ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2014 року Справа №
904/3492/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Величко Н.Л.
(доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.,

при секретарі: Погорєловій Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Чміль О.С., довіреність
№227/01/01-57/13-01/05 від 20.01.14, представник;

від відповідача: не з?явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Департаменту соціально-гуманітарної
політики Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області, на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 08.07.2014 року (повний текст
складено 11.07.2014 року), справа № 904/3492/14
(суддя Новікова Р.Г.)

за позовом Департаменту
соціально-гуманітарної політики
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області, м.
Вільногірськ

до Управління культури та туризму
виконавчого комітету Новомосковської
міської ради, м.Новомосковськ

про стягнення 10 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад суті рішення місцевого
господарського суду.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 08.07.2014. у
справі №904/3492/14 у задоволенні позову
Департаменту соціально-гуманітарної
політики Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області до
Управління культури та туризму
виконавчого комітету Новомосковської
міської ради Дніпропетровської
області про стягнення безпідставних
бюджетних видатків в розмірі 10000,00грн.
відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що між сторонами в
справі було укладено договір №30/У-2013
про надання послуг від 08.08.2013р., а кошти
у сумі 10000,00грн, які Департамент
соціально-гуманітарної політики
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської просить стягнути з
Управління культури та туризму
виконавчого комітету Новомосковської
міської ради, м. Новомосковськ,
отримано останнім як оплату наданих за
договором послуг. Отже, підставою
набуття відповідачем коштів у сумі
10000,00грн, є вказаний договір, а тому вони
і не можуть бути витребувані
відповідно до положень статті 2012
Цивільного кодексу України.

2. Підстави, з яких порушене питання про
перегляд рішення.

Апелянт у своїй скарзі не погоджується
із вказаним рішенням господарського
суду Дніпропетровської області і
вважає, що воно підлягає скасуванню,
так як було прийняте місцевим
господарським судом з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог він
зазначає, що місцевий господарський
суд, при ухваленні оскаржуваного
рішення, порушив норми статей 43, 82 ГПК
України, внаслідок чого не повно і не
всебічно з'ясував обставини, на які
Департамент соціально-гуманітарної
політики Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області посилався,
як на підставу своїх вимог у позовній
заяві про стягнення безпідставних
бюджетних видатків та в своїх
письмових поясненнях щодо
матеріально-правової нормативної бази
законодавства України.

За твердженням скаржника суд прийняв
до уваги тільки договір від 08 серпня 2013
року №30/У-2013 про надання послуг (надалі
- Договір) та Акт приймання-передачі
наданих послуг від 09 серпня 2013 року.

Судом не прийнято до уваги те, що згідно
з Актом ДФІ та довідкою зустрічної
звірки в Управлінні культури та
туризму виконкому Новомосковської
міської ради, погодженою начальником
та головним бухгалтером без
заперечень (зауважень), щодо
документального підтвердження виду,
обсягу операцій та здійснених
господарських операцій та розрахунків
між Департаментом
соціально-гуманітарної політики
Вільногірської міської ради та
Управлінням культури та туризму
виконкому Новомосковської міської
ради за період з 01.01.2010 по 31.01.2014.,
виданої Державною фінансовою
інспекцією в Дніпропетровській
області 07 березня 2014 року №04-23/31-а,
встановлено факт не відображення
відповідачем в кошторисі витрат за
надані послуги позивачу. До того ж
шляхом співставлення табелів обліку
робочого часу з наказами, встановлено,
що відповідно до наказів по закладу
працівники (учасники концерту) були
відрядженні до м. Вільногірськ для
участі у концертній програмі, проте в
табелях обліку робочого часу у всіх
учасників концерту 09 серпня 2013 року
відмічено як робочий день, а не
відрядження, що не дає змогу встановити
факт перебування делегації на
святкуванні Дня м. Вільногірська.

На думку позивача, факт не відображення
відповідачем в кошторисі витрат за
надані послуги позивачу, а також не
відповідність відомостей, що містяться
в наказі і табелях обліку робочого часу
є порушенням правила ведення
бухгалтерського обліку, який згідно
ст. 3 Закону є обов'язковим видом обліку,
який ведеться підприємством.

Апелянт у своїй скарзі звертає увагу на
те, що господарським судом
Дніпропетровської області не
враховано, що згідно з положенням про
Департамент соціально-гуманітарної
політики Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області (нова
редакція), затвердженого рішенням
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області від 10 січня
2012 року №574-27/VI, ДСГП не має повноважень
здійснювати контроль за діяльністю
контрагентів та перевіряти належне
оформлення ними бухгалтерського
обліку та фінансової звітності. Тому
під час дії Договору вищезазначені
факти порушення встановити було
неможливо.

На думку позивача, суд прийняв рішення
про відмову стягнення безпідставних
бюджетних видатків у розмірі 10000 грн. 00
коп., внаслідок того, що не врахував
матеріально-правові норми зазначені в
позовній заяві про стягнення
безпідставних бюджетних видатків від 07
травня 2014 року №2027/01/01-57/14-05/01, в
письмовому поясненні від 08 липня 2014
року №2354/00/01-57/14-01/05, та усні доводи
представників Департамент
соціально-гуманітарної політики
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області .

