номер провадження справи 14/84/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014
Справа № 908/2319/14

Суддя господарського суду
Запорізької області Сушко Л.М.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма «Злагода»
(72340 с. Світлодолинське
Мелітопольського району Запорізької
області, вул. Леніна, 35)

до відповідача Приватного
підприємства «Молокозавод - ОЛКОМ»
(адреса - 72316 м. Мелітополь
Запорізької області, вул.
Дзержинського, 289-А)

про визнання недійсним договору
зворотної фінансової допомоги

За участю уповноважених представників
сторін:

від позивача : не з'явився

від позивача : Нечипоренко Л.О.,
довіреність №б/н від 01.07.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

04 липня 2014 року Позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю Агрофірма
«Злагода» (далі за текстом ТОВ
Агрофірма «Злагода») звернувся до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до
Відповідача Приватного підприємства
«Молокозавод - ОЛКОМ» (далі за текстом
ПП «Молокозавод - ОЛКОМ») про визнання
недійсним Договору зворотної
фінансової допомоги №1 від 26.02.2013р.

Системою документообігу
господарського суду здійснено
автоматичний розподіл справи для
розгляду між суддями та справу
призначено до розгляду головуючому
судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 07.07.2014р.
порушено провадження у справі № 908/2319/14,
судове засідання призначено на
22.07.2014р., у сторін витребувані документи
і матеріали, необхідні для вирішення
спору по суті.

В судове засідання 22.07.2014р. представник
Позивача не з'явився, надіслав суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

В судовому засіданні 22.07.2014р. справу
розглянуто, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК
України за згодою представника
Відповідача оголошено вступну та
резолютивну частини рішення. Судом
повідомлено про час складання повного
рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
зазначає, що 26.02.2013р. між ТОВ Агрофірма
«Злагода» та ПП «Молокозавод-Олком»
був укладений договір зворотної
фінансової допомоги № 1. На виконання
умов Договору відповідно до платіжного
доручення № 719 від 26.02.2013р. розмір
фінансової допомоги був перерахований
на розрахунковий рахунок Позивача
26.02.2013р.

Позивач вважає, що цей Договір
зворотної фінансової допомоги має бути
визнаний недійним, оскільки Відповідач
не включений до реєстру фінансових
установ, не набув відповідно до
законодавства України статусу
фінансової установи та не має
повноважень на надання фінансових
послуг, то згідно ст. 203 ГК України, ст. 227
ЦК України є підстави вважати, що
укладання Відповідачем договору
зворотної фінансової допомоги є
порушенням в частині господарської
компетенції (спеціальна
правосуд'єктність) щодо укладання
позастатутних угод, а саме угод про
надання фінансових послуг, без
відповідного дозволу.

Відповідач проти позову заперечив з
підстав, викладених у відзиві. В
обґрунтування заперечення посилається
на те, що Договір зворотної фінансової
допомоги не передбачає отримання
прибутку ПП «Молокозавод-ОЛКОМ»,
оскільки п. 2.2. Договору фінансова
допомога є поворотною та
безвідсотковою. З аналізу приписів
Розпорядження Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України №5555 від 31.03.2006 «Про можливість
надання юридичними особами - суб'єктами
господарювання, які за своїм правовим
статусом не є фінансовими установами,
фінансових послуг з надання коштів у
позику та надання поручительств», а
також Податкового кодексу України
вбачається, що юридична особа -
позикодавець, яка не є фінансовою
установою, має право надавати тільки
безпроцентну позику. Оскільки за своєю
правовою природою надана допомога є
позикою, яка за умовами Договору є
безпроцентною, тобто Відповідач не мав
на меті отримання прибутку, відтак
відсутні підстави для визнання
Договору № 1 від 26.02.2013р. недійсним.

Згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними матеріалами,
які суд визнав достатніми для
вирішення спору по суті.

За клопотанням представника
Відповідача розгляд справи
здійснювався без застосування
технічних засобів фіксування судового
процесу.

Судом у відповідності з вимогами
статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника
Відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд
встановив наступне.

26.02.2013р. між ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» -
Сторона 1 та ТОВ Агрофірма «Злагода» -
Сторона 2 укладено Договір зворотної
фінансової допомоги №1 (далі за текстом
Договір).

За умовами п. 1.1 Договору, Сторона 1
надає Стороні 2 зворотну фінансову
допомогу в розмірі, встановленому п. 2.1.
Договору, а Сторона-2 зобов'язалася
повернути отриману фінансову допомогу
в повному розмірі та строк,
встановлений п. 5.1. Договору.

Згідно п. 2.1. Договору, розмір
фінансової допомоги згідно Договору
становить 245 600,00 грн.

Пунктом 2.2. Договору Сторони узгодили,
що фінансова допомога згідно даного
Договору є зворотною та
безвідсотковою. Відсотки по даному
Договору не нараховуються та не
сплачуються.

Дата повернення фінансової допомоги - 01
грудня 2013 року (п. 5.1. Договору).

Згідно п.5.2 Договору, Сторона 2
зобов'язалася повернути всю суму
фінансової допомоги (або неповернуту
її частину у разі дострокового
повернення частини суми фінансової
допомоги) не пізніше строку,
встановленого п. 5.1. даного Договору.

Строк дії Договору встановлено п. 4.1.,
відповідно до якого Договір вступає в
законну силу з моменту його підписання
та діє до повного виконання Стороною 2
своїх зобов'язань по даному Договору.

