Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

06.08.2014
Справа № 927/752/14

порушена за позовом: Ніжинського
міжрайонного прокурора,

вул. Овдіївська, буд. 2, м. Ніжин, 16600,
в інтересах держави

до відповідача-1: Ніжинської міської
ради, ,

пл. Івана Франка, 1, м. Ніжин,
Чернігівська область, 16600;

до відповідача-2: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,

код ЄДРПОУ НОМЕР_1,

АДРЕСА_1;

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Державна інспекція
сільського господарства в
Чернігівській області,

вул. Коцюбинського, 41-а, м.
Чернігів, 14000;

про визнання недійсними пунктів
рішення, визнання недійсними договорів
оренди земельних ділянок та
зобов'язання вчинити певні дії

Суддя А.В.Романенко

за участю представників сторін від:

позивача/прокурора: М.М.Лазоренко - ст.
прокурор відділу прокуратури м.
Чернігова, посвідчення №015041 від 05.02.2013;

відповідача -1: не з'явився;

відповідача -2: ОСОБА_2, довіреність №б/н
від 16.06.2014;

третьої особи: Д.М.Фесюк, посвідчення
№90 від 16.07.2012, провідний спеціаліст
юридичного сектору.

У судовому засіданні 06.08.2014 на підставі
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Ніжинським міжрайонним прокурором
подано позов до Ніжинської міської
ради та фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про:

- визнання недійсними п.60. та п.61.
рішення 30 сесії 6 скликання Ніжинської
міської ради №9-30/2012 від 17.08.2012, що
стосуються надання в оренду підприємцю
ОСОБА_1 земельних ділянок;

- визнання недійсним укладений між
Ніжинською міською радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 договір
оренди земельної ділянки з кадастровим
номером :04:022:0186, речове право на
яку було зареєстроване за
ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно 06.12.2012;

- визнання недійсним укладений між
Ніжинською міською радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 договір
оренди земельної ділянки з кадастровим
номером :04:022:0187, речове право на
яку було зареєстроване за
ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно 06.12.2012;

- зобов'язання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 повернути
Ніжинській міській раді надані йому
земельні ділянки за кадастровими
номерами :04:022:0186 та :04:022:0187,
звільнивши їх від встановлених на
ділянках павільйонів.

Відповідача-1 належним чином
повідомлено про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №262 (17.07.2014 отримано
спеціалістом загального відділу
Поливко) але повноважного представника
в судове засідання не направлено,
причин неявки суду не повідомлено.

До початку судового засідання:

Засобами поштового зв'язку від
відповідача-1 надійшов відзив на позов
від 24.07.2014 №02-18/5-334 (з додатками на 8
аркушах), в якому вказуючи на обставини
справи зазначено, що жодних порушень
законодавства ним допущено не було та
заявлено клопотання про відмову в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Відзив з додатками залучено до
матеріалів справи.

Учасниками судового процесу подано
письмові клопотання про відмову від
фіксації судового засідання
технічними засобами, які прийнято
судом, залучено до справи.

У судовому засіданні:

Представником відповідача-2 подано
письмові пояснення по суті спору б/н
від 06.08.2014 з проханням відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі з зазначених у поясненні
підстав.

Пояснення залучено до матеріалів
справи.

В усних поясненнях:

Прокурор та представник третьої особи
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі посилаючись на обставини
викладені в позовній заяві та
поясненнях від 13.06.2014.

Представник відповідача-2 проти позову
заперечив посилаючись на обставини
викладені у відзиві на позовну заяву та
письмових поясненнях від 06.08.2014.

Враховуючи, що нез'явлення
представника відповідача-1 не
перешкоджає розгляду справи по суті,
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, керуючись ст.69
Господарського процесуального кодексу
України (надалі - ГПК України)
господарський суд вважає за можливе
розглянути даний спір за наявними у
справі документами на підставі ст.75 ГПК
України.

