ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2014 р.
Справа № 918/988/14

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс" про
стягнення 32 525, 13 грн.

За участю:

Від позивача: ОСОБА_1 (паспорт
серія НОМЕР_2 від 27.09.2007р.);

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - Позивач) звернувся до
господарського суду Рівненської
області з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Західсервіс" про стягнення 32 525, 13 грн.
боргу.

Ухвалою господарського суду від 27
червня 2014 року позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 918/988/14 розгляд якої призначено
на 09.07.14 р.

Ухвалами господарського суду від 9, 29
липня, 15 серпня 2014 року розгляд справи
відкладався.

13 серпня 2014 року від Відповідача
надійшов відзив з якого вбачається, що
Відповідач заявлені вимоги не визнає, у
задоволенні позову просить відмовити з
підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні 14 серпня 2014 року
оголошено перерву до 15 серпня 2014 року.

В судовому засіданні 21 серпня 2014 року
Відповідач заперечив проти заявлених
вимог з підстав, викладених у відзиві, у
задоволенні позову просив відмовити.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
кімнаті за результатами оцінки
доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 21.08.2014 р.
відповідно до ст. 85 ГПК України судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги,
господарський суд Рівненської області,
-

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2013 року між Позивачем
(Постачальником) та Відповідачем
(Покупцем) було укладено Договір на
поставку вугілля (далі - Договір, а.с. 7-8)
за умовами якого Позивач зобов'язався
поставити вугілля, а Відповідач
оплатити його вартість згідно з
розділом 3 Договору.

У відповідності до п. 3.1. Договору
вартість однієї тонни вугілля
становить 650 грн.

За умовами п. 3.2. Договору форма оплати
готівкова по касовому ордеру або
безготівкова, шляхом перерахування
коштів на рахунок Позивача.

Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Договору
Позивач здійснює поставку вугілля за
адресою наданою Відповідачем. Вугілля
поставляється автотранспортом
Позивача або Відповідача.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що про
найменування, адресу, відгрузочні
реквізити кінцевого отримувача
Відповідач зобов'язується повідомити
Позивача по кожній окремій партії
вугілля у письмовій або в усній формі.

У відповідності до п. 4.4. Договору
вугілля рахується поставленим
Позивачем:

- по кількості, згідно з фактично
поставленою на адресу Відповідача
вагою;

- по якості згідно з якістю, вказаною в
сертифікаті якості виробника.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання Договору Позивачем було
поставлено Відповідачу за накладною №1
від 20 червня 2013 року (а.с. 9) 44 тонни
вугілля вартістю 28 600, 00 грн.
Накладна підписана представниками
обох сторін та засвідчена їх печатками.
Судом оглянуто оригінал Договору та
накладної.

Позивачем в судовому засіданні було
надано пояснення, з яких вбачається, що
поставка за накладною здійснена
позивачем власним транспортом згідно
усної заявки Відповідача.

Судом встановлено, що на момент
винесення рішення у справі Відповідач
не розрахувався за поставлений
Позивачем товар.

В поданому відзиві Відповідач
посилається на те, що керівником ТОВ
"Західсервіс" - Климчуком Миколою
Ігоровичем не укладався, не
підписувався Договір № б/н від 20.06.2013
року, який наданий Позивачем як доказ в
обгрунтування підстав здійснення
поставки та позовних вимог.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
жодних доказів визнання Договору
недійсним чи неукладеним Відповідач
суду не подав. Також, Відповідачем не
було надано доказів звернення до
правоохоронних органів щодо
викрадення печатки. Накладна на
отримання товару також була підписана
керівником відповідача, підпис
ідентичний підпису, що міститься в
Договорі, та скріплена відтиском
печатки юридичної особи, а відтак
вважати, що поставка товару
відповідачу позивачем за вказаним
Договором не відбулась, відсутні.

