номер провадження справи 35/67/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014
Справа № 908/2150/14

Суддя господарського суду Запорізької
області Топчій О.А.

при секретарі Коцар А.О.

За участю представників сторін:

Від позивача - Алексієнко К.А.,
довіреність № б/н від 03.03.2014р.

Від відповідача - Альшаєв О.М., договір
про надання правової допомоги від
10.06.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

За позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мікротехсервіс", м.
Харків

до Публічного акціонерного товариства
"Запоріжтрансформатор", м. Запоріжжя

про стягнення 180 886, 82 грн.

ВСТАНОВИВ:

23.06.2014р. до господарського суду
Запорізької області з позовною заявою
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мікротехсервіс" до
Публічного акціонерного товариства
"Запоріжтрансформатор" про стягнення
180 886, 82 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свій
позов, посилається на те, що 24.10.2012р. між
ним та відповідачем було укладено
договір поставки № MS 000461, відповідно до
якого позивач зобов'язався в період дії
договору поставляти відповідачеві
товар, зазначений у специфікації, а
відповідач зобов'язався прийняти та
своєчасно оплатити поставлений товар.
Проте, Відповідач отримавши
вищевказаний товар, не здійснив його
оплату, у зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість в сумі 138120,01 грн., на яку
позивачем нараховані пеня в розмірі
14358,44 грн., 3 % річних в сумі 2598,60 грн. та
15809,77 грн. інфляції; які позивач й
просить суд стягнути разом із
сплаченим судовим збором в сумі 3617,73
грн. та витрат за послуги адвоката в
розмірі 10000 грн.

23.06.2014р. автоматизованою системою
документообігу господарського суду
здійснено розподіл справ між суддями
та визначено позовну заяву до розгляду
судді Топчій О.А.

Ухвалою від 25.06.2014р. судом порушено
провадження у справі № 908/2150/14 та
присвоєно вищевказаній справі номер
провадження 35/67/14. У сторін витребувані
документи, які необхідні для
всебічного та об'єктивного розгляду і
вирішення справи по суті, судове
засідання призначено на 29.07.2014р. о/об 10
год. 30 хв.

28.07.2014р. через канцелярію
господарського суду від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому останній не заперечує наявність
суми основного боргу за договором
поставки № MS 000461 від 24.10.2012р. в сумі 138 120
грн. 01 коп. Проте, з розрахунком
заявлених до стягнення штрафних
санкцій не згоден, зазначаючи, що
позивачем, при нарахуванні пені не
враховані вимоги ст. 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», де
вказано, що пеня за порушення грошового
зобов'язання обмежується розміром
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який вона
сплачується, а також не враховані
приписи частини 6 статті 232 ГК України,
відповідно до якої нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. Тобто, як вказує відповідач,
позивачем безпідставно в періоди
прострочення, за які нараховується
пеня, включено кількість днів, що
перевищують шестимісячний
встановлений законом термін
нарахування штрафних санкцій. Крім
того, ПАТ «Запоріжтрансформатор»
вважає заявлені до відшкодування
витрати на оплату послуг адвоката -
завищеними.

29.07.2014р. через канцелярію
господарського суду від позивача
надійшло нормативно - правове
обґрунтування позову.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні не заперечив наявність суми
основного боргу, проте заперечив проти
нарахування пені з підстав, викладених
в відзиві та заперечив проти витрат на
оплату послуг адвоката в розмірі 10000
грн.

За заявою представників сторін справа
розглянута без застосування засобів
технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 29.07.2014 р., на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
документи, надані сторонами додатково,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, судом
встановлено наступне.

24.10.2012р. між ТОВ "Мікротехсервіс" (далі -
постачальник) та ПАТ
«Запоріжтрансформатор» (далі -
покупець) було укладено договір
поставки № MS 000461 (далі - договір)

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується передати в
обумовлені строки покупцю товар,
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти указаний товар та оплатити за
нього грошову суму.

Згідно з п. 2.1 поставці за даним
договором підлягає наступний товар:
лісоматеріали, піломатеірали. Загальна
кількість товару, яка підлягає
поставці, визначається специфікаціями,
які є невід'ємними частинами договору
(п. 2.2.). Згідно п. 5.1. договору, ціна
товару визначається специфікаціями,
які є невід'ємними частинами даного
договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами були підписані Специфікації
на поставку товарів відповідно до умов
договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, товар
постачається у наступні строки: 5-ти
робочих днів з моменту підписання
відповідної специфікації, якщо інше не
зазначено в специфікаціях до даного
договору.

На виконання умов договору позивач
передав відповідачу товар на загальну
суму 138120,01 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 8002 від 05.08.2013р.
на суму 47355 грн., товар за якою було
отримано ОСОБА_3 за довіреністю № 23876
від 01.08.2013р.; видатковою накладною №
9009 від 16.09.2013р. на суму 41671,01 грн, товар
за якою було отримано ОСОБА_3 за
довіреністю № 24371 від 16.09.2013р.;
видатковою накладною № 11004 від 04.11.2013р.
на суму 49094 грн., товар за якою було
отримано ОСОБА_3 за довіреністю № 25030
від 04.11.2013р., а також товарно -
транспортними накладними.

