ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року Справа № 910/12489/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:
Полянського А.Г.,

суддів:
Коробенка Г.П., Мачульського Г.М.,

розглянувши

касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна

компанія
"Київводоканал"

на постанову
Київського апеляційного
господарського суду

від 17.06.2014
року

у справі № 910/12489
Господарського суду міста Києва

за позовом
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна

компанія
"Київводоканал"

до
Житлово-будівельного кооперативу
"Шовковик-14"

про
стягнення 212 575,54 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - Березова І.Т. дов. від 13.06.2014
р. № 13,

відповідача - Сергієнко С.В. дов. від
17.07.13 р., Кравець Д.М. дов. від 17.07.13 р.,

Розпорядженням Секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України від 05.08.2014 р. у зв'язку з
перебуванням у відпустці судді
Кравчука Г.А. для розгляду касаційної
скарги у цій справі, призначено колегію
суддів у складі: головуючий -
Полянський А.Г. судді - Коробенко Г.П.,
Мачульський Г.М.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 р. (суддя - Пінчук В.І.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
житлово - будівельного кооперативу "
Шовковик - 14 " на користь публічного
акціонерного товариства " Акціонерна
компанія " Київводоканал " 59 387 грн. 07
коп. основного боргу, 1408 грн. 47 коп.
збитків від інфляції, 3045, 53 коп. - 3%
річних, 571 грн. 31 коп. пені, 11877 грн. 42 коп.
штрафу, 1 525 грн. 80 коп. судового збору. В
іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014 р. (судді
- Суховий В.Г., Агрикова О.В., Рудченко
С.Г.) рішення Господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 р. скасовано повністю.
Прийнято нове рішення, яким відмовлено
в задоволенні позову. Стягнуто з
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" на
користь житлово - будівельного
кооперативу "Шовковик-14" 860,25 грн.
судових витрат по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючиcь з постановою
апеляційного господарського суду,
публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія
"Київводоканал" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить її
скасувати, мотивуючи скаргу доводами
про порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач просить залишити без змін
постанову апеляційного господарського
суду.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України прийшла до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити постанову апеляційного
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
постанова апеляційного господарського
суду прийнята з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.12.1997 р. між позивачем (постачальник) та
відповідачем (абонент) укладено
договір № 04981/4-14 на послуги
водопостачання та водовідведення,
відповідно до п.1.1 якого позивач
зобов'язався забезпечити абоненту
постачання питної води та прийняти від
абонента каналізаційні стоки, а
абонент зобов'язався сплатити за
вищевказані послуги на умовах, які
визначені цим договором та Правилами
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України,
затвердженими наказом
Держжитлокомунгоспу України № 65 від
01.07.1994 р. (втратили чинність 18.10.2008 р. у
зв'язку із введенням в дію нових Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово - комунального
господарства України від 27.06.2008 р. № 190).

Згідно з п.п. 3.1, 3.7 Правил № 190
передбачено, що розрахунки за спожиту
питну воду та скид стічних вод
здійснюється на основі показів засобів
обліку. Розрахунки за спожиту питну
воду та скид стічних вод здійснюються
усіма споживачами щомісячно
відповідно до умов договору. Згідно з п.
2.2 договору абонент зобов'язаний
сплачувати вартість наданих послуг за
тарифами постачальника, узгодженими з
власником водопровідно - комунальних
споруд міста. В разі зміни тарифів,
діючих на час заключення договору,
сплата абонентом послуг здійснюється
згідно нових цін без зміни інших умов
договору.

Відповідно до п. 3.1 договору від 26.12.1997 р.
№ 04981/4-14 кількість води що подається
постачальником та використовується
абонентом, визначається за показниками
водолічильників, зареєстрованих
постачальником. Зняття показників
водолічильників здійснюється, як
правило, щомісячно представником
постачальника спільно з представником
абонента.

Якщо водолічильники тимчасово знято
представником постачальника або їх
зіпсовано не з вини абонента, кількість
використаної води визначається за
середньодобовою витратою за останні
два розрахункові місяці за показниками
водолічильників. Такий порядок
зберігається до установки нового
водолічильника і перерахунок за
попередній час не провадиться. (п.3.2
договору). Кількість стічних вод, які
надходять у каналізацію, визначається
за кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання, згідно із
показниками водолічильника, а при його
відсутності за узгодженням з
постачальником, за діючими нормами
водоспоживання, або іншим засобом,
передбаченим п. 21.1 Правил (п. 3.4
договору).