Вивчивши подані документи, заслухавши
надані в судових засіданнях пояснення
учасників судового процесу, з'ясувавши
фактичні обставини справи,
господарський суд встановив:

Статтями 2 та 29 ГПК України унормовано,
зокрема, що господарський суд порушує
справи за позовними заявами
прокурорів, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави.

У разі прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або про відсутність у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор набуває статусу позивача.

У даній справі, прокурор, як позивач,
звернувся до Ніжинської міської ради
та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з
позовом про визнання недійсними
пунктів рішення, визнання недійсними
договорів оренди земельних ділянок та
зобов'язання фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 повернути Ніжинській міській
раді надані йому земельні ділянки
площею 0,0040га по АДРЕСА_2 та площею
0,0040га по АДРЕСА_3 вбачаючи в діях
відповідачів порушення державних
інтересів, оскільки вказані земельні
ділянки передано в оренду ФОП ОСОБА_1
без проведення земельних торгів.

Так, прокурором зазначено, що п. п. 60 та 61
рішення 30 сесії 6 скликання Ніжинської
міської ради №9-30/2012 від 17.08.2012 було
затверджено проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок та надано
в оренду терміном на 5 років підприємцю
ОСОБА_1 земельні ділянки площею 0,0040га
по АДРЕСА_2 та площею 0,0040га по АДРЕСА_3,
для розміщення малих архітектурних
форм - павільйонів з реалізації взуття
та одягу, за рахунок земель загального
користування (вулиць), в зоні
громадської та житлової забудови при
умові: до закінчення терміну дії
договорів оренди привести об`єкти
малої архітектурної форми у
відповідність до затвердженого
Ніжинською міською радою типового
зразку, у разі невиконання договори
оренди земельних ділянок у подальшому
поновлюватися не будуть.

Встановлено орендну плату за земельні
ділянки на рівні дванадцяти ставок
земельного податку - 178,53грн за один
календарний місяць (пп. 60.1. та пп. 61.1.) та
зобов`язано останнього в десятиденний
термін укласти договори оренди
земельних ділянок (пп. 60.2. та пп. 61.2.).

22.08.2012, згідно з рішенням 30 сесії 6
скликання Ніжинської міської ради
№9-30/2012 від 17.08.2012 між міськрадою та ФОП
ОСОБА_1 було укладено договори оренди
земельних ділянок (з додатками),
зокрема, у п. 1-5, 8, 9, 16, 20 яких сторонами
узгоджено, що:

- орендодавець надає, а орендар приймає
в строкове платне користування
земельні ділянки
несільськогосподарського призначення
- для розміщення малих архітектурних
форм - павільйонів по реалізації взуття
та одягу 1.11 комерційного використання,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 відповідно;

- в оренду передаються земельні ділянки
площами по 0,0040га (за кадастровими
номерами :04:022:0187 та :04:022:0186
відповідно), в т.ч. землі, які
використовуються в комерційних цілях
по 0,0040га;

- на земельних ділянках знаходяться
споруди для здійснення
підприємницької діяльності, що
належать орендарю;

- форма власності - комунальна;

- нормативна грошова оцінка земельних
ділянок становить відповідно по 17
853,2грн;

- договори укладено на 5 років;

- орендна плата вноситься орендарем у
грошовій формі безготівково, на рівні 12
ставок земельного податку, що
становить 2 142,36грн в рік або 178,53грн за
один місяць (за одним договором);

- цільове призначення земельних
ділянок - В.03.07 Для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі;

- передача земельних ділянок орендарю
здійснюється у тижневий термін після
державної реєстрації права
користування земельними ділянками, що
виникає відповідно до цих договорів за
актом їх приймання-передачі.

Згідно з інформаційними довідками з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна з індексними номерами 21177530 та
21178407 від 30.04.2014, державна реєстрація
права ФОП ОСОБА_1 оренди земельних
ділянок із кадастровими номерами
відповідно :04:022:0186 та :04:022:0187
відбулася 06.11.2013.