Постачальником були виставлені
рахунки № 111 від 05.08.2013р. на суму 47355 грн.,
№ 137 від 16.09.2013р. на суму 41671,01 грн., № 177
від 04.11.2013р. на суму 49094 грн.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що
покупець здійснює оплату у розмірі 100%
від вартості поставленого товару
протягом 30 календарних днів після
поставки товару, якщо інше не
передбачено в специфікаціях.

Як вбачається з матеріалів справи,
специфікації, за якими було узгоджено
поставка товару, не містять посилання
на інший строк оплати.

Таким чином, по рахунку № 111 від 05.08.2013р.
на суму 47 355,00 грн. останній день сплати
04.09.2013р.; по рахунку № 137 від 16.09.2013р. на
суму 41671,01 грн. останній день сплати
16.10.2013р.; по рахунку №177 від 04.11.2013р. на
суму 49094,00 грн. останній день сплати
04.12.2013р.

Відповідач не виконав свої грошові
зобов'язання перед позивачем в строки
обумовлені договором поставки № MS 000461
від 24.10.2012р. щодо оплати за отриманий
товар в результаті чого загальна сума
боргу відповідача перед позивачем
складає 138120,01 грн. не сплатив.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України зазначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

В даному випадку підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, є договір поставки № MS 000461
від 24.10.2012р.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Товар на суму
138120,01 грн. отриманий відповідачем, що
підтверджено видатковими накладними
та довіреностями на отримання
цінностей, а також товарно -
транспортними накладними.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 251, 252 ЦК України встановлено,
що строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Терміном є
певний момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що
покупець здійснює оплату у розмірі 100%
від вартості поставленого товару
протягом 30 календарних днів після
поставки товару, проте відповідач свої
зобов'язання щодо своєчасної оплати
товару не виконав.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання (ч. 1 ст.550
Цивільного кодексу України). Сплата
неустойки не звільняє боржника від
виконання свого обов'язку в натурі (ч. 1
ст. 552 Цивільного кодексу України).
Оскільки відповідач своєчасно не
виконав свої зобов'язання за договором
№ MS 000461 від 24.10.2012р. позивач, на
підставі п. 6.3.1.2 договору нарахував
штрафні санкції:

По рахунку № 111 від 05.08.2013р. за період з
05.09.2013р. по 16.06.2014р. включно нараховано
5777,32 грн. пені.

По рахунку № 137 від 16.09.2013р. за період з
17.10.2013р. по 16.06.2014р. включно нараховано
4383,80 грн. пені.

По рахунку № 177 від 04.11.2013р. за період з
05.12.2013 по 16.06.2014р. включно нараховано
4197,32 грн. пені;

а всього - 14358,44 грн.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений
позивачем, судом встановлено, що
позивачем невірно зроблено розрахунок,
оскільки при нарахуванні пені останнім
не були враховані умови п. 6.3.1.2 договору
та приписи ч. 6 ст. 232 ГК України.

Так, відповідно до п. 6.3.1.1 договору № MS
000461 від 24.10.2012р. за прострочення
виконання зобов'язань за договором
винна Сторона сплачує іншій Стороні
пеню в розмірі 0,1% від ціни невиконаного
зобов'язання за кожен день
прострочення.

При цьому п. 6.3.1.2 договору обмежує пеню
за порушення грошового зобов'язання за
договором розміром і порядком,
передбачених законом.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань регулюються Законом
України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Крім того, відповідно до ч. 6
ст. 232 ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони не обумовили більш тривалий
термін застосування штрафних санкцій,
а тому нарахування пені повинно було
припинитися через шість місяців від
дня початку прострочення платежу.

Аналогічна позиція викладена в пункті
4.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року, № 10, «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»,
визначено що, якщо відповідно до
чинного законодавства або договору
неустойка (пеня) підлягає стягненню за
кожний день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.
При цьому, однак, слід мати на увазі
положення частини шостої статті 232 ГК
України, за якими нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Даний
шестимісячний строк не є позовною
давністю, а визначає максимальний
період часу, за який може бути
нараховано штрафні санкції (якщо інший
такий період не встановлено законом
або договором).

Як вже зазначалося вище, по
рахунку № 111 від 05.08.2013р. на суму 47 355,00
грн. останній день сплати 04.09.2013р.; по
рахунку № 137 від 16.09.2013р. на суму 41671,01
грн. останній день сплати 16.10.2013р.; по
рахунку №177 від 04.11.2013р. на суму 49094,00
грн. останній день сплати 04.12.2013р.