Відповідно до п. 3.6 договору абонент
розраховується за користування водою і
послугами каналізації в порядку інкасо
платіжних вимог, які оплачуються без
акцепту платника, шляхом зняття з його
розрахункового рахунку сум, зазначених
постачальником у платіжній вимозі.

Позивач звернувся до суду, мотивуючи
позовні вимоги не оплатою наданих
позивачем у період з 01.06.2006 р. по 30.04.2014 р.
послуг з водопостачання, внаслідок
чого у останнього виникла
заборгованість в розмірі 171 695,91 грн.

За неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за спірним договором,
а саме за несвоєчасну сплату отриманих
послуг з водопостачання та
водовідведення, позивач нарахував
штрафні санкції, а саме: на підставі п. 2
ст. 625 ЦК України, позивач нарахував
відповідачу збитки від інфляції в
розмірі 2 199,64 грн. та 3% річних в розмірі 3
769,50 грн., а на підставі п. 4.2 та п. 4.3
договору від 26.12.1997 р. № 04981/4-14 - пеню в
розмірі 571,31 грн. та штраф в розмірі 34
339,18 грн.

Так, відповідно до розгорнутого
розрахунку позивача (т.1, а.с. 11 - 16),
спірна заборгованість за спожиті
послуги з водопостачання та
водовідведення становить 171 695,91 грн., з
яких: за період з 01.06.2006 р. по 30.04.2013 р. - 157
542,66 грн. (за кодом 2-480), за період з 01.03.2012
р. по 30.04.2013 р. - 14 153,25 грн. (за кодом 2-50480),
яка, за посиланнями позивача,
підтверджується актами про зняття
показань з приладів обліку,
погодженими та підписаними
відповідачем, розшифровками рахунків
абонента, в яких вказані об'єми
спожитих послуг, тарифи, за якими
проводилися нарахування та вартість
наданих послуг, реєстрами дебетових
повідомлень, що підтверджують
виставлення рахунків до банківської
установи відповідача.

Позивачем було надано акти про зняття
показників з приладів обліку з січня 2009
р. по квітень 2013 р., платіжні
вимоги-доручення на оплату послуг з
водопостачання, якими, на думку
позивача, підтверджується факт
виконання договору у вказаному
періоді.

За приписами ст. 193 ГК України, ст. 525 ЦК
України встановлено правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 2 статті 22 Закону
України "Про питну воду та питне
водопостачання" споживачі питної води
зобов'язані своєчасно вносити плату за
використану питну воду відповідно до
встановлених тарифів на послуги з
централізованого водопостачання і
водовідведення.

Апеляційним господарським судом було
зазначено, що заявляючи вимоги про
стягнення заборгованості за період з
01.06.2006 р. по 30.04.2013 р., на підтвердження
позовних вимог позивач надав акти про
зняття показань з водолічильників, які
є первинними документами, що
підтверджують факт надання послуг з
водопостачання, лише з січня 2009 р.,
доказів надання послуг з 01.06.2006 р. до
01.01.2009 р. матеріали справи не містять.

При цьому, суд ухвалами від 26.11.2013 р., від
12.12.2013 р., витребував у позивача
наступні документи, необхідні для
вирішення спору: - обґрунтований
розрахунок стягуваних сум за спірний
період, де зазначити окремо, за кожен
місяць, такі показники: обсяг води,
розмежований окремо: холодна питна
вода та стоки, питна вода на підігрів та
стоки; суми, що підлягають виставленню
до сплати за надані послуги з
водопостачання, розмежовані окремо:
холодна питна вода та стоки, питна вода
на підігрів та стоки; знижки та інші
відрахування , розмежовані окремо,
сплачені суми за надані послуги з
водопостачання, розмежовані окремо:
холодна питна вода та стоки, питна вода
на підігрів та стоки; заборгованість за
надані послуги з водопостачання,
розмежована окремо: холодна питна вода
та стоки, питна вода на підігрів та
стоки; відповідні нарахування 3 %
річних, інфляційних втрат, пені, штрафу.
Також на позивача покладався обов'язок
надати суду письмові пояснення щодо
строку оплати наданих послуг з
водопостачання.

Вимоги ухвал про витребування
додаткових документів позивачем
виконано не було.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.02.2014 р. у
справі № 910/12489/13 призначено судово -
економічну експертизу, проведення якої
доручено Київському науково -
дослідному інституту судових
експертиз та зупинено апеляційне
провадження у справі до отримання
висновку експерта. Експертиза була
призначена виходячи з необхідності
здійснення розрахунку заборгованості
з розмежуванням обсягів холодної води
і стоків та обсягів питної води на
підігрів і стоків, оскільки для
здійснення такого розрахунку
необхідні спеціальні знання з огляду
на значний обсяг показників та
періодів.