Управлінням контролю за використанням
та охороною земель Державної інспекції
сільського господарства в
Чернігівській області відповідно до
направлення на проведення
позапланової перевірки від 14.02.2014 №112
та наказу від 14.02.2014 №119 у строк з 17.02.2013
по 28.02.2013, на підставі розпорядження
Чернігівської обласної державної
адміністрації було проведено
перевірку з питань дотримання вимог
земельного законодавства Ніжинською
міською радою в частині прийняття
розпоряджень щодо передачі у
власність, надання в користування в
тому числі в оренду, вилучення (викупу)
земельних ділянок в процесі укладання
цивільно-правових угод протягом 2012-2014
років.

За результатами перевірки складено акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства №45 від 21.02.2014 з п. п. 1. та
2. якого вбачається, що:

пунктами 60 та 61 рішення 30 сесії 6
скликання Ніжинської міської ради від
17.08.2012 (№9-30/2012) ФОП ОСОБА_1 затверджено
проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок та надано в оренду
терміном на 5 років земельні ділянки
площею 0,0040га по АДРЕСА_2 та площею
0,0040га по АДРЕСА_3, для розміщення малих
архітектурних форм - павільйонів з
реалізації взуття та одягу, за рахунок
земель загального користування
(вулиць), в зоні громадської та житлової
забудови при умові: до закінчення
терміну дії договорів оренди привести
об`єкти малої архітектурної форми у
відповідність до затвердженого
Ніжинською міською радою типового
зразку, у разі невиконання, договори
оренди земельних ділянок у подальшому
поновлюватися не будуть.

Також зазначено, що відповідно п.2 ст. 124
Земельного кодекса України (надалі - ЗК
України) передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюються за
результатами проведення земельних
торгів.

Враховуючи вищенаведене, на думку
управління, п. п. 60 та 61 30 сесії 6
скликання Ніжинської міської ради від
17.08.2012 (№9-30/2012) прийнято в порушення
вимог ст.ст. 123, 124, 134 ЗК
України.

Ніжинською міською радою листами від
07.04.2014 №02-18/6-445 та від 18.04.2014 №02-18/6-509 у
відповідь на листи Ніжинського
міжрайонного прокурора №1628вих14 від
02.04.2014 та №1887 від 15.04.2014, а також листом
від 25.03.2014 №02-17/5-103 на адресу
Держінспекції сільського господарства
(копії наявні в матеріалах справи)
повідомлено, що відділом земельних
відносин було підготовлено проект
рішення про відміну дії пунктів рішень
сесій, що були визначені як порушення
Держінспекцією сільського
господарства та винесено даний проект
рішення на розгляд профільної
депутатської комісії, яка засідала
12.03.2014. Проаналізувавши вимоги
інспекції, профільна депутатська
комісія дійшла висновку, що вказані в
клопотаннях зауваження не суперечать
п.1 ст.122 ЗК України.

У тому числі стосовно скасування п. п. 61
та 60 рішення 30 сесії 6 скликання
(№9-30/2012) комісія дійшла висновку, що
вказані пункти не суперечать вимогам
ст. ст. 123, 124, 134 ЗК України
оскільки дозволи на розроблення
проектів землеустрою були надані до
січня 2008 року.

Також викладено підстави /з посиланням
на відповідні норми чинного на той час
законодавства/ стосовно надання
земельних ділянок ОСОБА_1

Приймаючи до уваги зазначені вище
обставини господарський суд звертає
увагу на наступне.

Положеннями законодавчих актів
передбачено, що підставами для
визнання акта недійсним є його
невідповідність вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт, а також порушення у зв'язку з
прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача.

Статтями 13, 14, 19 та 144 Конституції
України встановлено, зокрема, що земля,
її надра, атмосферне повітря, водні та
інші природні ресурси, які знаходяться
в межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Право власності на землю набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи діють у спосіб, в межах
повноважень та на підставах,
передбачених Конституцією та законами
України.

Органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Нормами ст. ст. 16, 25, 26, 46, 59 та 60 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» врегульовано, зокрема, що від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

Сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Питання регулювання земельних
відносин вирішується виключно на
пленарних засіданнях міської ради.