Відповідач ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» свої
зобов'язання по Договору виконав
належним чином та перерахував ТОВ
Агрофірма «Злагода» 245 600,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№719 від 26.02.2013р.

ТОВ «Агрофірма «Злагода» свої
зобов'язання щодо повернення суми
фінансової допомоги у встановлений
строк не виконало, натомість
звернулося до суду з позовом про
визнання Договору зворотної
фінансової допомоги №1 від 26.02.2013р.
недійсним з підстав відсутності у
Відповідача статусу фінансової
установи та відсутності повноважень
на надання фінансових послуг.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
Відповідача, проаналізувавши приписи
чинного законодавства України у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають виходячи з наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності до ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
Договір, що оспорюється Позивачем, за
своєю правовою природою є договором
позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Операції з надання в позику коштів
оформляються відповідно до вимог гл. 71
ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається в письмовій
формі, за винятком випадків, коли
позикодавцем є фізична особа, а сума
договору позики при цьому не перевищує
десятикратний розмір н.м.д.г.

Ст. 1048 ЦК України встановлено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника відсотків від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. При цьому якщо
договором не встановлений розмір
відсотків, їхній розмір визначається
на рівні облікової ставки НБУ.

Таким чином, якщо позика є
безпроцентною, це необхідно зазначити
в договорі. Такий договір вважається
безпроцентним.

Необхідно зазначити, що вимоги
Цивільного кодексу України не
встановлюють обмежень для юридичних
осіб відносно можливості бути
позикодавцем. Сторонами договору
позики можуть бути будь-які суб'єкти
цивільного права, незалежно від їх
правового статусу.

Нормами ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього Кодексу, згідно з якою зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (ч. 1 ст. 203); особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч. 2 ст. 203); волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3
ст. 203); правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом (ч. 4 ст. 203);
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована сторона
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним (ч.3
ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України,
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи,
Договір зворотної фінансової допомоги
№1 на суму 245 600,00грн. укладений 26.02.2013р.
між ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» в особі
директора Куценко Є.М., що діяв на
підставі Статуту, та ТОВ Агрофірма
«Злагода» в особі директора Краснопера
В.П., що діяв на підставі Статуту (а.с. 8).

Судом встановлено, що підписання
спірного договору за викладеними в
ньому умовами здійснювалося за вільним
вибором Сторони, що свідчить про
досягнення Сторонами згоди з усіх
істотних умов договору, підписаного
уповноваженими представниками Сторін
та скріпленого печатками Підприємств.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
можливість та порядок надання окремих
фінансових послуг юридичними особами,
які за своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, визначаються
законами та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання діяльності
фінансових установ та ринків
фінансових послуг, виданими в межах їх
компетенції.

Розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 31.03.2006 р. № 5555 «Про
можливість надання юридичними особами
- суб'єктами господарювання, які за
своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, фінансових
послуг з надання коштів у позику та
надання поручительств» встановлено, що
юридична особа, що не є за своїм
правовим статусом фінансовою
установою, не може надавати кошти в
позику на умовах фінансового кредиту.
Тобто юридична особа - позикодавець, що
не є фінансовою установою, має право
надавати тільки безпроцентну позику.

У Постанові ВСУ від 07.12.2005 р., зокрема,
сказано:

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону
визначено, що фінансова послуга - це
операції з фінансовими активами, що
здійснюються в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів. Наведене свідчить
про те, що перелік фінансових послуг,
передбачений Законом, не є вичерпним,
визначення послуг як фінансових
можливе при відповідності операцій
критеріям, встановленим п. 5 ч. 1 ст. 1
зазначеного Закону.

Однією з ознак фінансової послуги є
одержання прибутку. Можна зробити
висновок, що якщо операція з
фінансовими активами не здійснювалася
з метою одержання прибутку, то така
операція не є фінансовою послугою.

Таким чином, юридична особа може
надавати грошові кошти в позику, якщо
така операція не передбачає
нарахування відсотків на користь
позикодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, мета
- отримання прибутку або збереження
реальної вартості фінансових активів,
в даному випадку відсутня, оскільки
позика за Договором зворотної
фінансової допомоги №1 від 26.02.2013р.
надана безоплатно.

За приписами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів віднесено на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Сторонами надано всі належні та
допустимі докази на підтвердження
своїх вимог та заперечень.

Суд не вбачає підстав для визнання
недійсним Договору зворотної
фінансової допомоги №1 від 26.02.2013р. на
підставі ст. 203, 215, 227 К України, оскільки
даний Договір не суперечить приписам
ст.ст. 6, 202-205, 207, 208 ЦК України, крім того
був спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
та виконаний у повному обсязі ПП
«Молокозавод - ОЛКОМ», у визначені
оскаржуваним Договором строки, факт
отримання коштів ТОВ Агрофірма
«Злагода» в сумі 245 600 грн.
підтверджується платіжним дорученням
№719 від 26.02.2013р.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов ТОВ Агрофірма
«Злагода» до ПП «Молокозавод-ОЛКОМ»
про визнання недійсним Договору
зворотної фінансової допомоги №1 від
26.02.2013р. не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України, судові витрати
покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 75, 82-84
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Запорізької
області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю Агрофірма
«Злагода» до Приватного підприємства
«Молокозавод - ОЛКОМ» про визнання
недійсним договору зворотної
фінансової допомоги відмовити.

Суддя
Л.М. Сушко