Ухвала суду від 04.02.2014 р. про
призначення судово - економічної
експертизи залишена без виконання, в
зв'язку з неоплатою позивачем
попередньої вартості експертизи.

Відповідно до розрахунку позивача,
відповідачу надавались послуги з
водопостачання та водовідведення за
кодом 2 - 480 в період з 01.06.2006р. по 30.04.2013р,
та за кодом 2 - 50480 в період з 01.03.2012р. по
30.04.2013р., та відповідно нараховано
заборгованість за вказаний період в
сумі 171 695,91 грн.

Однак, апеляційний господарський суд
встановити за допомогою належних
доказів обсяги наданих послуг в період
з 01.06.2006 р. по 01.01.2009 р. не зміг, оскільки
первинні документи, які б
підтверджували факт надання вказаних
послуг, в матеріалах справи відсутні,
ані суду першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції не надані.

В розрахунках позивача за період з
січня 2009 року по лютий 2012 року, де
частково місячні обсяги послуг з
водопостачання питної води
підтверджується актами, вказано
наданий обсяг води сумарно, як
холодного водопостачання, так і питної
води на підігрів, в зв'язку з чим суд
зобов'язував останнього зробити
розмежування поставленої холодної
води та питної води на підігрів.

Відповідне розмежування поставленого
відповідачу обсягу води, як то холодна
питна вода та стоки, питна вода на
підігрів та стоки позивачем не було
надано, що унеможливлює встановлення
відповідних обсягів наданих послуг та
заборгованості з їх оплати.

Також позивачем заявлено вимоги про
стягнення заборгованості в розмірі 14
153,25 грн. за кодом 2-50480 (холодна вода, яка
йде на підігрів) за період березень 2012р.
- квітень 2013р.

Оскільки договором № 04981/4-14 на послуги
водопостачання та водовідведення від
26.12.1997 р. не передбачений обов'язок
відповідача оплачувати обсяги
холодної (питної) води, що
використовується для виготовлення
гарячої води, доказів постачання води
відповідачу на його теплопункти
(бойлери) позивач суду не надав, суд
дійшов висновку про те, що вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача вартості питної води та
відповідних стоків, що
використовується для виготовлення
гарячої води в розмірі 14 153,25 грн. за
кодом 2-50480 є необґрунтованими.

Керуючись п. 3.13 Правил, а також тим, що
розрахунок заборгованості, поданий
позивачем, ґрунтується на сумарному
обсязі послуг водопостачання, в тому
числі й води на підігрів у бойлері, який
не належить відповідачу, суд дійшов
висновку про те, що позивач не довів
належними доказами наявності
заборгованості за фактичними обсягами
послуг, що підтверджуються частково
актами, враховуючи здійснення оплати
мешканцями ЖБК "Шовковик - 14" послуг з
водопостачання та водовідведення
згідно з інформацією Комунального
підприємства "Головний інформаційно -
обчислювальний центр".

Оцінивши надані позивачем акти про
зняття показів з водолічильників за
період з січня 2009 р. по квітень 2013 р., як
докази надання позивачем послуг з
водопостачання в спірний період, суд
вказав, що з огляду на встановлення
судом відсутності обов'язку
відповідача сплачувати вартість
питної води та відповідних стоків, що
використовується для виготовлення
гарячої води, та неможливість
встановити обсяги поставленої
холодної води за відповідний період, з
підстав ненадання позивачем
інформації щодо розмежування
поставленого відповідачу обсягу води,
як то холодна питна вода та стоки, питна
вода на підігрів та стоки, вимоги про
стягнення заборгованості за вказаний
період задоволенню не підлягають,
оскільки є необґрунтованими та
недоведеними.

Колегія суддів також погоджується з
висновком апеляційного господарського
суду, що порушення права позивача є
недоведеним, тому застосування
позовної давності судом першої
інстанції щодо частини позовних вимог
було безпідставним.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст.
1115 ГПК України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів
вважає, що суд в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99,
101 ГПК України всебічно, повно і
об'єктивно розглянув в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, дослідив подані сторонами
в обґрунтування своїх вимог і
заперечень докази; належним чином
проаналізував відносини сторін та
дійшов обґрунтованих висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції
відповідають встановленим обставинам
справи, доводи касаційної скарги їх не
спростовують, а тому підстав для зміни
чи скасування оскаржуваного судового
рішення у справі не вбачається.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111
ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014 у справі
№ 910/12489/13 Господарського суду міста
Києва залишити без змін.

Головуючий суддя
Полянський А.Г.

Судді
Коробенко Г.П.

Мачульський Г.М.