Сільська, селищна, міська, районна у
місті (у разі її створення), районна,
обласна рада проводить свою роботу
сесійно.

Рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності, зокрема, на
землю.

Таким чином Ніжинську міську раду
законодавчо наділено повноваженнями
приймати рішення про передачу у
власність чи користування земельних
ділянок громадянам та юридичним
особам.

Частиною першою ст.21 Цивільного
кодексу України встановлено, що суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути, зокрема,
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Такий спосіб захисту кореспондується і
з приписами ст. 20 Господарського
кодексу України, якою встановлено,
зокрема, можливість захисту прав і
законних інтересів суб'єкта
господарювання шляхом визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів.

За змістом положень вказаних норм, суд
шляхом вчинення провадження у справах
здійснює захист осіб, права і
охоронювані законом інтереси яких
порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорення і відповідно ухвалює рішення
про захист порушеного права або
відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

При визнанні угод недійсними слід
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Необхідною умовою для визнання
угод недійсними є їх укладання з метою
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства та наявність умислу хоча
б однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків (роз'яснення
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням угод
недійсними» від 12.03.1999 №02-5/11).

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п. 7 Постанови від 06.11.2009 №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Зокрема, ст.129 Конституції України
унормовано, що основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, забезпечення доведеності вини,
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з ст.ст. 32-34 та 36 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

У свою чергу відповідно до ст. 43 ГПК
України ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів даної
справи підприємцю ОСОБА_1 відповідно до
п. п. 2.2. та 2.3. рішення Ніжинської
міської ради 20 сесії 5 скликання від
25.04.2007 надано дозволи на збір
матеріалів попереднього погодження
вибору земельних ділянок площами 0,0040га
по АДРЕСА_3 та 0,0040га по АДРЕСА_2.

Пунктами 3.4. та 3.5. рішення Ніжинської
міської ради 23 сесії 5 скликання від
27.07.2007 підприємцю ОСОБА_1 погоджено
розміщення малих архітектурних
форм-павільйонів площами до 30кв.м. із
легких металевих конструкцій по
реалізації взуття та одягу на
земельних ділянках площами 0,0040га по
АДРЕСА_3 та 0,0040га по АДРЕСА_2 за рахунок
земель міської ради.

Відповідно до п. п. 44 та 45 рішення
Ніжинської міської ради 46 сесії 5
скликання від 26.12.2008 підприємцю ОСОБА_1
було надано дозволи на виготовлення
проектів землеустрою щодо відведення в
оренду земельних ділянок площами 0,0040га
по АДРЕСА_3 та 0,0040га по АДРЕСА_2.

У червні 2010 року до Ніжинської міської
ради ФОП ОСОБА_1 надано на затвердження
проекти землеустрою (з висновками та
погодженнями усіх відповідних служб)
щодо відведення в оренду земельних
ділянок площами 0,0040га по АДРЕСА_3 та
0,0040га по АДРЕСА_2.

Дані проекти неодноразово виносилися
на розгляд сесій Ніжинської міської
ради, затверджені були 17.08.2012 рішенням 30
сесії 6 скликання Ніжинської міської
ради від №9-30/2012, яким також було надано
у користування ФОП ОСОБА_1 на умовах
оренди земельні ділянки площами 0,0040га
по АДРЕСА_3 та 0,0040га по АДРЕСА_2.

Відповідно до п.12 Перехідних положень
ЗК України (чинного на час прийняття
Ніжинською міською радою рішення 20
сесії 5 скликання від 25.04.2007, яким
підприємцю ОСОБА_1 дозволено збір
матеріалів попереднього погодження
вибору земельних ділянок площами 0,0040га
по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 під встановлення
малих архітектурних форм по реалізації
взуття та одягу за рахунок земель
загального користування та рішення 23
сесії 5 скликання від 27.07.2007, яким
підприємцю ОСОБА_1 погоджено
розміщення вищевказаних малих
архітектурних форм) до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями в межах
населених пунктів крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту, здійснювали відповідні
сільські, селищні, міські ради, а за
межами населених пунктів - відповідні
органи виконавчої влади.

