м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
До Школи І-ІІІ ступенів №
321 Деснянського району міста Києва
Про стягнення 625 548,35 грн.
Суддя
від позивачаЛевченко В.І. - представник
(дов. № 91/2013/08/16-2 від 16.08.2013)від
відповідачане з'явився
Публічним акціонерним
товариством "Київенерго" заявлений
позов до Школи І-ІІІ ступенів № 321
Деснянського району міста Києва про
стягнення 625 548,35 грн.
Ухвалою суду від 09.07.2014 за зазначеною
вище позовною заявою порушено
призначено розгляд справи на 12.08.2014.
В судове засідання 12.08.2014 представник
позивача з'явився, надав суду додаткові
документи по справі, просив
задовольнити позовні вимоги в повному
В судове засідання 12.08.2014 представник
відповідача не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, заяв та клопотань до
суду не направив.
В судове засідання 12.08.2014 представник
відповідача не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, вимоги ухвали суду
не виконав, про причини неявки суд не
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду її судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(Роз'яснення Президії Вищого
Арбітражного суду України від 18.07.97. №
02-5/289 із змінами "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України").
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
В судовому засіданні 12.08.2014 оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Розглянувши подані матеріали справи,
та заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2004 між позивачем та відповідачем на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 1640155, відповідно до умов якого
позивач (Постачальник) зобов'язується
виробити та поставити теплову енергію
відповідачу (Споживач) для потреб
опалення та гарячого водопостачання, а
відповідач (Споживач) зобов'язується
отримати її та оплатити відповідно до
умов, викладених в договорі.

Згідно з пп. 2.2.1. та 2.3.1. Договору позивач
зобов'язаний постачати теплову енергію
у вигляді гарячої на потреби опалення
та вентиляцію - в період опалювального
сезону, для гарячого водопостачання
протягом року в кількості та обсягах
згідно з Додатком № 1 до Договору, як
відповідач зобов'язаний дотримуватись
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені в додатку 1, не допускаючи їх
перевищення та своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії.

Відповідно до п. 2 Додатку 4 до Договору
Відповідач зобов'язаний щомісячно з 12
по 15 число самостійно отримувати в РВТ-4
оформлену позивачем платіжну
вимогу-доручення на суму яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця за мінусом суми фактично
сплаченої теплової енергії в поточному
місяці, табуляграму фактичного
споживання за попередній період та акт
звірки..

Згідно п. 3 Додатку 4 до Договору, сплату
"Абонент" виконує не пізніше 25 числа
поточного місяця.

Відповідно до пояснень позивача, ним
належним чином виконувалися
зобов'язання за Договором, тоді як
відповідач свої зобов'язання за
Договором належним чином не виконав,
внаслідок чого за період з 01.01.2013 по
01.01.2014 виникла заборгованість за
використану теплову енергію, яка
становить 579 366,69 грн., що
підтверджується відомостями обліку
споживання теплової енергії,
обліковими картками (табуляграмами) та
довідкою про надходження коштів за
спожиту відповідачем теплову енергію,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи.

Враховуючи наведене, позивач просить
суд стягнути з відповідача 579 366,69 грн.
основного боргу, 27770,14 грн. - інфляційної
складової боргу, 18 114,10 грн. - 3% річних,
пеня -297,42 грн. у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представника позивача, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги є обґрунтованими, але
підлягають задоволенню частково з
огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 Цивільного
кодексу України, виникли цивільні
права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 ГК України
до виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1
зазначеної статті не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Умови зазначеного договору свідчать
про те, що за своєю правовою природою
він є договором енергопостачання.

Під час судового розгляду справи судом
було встановлено, що зобов'язання щодо
оплати заборгованості у розмірі 579 366,69
грн. відповідач у встановлений
Договором строк не виконав.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
до висновку, що відповідачем було
порушено умови Договору, а також вимоги
ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК
України.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм,
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу в розмірі 579 366,69 грн. нормативно
та документально доведені, а тому
підлягають задоволенню.

Крім суми основної заборгованості
позивач просить стягнути з відповідача
27 770,14 грн. - інфляційної складової
боргу, 18 114,10 грн. - 3% річних, 297,42 грн -
пені у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором .

Пунктом 3.5 Додатку № 4 Договору,
передбачено що у випадку несплати
теплової енергії до кінця
розрахункового періоду,
"Енергопостачальна організація"
нараховує "Абоненту" пеню на суму
фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний
день прострочення платежу по день
фактичної сплати.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно статті 624 ЦК України, якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків. Договором може
бути встановлено обов'язок
відшкодувати збитки лише в тій частині,
в якій вони не покриті неустойкою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно розрахунку позивача сума пені
складає 297,42 грн. Контррозрахунку суми
пені відповідачем суду не надано. Проте
враховуючи тяжке фінансове положення
відповідача.

У відповідності до частини 3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи цей припис, слід
враховувати вказівку, що міститься в п.
2.4. Роз'яснення Вищого арбітражного
суду України від 29.04.1994 № 02-5/293 «Про
деякі питання практики застосування
майнової відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань». Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, арбітражний суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Виходячи із зазначеного вище, суд
дійшов висновку про можливість
зменшення розміру пені.

Таким чином, враховуючи вищевказані
обставини, керуючись ч. 1 ст. 233 ГК
України, п. 3 ст. 83 ГПК України, суд
вважає за необхідне реалізувати надане
йому право та зменшити розмір
неустойки, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача до 2,97
грн. (1 % від заявленої позивачем суми
неустойки).

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача
збитків від інфляції та 3% річних з
простроченої суми, суд вважає його
обґрунтованим, а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача 27 770,14 грн.
-збитків від інфляції та 18 114,10 грн. - 3%
річних, підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Школи І-ІІІ ступенів № 321
Деснянського району міста Києва (02222, м.
Київ, вул.. Драйзера, буд. 40-Б, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
(01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5; ) 579 366 ( п'ятсот сімдесят
дев'ять тисяч триста шістдесят шість)
грн.. 69 коп., основного боргу, 27 770
(двадцять сім тисяч сімсот сімдесят)
грн. 14 коп. - інфляційна складова боргу,
18 114 ( вісімнадцять тисяч сто
чотирнадцять) грн.. 10 коп. - 3% річних, 2
(дві) грн. 97 коп. - пені, 12 510 (дванадцять
тисяч п'ятсот десять) грн..97 коп. -
судового збору.

3 В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання

повного рішення 19.08.2014

Суддя

Л.В. Прокопенко