сплачує Замовнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми не наданих послуг за кожен
день затримки.

Цей договір набирає чинності з моменту
підписання та діє по 31 грудня 2013 року, а
в частині проведення розрахунків - до
остаточного його виконання (п.10.1.
Договору).

На виконання умов договору позивач
відповідачу надав послуги охорони, що
підтверджується актами надання послуг
№16 від 31.01.2014р. на суму 39 060, 00 грн., №17
від 31.01.2014р. на суму 42 000,00 грн., №18 від
31.01.2014р. на суму 68 040,00 грн., №19 від
31.01.2014р. на суму 26 040,00 грн., №20 від
31.01.2014р. на суму 120 120,00 грн., №21 від
31.01.2014р. на суму 28 980,00 грн., №22 від
31.01.2014р. на суму 42 000,00 грн., №23 від
31.01.2014р. на суму 120 120,00 грн., №24 від
31.01.2014р. на суму 133 140,00 грн., №25 від
31.01.2014р. на суму 55 020,00 грн., №26 від
31.01.2014р. на суму 120 120,00 грн., №27 від
31.01.2014р. на суму 26 040,00 грн., №28 від
31.01.2014р. на суму 26 040,00 грн., №29 від
31.01.2014р. на суму 107 100,00 грн., №30 від
31.01.2014р. на суму 91 140,00 грн., №31 від
31.01.2014р. на суму 26 040,00 грн., №32 від
31.01.2014р. на суму 55 020,00 грн., №33 від
31.01.2014р. на суму 133 140,00 грн., №34 від
31.01.2014р. на суму 28 980,00 грн., №164 від
28.02.2014р. на суму 35 280,00 грн., №165 від
28.02.2014р. на суму 38 080,00 грн., №166 від
28.02.2014р. на суму 61 600,00 грн., №167 від
28.02.2014р. на суму 23 520,00 грн., №168 від
28.02.2014р. на суму 108 640,00 грн., №169 від
28.02.2014р. на суму 26 320,00 грн., №170 від
28.02.2014р. на суму 38 080,00 грн., №171 від
28.02.2014р. на суму 108 640,00 грн., №172 від
28.02.2014р. на суму 120 400,00 грн., №173 від
28.02.2014р. на суму 49 840,00 грн., №174 від
28.02.2014р. на суму 108 640,00 грн., №175 від
28.02.2014р. на суму 23 520,00 грн., №176 від
28.02.2014р. на суму 23 520,00 грн., №177 від
28.02.2014р. на суму 96 880,00 грн., №178 від
28.02.2014р. на суму 82 320,00 грн., №179 від
28.02.2014р. на суму23 520,00 грн., №180 від
28.02.2014р. на суму 49 840,00 грн., №181 від
28.02.2014р. на суму 120 400,00 грн., №182 від
28.02.2014р. на суму 26 320,00 грн., які підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені їх печатками.

Однак, внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, у державного підприємства
"Одеська залізниця" виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 1 372 231,50 грн.

Неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором на
охорону від 04.03.2013р. в частині оплати
вартості отриманих послуг і стало
підставою для позивача звернутись до
господарського суду Одеської області
із даним позовом за захистом своїх
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів.

18.07.2014р. до господарського суду
Одеської області від позивача надійшло
уточнення позовних вимог, відповідно
до якого позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованість у сумі 1 565
251,70 грн., яка складається з суми
основного боргу - 1 372 231,50грн., пені - 68
206,33грн., індексу інфляції 113 863,02грн., 3 %
річних - 10 950,85грн.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу
України визначено, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та
матеріальної шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема з розрахунку заборгованості
приведеного позивачем в позовній
заяві, відповідачем в порушення
вищезазначених приписів закону та
вищенаведеного договору, договірні
зобов'язання щодо оплати вартості
отриманих послуг з охорони не виконані
належним чином, внаслідок чого за
відповідачем утворилась
заборгованість в сумі 1 372 231,50 грн., у
зв'язку з чим стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сума
боргу, заявлена позивачем в розмірі 1
372 231,50грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з відповідача
пені - 68 206,33грн., індексу інфляції 113
863,02грн., 3 % річних - 10 950,85грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі.

При цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції. Вимогу щодо сплати штрафних
санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. У випадках, передбачених
законом, штрафні санкції за порушення
господарських зобов'язань стягуються
судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Як було вище встановлено судом, за
порушення зобов'язань за договором
позивач нарахував відповідачу у
відповідності до приписів договору 68
206,33 грн. пені, нараховану за
несвоєчасну оплату отриманих послуг,
при цьому судом встановлено що наданий
позивачем розрахунок пені здійснені
належним чином.

Відповідно до ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Норми матеріального права, а саме ст.233
ГК України, яка цілком кореспондується
із ч.3 ст.551 ЦК України, встановлює, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора.

При цьому, повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов`язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може, з урахуванням інтересів боржника,
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Проаналізувавши встановлені у справі
обставини, суд враховує те, що з
пояснень представників сторін, судом
встановлено, що господарські
правовідносини між позивачем та
відповідачем носять тривалий,
взаємовигідний, конструктивний
характер, та оскільки, на думку суду,
пеня - це фінансова санкція, спрямована
на спонукання сторони, винної у
порушенні зобов'язання, до його
виконання та дотримання в подальшому, а
не засіб безпідставного збагачення,
суд вважає за доцільне зменшити розмір
пені, яку слід стягнути з відповідача
на користь позивача та встановити її
розмір, в сумі 6 000,00 грн.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 3%
річних в річних в сумі 10 950,85 грн., суд
встановив, що позовні вимоги в цій
частині відповідають вимогам чинного
законодавства, їх розрахунок
здійснений позивачем належним чином, у
зв'язку з чим підлягають судом
задоволенню в повній мірі.

Щодо позовної вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
інфляційного збільшення, суд зазначає
наступне:

Інфляційне збільшення є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною основного боргу, стягнення
яких передбачене статтею 625 Цивільного
кодексу України. Передбачене законом
право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок позивача
інфляційного збільшення, судом
встановлено, що його здійснено
належним чином, у зв'язку з чим з
відповідача на користь позивача слід
стягнути суму інфляційного збільшення
в розмірі заявленому позивачем, тобто в
сумі 113 863,02 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, як обґрунтовані,
підтверджені належними доказами та
наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового
збору покласти на відповідача згідно
зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,75,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства
"Одеська залізниця" (65012, Одеська обл., м.
Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19,
, р/р 5 в АБ «Експрес
- Банк» м. Одеса, МФО 328801) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "ГРУПА КОМПАНІЙ
"ВЕКТОР" (01030, Київська обл., м. Київ, вул.
Пирогова, буд. 2/37, , п/р
9801 в ПАТ «Альфа - Банк» у м. Києві,
МФО 300346) - 1 503 045,40 грн., яка складається
з суми основного боргу - 1 372 231,50грн.,
пені - 6000грн., індексу інфляції 113
863,02грн.,3% річних - 10 950,85грн.; 30 060,90грн. -
витрат на оплату судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10-денного строку з моменту
складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
10-денного строку з дня його підписання,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Одеським апеляційним
господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 15.08.2014р.

Суддя
Оборотова О.Ю.