Статтями 1-3, 83, 116, 122 та 123 ЗК України
визначено, зокрема, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи
місцевого самоврядування та органи
державної влади.

Земельні відносини регулюються
Конституцією України, цим Кодексом, а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають
усі землі в межах населених пунктів,
крім земельних ділянок приватної та
державної власності, а також земельні
ділянки за їх межами, на яких
розташовані об'єкти комунальної
власності.

Громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом.

Сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, які відповідно до
повноважень, визначених ст.122 цього
Кодексу, передають у власність або
користування такі земельні ділянки.

Відповідно до частин першої та другої
ст.124 ЗК України (в редакції на 16.09.2008)
передача в оренду земельних ділянок,
що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється
на підставі рішення відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок,
що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється
за результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою ст.134 цього
Кодексу.

Частиною першою ст. 134 ЗК України (в
редакції на 16.09.2008) земельні ділянки
державної чи комунальної власності
або права на них (оренда, суперфіцій,
емфітевзис), у тому числі з
розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах), крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Зокрема, відповідно до норм ст. ст. 135, 137
ЗК України (в редакції на 17.08.2012 - день
прийняття оскаржуваного рішення)
земельні торги проводяться у формі
аукціону у порядку, встановленому
законом.

Натомість, Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.04.2008 №394
затверджено порядок проведення у 2008
році земельних аукціонів. Указом
Президента України від 21.07.2008 №639/2008 дію
вказаної постанови зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 11.11.2008 №25-рн/2008 у справі
№1-46/2008 вказану Постанову Кабінету
Міністрів України від 17.04.2008 №394
визнано неконституційною, оскільки
питання щодо порядку відчуження,
набуття і здійснення права
власності, права тимчасового
користування (оренди), функції,
компетенції органів державної влади і
місцевого самоврядування мають
врегульовуватися тільки законом.

02.09.2010, на підставі ст.80 Закону України
"Про державний бюджет України на 2010
рік", Постановою Кабінету Міністрів
України №805 було затверджено Порядок
продажу у 2010 році земельних ділянок
несільськогосподарського призначення
на земельних торгах, яка набрала
чинності з 13.09.2010 і діяла до 31.12.2010.

Разом з тим, з огляду на висновки
Конституційного Суду України,
викладені в рішенні від 11.11.2008, а саме,
що питання щодо відчуження, набуття і
здійснення права власності, права
тимчасового користування (оренди),
функцій, компетенції органів державної
влади і місцевого самоврядування мають
врегульовуватися тільки законом,
враховуючи положення частини другої
ст.4 ГПК України, якою передбачено, що
господарський суд не застосовує акти
державних та інших органів, якщо ці
акти не відповідають законодавству
України, що унеможливлює застосування
положень Порядку, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№805 від 02.09.2010.

При цьому процедура проведення
земельних торгів до 18.08.2012 була
передбачена лише у загальних рисах
главою 21 ЗК України.

Законом України "Про внесення змін до
Земельного кодексу України щодо
порядку проведення земельних торгів у
формі аукціону" від 05.07.2012 №5077-VI, який
набрав чинності 19.08.2012, статті 135-139
означеного Кодексу викладено в новій
редакції. В них деталізовано
визначений порядок та форми проведення
земельних торгів, коло їх суб'єктів,
особливості фінансування підготовки
до укладання договору на земельних
торгах та укладання договору про
проведення торгів, порядку підготовки
лотів для продажу на торгах, вимоги до
розміру комісії виконавця,
реєстраційних та гарантійних внесків
учасників, умови щодо забезпечення
земельних торгів, їх строків тощо.