Стосовно викладених у відзиві
заперечень з приводу того, що Позивачем
не підтверджено адресу - місце
виконання зобов'язання та не надано
підтвердження володіння та
користування власним транспортом та
його технічних характеристик, слід
зазначити, що з усних пояснень позивача
вбачається, що ним товар відповідачу
було поставлено за усною заявкою
останнього, в якій між сторонами й було
досягнуто згоди щодо всіх умов
поставки. Пунктом 4.3 Договору сторони
погодили, що всі відомості можуть бути
повідомлені, зокрема, в усній формі.

Щодо пояснень Відповідача з приводу
того, що Позивачем не підтверджено в
письмовій формі про здійснення
замовлення ТОВ "Західсервіс" по даному
Договору, зокрема, найменування,
адреси, відгрузочних реквізитів
кінцевого отримувача партії вугілля
слід зазначити, що Договором не
передбачено надання такого
підтвердження, разом з тим,
Відповідачем також не було зазначено у
відповідності до чого Позивач повинен
був надати таке підтвердження.

Стосовно посилання Відповідача на ту
обставину, що на момент звернення до
суду строк виконання зобов'язання не
настав і не виникли підстави для
застосування господарських санкцій
слід зазначити, що у відповідності до
приписів ст. 692 Цивільного кодексу
України Покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Таким чином, оскільки товар було
прийнято Відповідачем 20 червня 2013 року,
обов'язок щодо його оплати настав 20
червня 2013 року, а заперечення викладені
Відповідачем у відзиві, є
безпідставними та не підтверджені
жодними доказами.

Обмеження заявників у праві на судовий
захист шляхом відмови у задоволенні
позову за відсутності доказів
попереднього їх звернення до покупця з
вимогами, оформленими в інший спосіб,
ніж позов (відмінними від нього),
фактично буде призводити до порушення
принципів верховенства права,
доступності судового захисту,
суперечити положенням ч. 2 ст. 124
Конституції України та позиції
Конституційного Суду України в рішенні
від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за
конституційним зверненням щодо
офіційного тлумачення положень ч. 2 ст.
124 Конституції України (справа про
досудове врегулювання спорів), згідно з
якою вирішення правових спорів у межах
досудових процедур є правом, а не
обов'язком особи, яка потребує такого
захисту.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. При цьому ст. 525 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Оскільки на момент звернення до
суду Відповідачем не було погашено
наявну заборгованість, на підставі ст.
625 ЦК України Позивачем було також
нараховано 3 085, 94 грн. інфляційних втрат
в період з 01.07.2013 року по 31.05.2014 року, а
також 839, 19 грн. три відсотки річних в
період з 20.06.2013 року по 12.06.2014 року.

Проведений судом перерахунок
інфляційних втрат та трьох відсотків
річних є більшим, ніж заявлений
Позивачем, однак суд не може вийти за
межі заявлених вимог без відповідного
клопотання позивача та бере до уваги
розрахунок доданий до позовної заяви.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Судом встановлено, що укладений
між сторонами Договір за своєю
правовою природою є договором
поставки.

За змістом ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено,
що за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України
визначено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193
ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. При цьому ст. 525 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 627 ЦК України визначено,
що відповідно до ст. 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.У відповідності до ст. 32
ГПК України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів
вбачається, що Позивач прийняті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
проте Відповідачем розрахунків за
поставлений товар проведено не було.

Доказів на обґрунтування своїх
заперечень, а також доказів сплати
боргу під час розгляду справи
Відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене вище,
заслухавши пояснення сторін,
враховуючи докази надані Позивачем на
підтвердження заявлених вимог, - вимоги
Позивача підлягають задоволенню.

Відповідно ч.ч. 1, 5 ст. 49 ГПК
України судові витрати в розмірі 1 827
грн. покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс" (35341,
Рівненська обл., Рівненський р-н, с.
Городище, вул. Городищенська, 78, код
35749943) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (30100, АДРЕСА_1,
код НОМЕР_1) 28 600 (двадцять вісім тисяч
шістсот) грн. 00 коп. основної суми бору, 3
085 (три тисячі вісімдесят п'ять) грн. 94
коп. інфляційних втрат, 839 (вісімсот
тридцять дев'ять) грн. 19 коп. три
відсотки річних та 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення підписано 26.08.2014
року.

Суддя
Гудзенко Я.О.