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі.

3. Доводи, викладені в запереченнях на
апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач
не надав, свого представника у судове
засідання не направив, про день та час
судового засідання повідомлений
належним чином, відповідно до вимог
Господарського процесуального
кодексу.

У судовому засіданні 18.08.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

4.Апеляційною інстанцією встановлено:

08.08.2013р. між Департаментом
соціально-гуманітарної політики
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області (замовником)
та Управлінням культури та туризму
виконавчого комітету Новомосковської
міської ради Дніпропетровської
області (виконавцем) укладений договір
№30/У-2013 про надання послуг, відповідно
до умов договору виконавець
зобов'язався надати замовникові
послуги з організації
концертно-розважальних заходів з
нагоди відзначення Дня міста, в порядку
та на умовах, визначених договором, з
дотриманням вимог діючого
законодавства України та відповідно до
Міської цільової програми "Розвитку
культури у м. Вільногірськ на 2012-2015
роки", затвердженої рішенням
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області від 27.12.2011р.
№511-26/VI, а замовник прийняти і оплатити
ці послуги.

Ціна послуг відповідно до пункту 2.1
договору складає 10000,00грн.

09.08.2013р. між сторонами підписаний та
скріплений печатками акт
приймання-передачі наданих послуг до
договору №30/У-2013 від 08.08.2013р. згідно
якого відповідач здав, а позивач
прийняв послуги надані за договором на
суму 10000,00грн. Сторони зазначили в акті,
що не мають претензій одна до одної, а
послуги виконані у термін та з належною
якістю.

Позивач на виконання своїх обов'язків
за договором перерахував грошові кошти
в розмірі 10000,00грн., що підтверджується
копією платіжного доручення №1385 від
12.08.2013р. (а.с.47) та копією виписки № 2 з
рахунку за 15.08.2013р. (а.с.32 на звороті). В
усіх перелічених платіжних документах
у графі «Призначення платежу» вказано,
що вказані кошти є оплатою витрат по
проведенню святкового заходу Дня
міста.

Державною фінансовою інспекцією в
Дніпропетровській області проведено
планову виїзну ревізію з питань
фінансово-господарської діяльності
Департаменту соціально-гуманітарної
політики Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області, в ході якої
Державною фінансовою інспекцією в
Дніпропетровській області в період з
27.02.2014р. по 28.08.2014р. проведено зустрічну
звірку стосовно питання
документального підтвердження виду,
обсягу і якості операцій та
взаєморозрахунків між позивачем та
відповідачем за період з 01.01.2010р. по
31.01.2014р. (а.с.25)

За результатами ревізії
фінансово-господарської діяльності
Департаменту соціально-гуманітарної
політики Вільногірської міської ради
за період з 01.01.2010р. по 31.12.2013р. Державною
фінансовою інспекцією в
Дніпропетровській області складено
акт №04-20/10 від 02.04.2014р. (далі - акт ДФІ).

Актом ДФІ встановлено, що відповідно до
наказу № 58-к начальника управління
культури та туризму виконавчого
комітету Новомосковської міської ради
"Про святкування Дня м. Вільногірська"
від 07.08.2013р. працівники були відряджені
до м. Вільногірська для участі у
концертній програмі. Проте, в табелях
робочого часу у всіх учасників
концерту 09.08.2013р. зазначено як робочий
день, а не відрядження, що не дає змогу
встановити факт перебування делегації
на святкуванні Дня м. Вільноігрська.

Цей факт, як зазначає Державна
фінансова інспекція в
Дніпропетровській області у своєму
акті №04-20/10 від 02.04.2014р. став причиною
виникнення у Департаменту
соціально-гуманітарної політики
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області
безпідставних бюджетних видатків в
розмірі 10000,00грн. (а.с. 33-36)

Відповідно до матеріалів справи у
позові і апеляційній скарзі
Департамент соціально-гуманітарної
політики Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області наполягає
на стягненні з відповідача суми
безпідставних бюджетних видатків в
розмірі 10000,00грн. посилаючись на
довідку Державної фінансової
інспекції України в Дніпропетровській
області №04-23/31-з від 07.03.2014р. та акт
Державної фінансової інспекції
України в Дніпропетровській області №
04-20/10 від 02.04.2014р.

У судовому засіданні представник
позивача підтвердив факт надання
послуг та участь у концерті
присвяченому Дню міста працівників
відповідача, але вважає, що факт не
відображення відповідачем в кошторисі
витрат за надані послуги позивачу, а
також не відповідність відомостей, що
містяться в наказі і табелях обліку
робочого часу є порушенням правил
ведення бухгалтерського обліку та
підставою для повернення коштів.

5.Мотиви, за якими апеляційна інстанція
виходила при прийнятті постанови.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, заслухавши уповноваженого
представника позивача, колегія суддів
приходить до висновку про залишення
апеляційної скарги без задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до положень статі 1212
Цивільного кодексу України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи без достатньої
правової підстави, зобов'язана
повернути потерпілому це майно.