Таким чином, на момент /17.08.2012/ надання
та оформлення спірних земельних
ділянок в оренду ФОП ОСОБА_1 був
відсутній порядок проведення
земельних торгів, що, в свою чергу,
виключало можливість їх проведення,
тоді як чинне законодавство не містило
заборони органу місцевого
самоврядування розпоряджатися землями
комунальної власності шляхом надання
їх у користування виходячи із
встановлених відповідним законом
повноважень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№6 «Про судове рішення» рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Натомість, матеріалами даної справи
суду не доведено умислу відповідачів з
метою завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства при здійсненні
ними дій, які спричинили настання
відповідних наслідків, що стали
підставою заявлення даного позову.

Беручи всі зазначені вище обставини в
сукупності господарський суд не вбачає
підстав для визнання недійсними п.60. та
п.61. рішення 30 сесії 6 скликання
Ніжинської міської ради №9-30/2012 від
17.08.2012, що стосуються надання в оренду
підприємцю ОСОБА_1 земельних ділянок.

Також, господарський суд не вбачає
підстав для задоволення вимог позивача
про визнання недійсними укладених між
Ніжинською міською радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 договорів
оренди земельних ділянок з
кадастровими номерами :04:022:0186 та
:04:022:0187, речове право на які було
зареєстроване за ОСОБА_1 в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
06.12.2012 та вимоги про зобов'язання
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
повернути Ніжинській міській раді
надані йому земельні ділянки за
кадастровими номерами :04:022:0186 та
:04:022:0187, звільнивши їх від
встановлених на ділянках павільйонів,
оскільки дані вимоги є похідним від
першої вимоги.

При цьому, господарський суд
Чернігівської області, констатує
необхідність застосування судової
практики Європейського суду з прав
людини у національному законодавстві
як інструменту функціонування
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод, що є частиною
національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції" від 17.07.1997 №475/97-ВР,
ратифіковано Конвенцію про захист прав
і основних свобод людини 1950 року (далі -
Конвенція), Перший протокол та
протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Зокрема, згідно пункту 30 рішення
Європейського суду з прав людини від
24.06.2003 у справі "Stretch проти Об'єднаного
Королівства Великобританії і
Північної Ірландії" (Stretch v. United Kingdom,
44277/98), визнання недійсним договору,
згідно якого покупець отримав майно
від держави та подальше позбавлення
цього майна (на підставі того, що
державний орган порушив закон при
укладенні договору), є неприпустимим.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35
вказаного вище рішення Європейського
суду з прав людини від 24.06.2003, майном у
значенні ст.1 Першого протоколу до
Конвенції, вважається законне та
обґрунтоване очікування набути майно
або майнове право за договором,
укладеним з органом публічної влади.

Крім того, господарський суд, приймає
до уваги обставини, встановлені у п. 21
рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Федоренко проти
України» від 30.06.2006, в якому визначено,
зокрема, що відповідно до
прецедентного права органів, що діють
на підставі Конвенції, право власності
може бути «існуючим майном», або
коштами, включаючи позови, для
задоволення яких позивач може
обґрунтовувати їх принаймні
«виправданими очікуваннями» щодо
отримання можливості ефективного
використання свого права.

Тобто, укладаючи спірні договори
оренди земельних ділянок та сплачуючи
власні грошові кошти за оренду цих
спірних земельних ділянок, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, мав право
очікувати на набуття права
користування ними в значенні ст.1
Першого протоколу до Конвенції.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об`єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені прокурором
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Згідно частини третьої ст. 49 ГПК
України судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Положенням п. 4. 6 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013 визначено, що, приймаючи рішення
зі справи, провадження в якій порушено
за заявою прокурора, господарський суд
у разі повного або часткового
задоволення позову (скарги) стягує
судовий збір з відповідача (повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
якщо він не звільнений від сплати
судового збору; у разі ж повної або
часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору та
коли позивачем у справі є сам прокурор.

Керуючись ст.ст. 22, 27, 29, 32-34, 36, 43, 49, 75, 82-85,
87 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд,

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Суддя
А.В.Романенко

Повний текст рішення складено та
підписано 11.08.2014.

Суддя
А.В.Романенко

. иапрап