Здійснивши перерахування пені за
допомогою юридичної
інформаційно-пошукової системи
«Законодавство» судом визначена сума
пені, що підлягає стягненню з
відповідача:

- по рахунку № 111 від 05.08.2013р. на
суму 47 355,00 грн. за період з 05.09.2013р. по
05.03.2014р. пеня складає 3069,64 грн.

- по рахунку № 137 від 16.09.2013р. на
суму 41671,01 грн. за період з 17.10.2013р. по
17.04.2014р. пеня складає 2736,58 грн.

- по рахунку №177 від 04.11.2013р. на
суму 49094,00 грн. за період з 05.12.2013р. по
05.06.2014р. сума пені дорівнює 3619,05 грн.,

а всього підлягає стягненню пеня
в розмірі 9425,27 грн. В іншій частині
стягнення пені - суд відмовляє.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Договором поставки № MS 000461 від
24.10.2012р.., сторони інший розмір
процентів не встановлювали.

Відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Сума боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися
відповідно до приписів Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» та листа Верховного Суду
України «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ» від 03.04.1997р. №
62-97р.

Так, Інформаційним листом Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» передбачено,
що сума боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися,
виходячи з індексу інфляції за кожний
місяць (рік) прострочення, незалежно
від того, чи був в якийсь період індекс
інфляції менше одиниці (тобто мала
місце не інфляція, а дефляція). При
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу.

Такі ж самі рекомендації щодо
розрахунку індексу інфляції містяться
й в листі Верховного Суду України
«Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ» від 03.04.1997р. №
62-97р. Позивачем, враховуючи
несвоєчасне виконання відповідачем
грошових зобов'язань, нараховані 3 %
річних в сумі 2598,60 грн. та 15809,77 грн.
інфляційних витрат, які перевірені
судом за допомогою юридичної
інформаційно-пошукової системи
«Законодавство» та встановлено що
розмір інфляційних витрат та 3 % річних
відрізняється від заявлених позивачем,
проте, оскільки від позивача не
надходило клопотання щодо виходу судом
за межі позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК
України), суд задовольняє заявлені
позивачем 3 % річних в сумі 2598,60 грн. та
15809,77 грн. інфляційних витрат, тобто в
межах позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про
стягнення з відповідача 10000 грн., на
оплату послуг адвоката, суд зазначає
наступне.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
визначено, що судовими витратами є
витрати сторін та інших учасників
судового процесу в господарському
суді, які пов'язані з розглядом справи і
складаються з: судового збору; сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом; витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження; оплати
послуг перекладача, адвоката; інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Склад судових витрат не є вичерпним, і
оцінка тих чи інших витрат сторін як
судових здійснюється господарським
судом з урахуванням обставин
конкретної справи.

Витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Відповідно до Інформаційного
листа Вищий Господарський Суд України
від 14.12.2007 N 01-8/973 «Про деякі
питання практики застосування у
вирішенні спорів окремих норм
процесуального права» суд може
обмежити розмір сум, які підлягають
сплаті за послуги адвоката, з огляду
на розумну необхідність відповідних
судових витрат для даної справи. При
визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
надавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Розглядаючи питання щодо суми,
яка підлягає сплаті за послуги
адвоката, суд, врахувавши тривалість
розгляду справи, вартість економних
транспортних послуг; час, який був
витрачений на підготовку матеріалів;
досягнення за результатами виконання
доручення позитивного результату,
якого бажає клієнт; роль адвоката в
досягненні результату, якого бажає
клієнт, тощо, тобто, фактори, за якими
визначаються співмірність та розумна
необхідність розміру оплати послуг
адвоката для вирішення спору, прийшов
до висновку про встановлення оплати за
послуги адвоката в розмірі 2500 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір стягується з
відповідача на користь позивача,
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
"ЗАПОРІЖТРАНСФОРМАТОР" (69600, м.
Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе,
3, ідентифікаційний код 00213428) на користь
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мікротехсервіс", 6116
м. Харків, вул. Коломенська, 25 кв. 37 () основний борг в розмірі
138120 (сто тридцять вісім тисяч сто
двадцять) грн. 01 коп., пеню в розмірі 9425
(дев'ять тисяч чотириста двадцять п'ять)
грн. 27 коп., 3 % річних в сумі 2598 (дві
тисячі п'ятсот дев'яносто вісім) грн. 60
коп., 15809 (п'ятнадцять тисяч вісімсот
дев'ять) грн. 77 коп. інфляційних витрат;
2500 (дві тисячі п'ятсот) грн.. витрат на
послуги адвоката та 3319,07 грн. (три
тисячі триста дев'ятнадцять грн.) 07 коп.
судового збору. Видати наказ.

В інший частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку для подання
апеляційної скарги з моменту
оформлення та підписання повного
тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано,
згідно із вимогами ст. 84 ГПК України
04.08.2014 р.

Суддя
О.А. Топчій