Особа зобов'язана повернути майно і
тоді, коли підстава, на якій воно було
набуте, згодом відпала. Положення цієї
глави застосовуються незалежно від
того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 67 ГК України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.
Підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

Згідно ч.2 ст..11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

З матеріалів справи вбачається,
зобов'язання між сторонами у справі
виникли з договору №30/У-2013 про надання
послуг від 08.08.2013р.

Згідно ст. 599 ЦКУ зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Підтвердженням факту виконання
зобов'язань можуть бути акт
приймання-передачі наданих послуг,
платіжні доручення та ін..

Акт приймання-передачі наданих послуг
від 09.08.2013р., підписаний та скріплений
печатками обох сторін без зауважень та
заперечень до нього, свідчить про те,
що позивач прийняв послуги надані
відповідачем згідно умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач на виконання своїх обов'язків
за договором перерахував грошові кошти
в розмірі 10000,00грн., що підтверджується
копією платіжного доручення № 1385 від
12.08.2013р. (а.с.47) та копією виписки № 2 з
рахунку за 15.08.2013р. (а.с.32 на звороті). В
усіх перелічених платіжних документах
у графі «Призначення платежу» вказано,
що вказані кошти є оплатою витрат по
проведенню святкового заходу Дня
міста.

Враховуючи вищезазначене, судом першої
інстанції було правильно встановлено,
що оспорювана сума була перерахована
позивачем на рахунок відповідача
відповідно до умов договору №30/У-2013 про
надання послуг від 08.08.2013р., в своїх
поясненнях позивач визнає, що договір
№30/У-2013 про надання послуг від 08.08.2013р.
був виконаний в повному обсязі та
припинив свою дію 31.12.2013р.

Стосовно твердження апелянта про
вибіркову оцінку доказів судом у
зв'язку з невизнанням акта ДФІ в якості
доказу безпідставного отримання
відповідачем спірної суми, колегія
суддів Дніпропетровського
апеляційного суду зазначає наступне

Судом першої інстанції правильно
зазначено, що довідка органу
фінансового контролю чи акт перевірки
може бути підставою для вчинення
відповідних процесуальних дій
посадовими особами (зокрема -
пред'явлення відповідного позову до
суду), однак, не позбавляє цю особу
процесуального обов'язку доводити свої
вимоги належними та допустимими
доказами.

Відповідно до статей 33, 34, 35
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, як відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, які визнаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції з дотриманням
норм процесуального кодексу
встановлено, що правочин є реальним, а
факт надання відповідачем послуг,
обумовлених вказаним договором,
матеріалами справи не спростовується.

Неузгодженість відомостей внутрішніх
бухгалтерських документів виконавця,
не дає підстав стверджувати, що послуга
не надавалася, тому обґрунтовано
визнано, що кошти отримані
відповідачем набуто за наявності
правової підстави, і як наслідок, не
може бути витребувано відповідно до
положень статті 1212 Цивільного кодексу
України.

Стосовно тверджень скаржника про те, що
господарським судом Дніпропетровської
області не враховано, відсутності у
Департамента соціально-гуманітарної
політики Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області повноважень
здійснювати контроль за діяльністю
контрагентів та перевіряти належне
оформлення ними бухгалтерського
обліку та фінансової звітності і
застосовувати щодо нього заходи
стягнення, колегія суддів зазначає.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 19 ГК України суб'єкти
господарювання мають право без
обмежень самостійно здійснювати
господарську діяльність, що не
суперечить законодавству. Однак
держава здійснює контроль і нагляд за
господарською діяльністю суб'єктів
господарювання у таких сферах:
збереження та витрачання коштів і
матеріальних цінностей суб'єктами
господарських відносин - за станом і
достовірністю бухгалтерського обліку
та звітності; фінансових, кредитних
відносин, валютного регулювання та
податкових відносин - за додержанням
суб'єктами господарювання кредитних
зобов'язань перед державою і
розрахункової дисципліни, додержанням
вимог валютного законодавства,
податкової дисципліни та ін. При цьому
незаконне втручання та перешкоджання
господарській діяльності суб'єктів
господарювання з боку органів
державної влади, їх посадових осіб при
здійсненні ними державного контролю та
нагляду забороняються.

Враховуючи зазначені норми і той факт,
що між Департаментом
соціально-гуманітарної політики
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області та
Управлінням культури та туризму
Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області укладено
договір, належними та допустимими
доказами доведено його виконання
сторонами, суб'єкти господарювання не
уповноважені ні договором ні законом
здійснювати контроль за організацією
контрагентами бухгалтерського та
податкового обліку господарських
операцій, колегія суддів вважає, що
рішення господарського суду міста
Дніпропетровської області від 08.07.2014
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Департаменту
соціально-гуманітарної політики
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 43, 99, 101, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту
соціально-гуманітарної політики
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 08.07.2014
року у справі №904/3492/14 - залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України.

Повний тест постанови виготовлено
22.08.2014р.

Головуючий суддя
Н.Л. Величко

Суддя
О.Г. Іванов

Суддя
О.В.
Березкіна