ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.Справа № 924/772/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Судді Субботіної Л.О., розглянувши
матеріали

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до Комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж" м.Красилів

про стягнення 706 785,91 грн.
заборгованості, з яких: 579 757,01 грн. - сума
основного боргу, 43 651,11 грн. - пеня, 40 582,99
грн. - 7% штрафу, 20 852,47 грн. - інфляційні
втрати, 21942, 33 грн. - 3% річних.

Представники сторін:

позивач: Безпалюк О.Л. - представник за
довіреністю № 14-95 від 18.04.2014р.

відповідач: Швед О.Л. - керівник

Рішення приймається 18.08.2014р., оскільки в
судових засіданнях 25.06.2014р. та 04.08.2014р.
оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про стягнення 706
785,91 грн. заборгованості, з яких: 579 757,01
грн. - сума основного боргу, 43 651,11 грн. -
пеня, 40582,99 грн. - 7% штрафу, 20 852,47 грн. -
інфляційні втрати, 21942, 33 грн. - 3% річних.
В обґрунтування позову зазначає, що
згідно договору №12/56-БО-34 від 28.08.2012р.
позивач поставив протягом
жовтня-грудня 2012 року, а відповідач
прийняв газ в обсязі 383,925 тис.куб.м. на
загальну суму 1789 757,01 грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі від 30.11.2012р., 31.12.2012р.
Відповідач порушив умови
вищевказаного договору, не вчасно та не
в повному обсязі провів розрахунки з
позивачем за отриманий природний газ.
Сума основного боргу становить 579 757,01
грн. У зв'язку з несвоєчасною оплатою за
отриманий газ, позивач нарахував
відповідачу 20 852,47 грн. інфляційних
втрат, 21942, 33 грн. 3% річних у
відповідності до ст. 625 ЦК України, а
також 43651,11 грн. пені, 40582,99 грн. 7% штрафу
згідно п. 7.2 договору.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, вважає їх
правомірними та обґрунтованими, подав
письмові докази.

Представник відповідача проти позову
заперечує. У відзиві вказує, що
заборгованість за природний газ
виникла як різниця в тарифах на теплову
енергію внаслідок невідповідності
фактичної вартості теплової енергії
тарифам, що затверджуються відповідно
до постанов Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг, відповідним
органом місцевого самоврядування та
компенсуються бюджетними коштами як
різниця в тарифах. Тому вважає, що вина
підприємства відсутня. Крім того,
відповідач вважає, що позивачем
необґрунтовано нараховані штрафні
санкції, які перевищують подвійну
облікову ставку НБУ.

Судом під час розгляду матеріалів
справи встановлено наступне.

28.08.2012р. між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (далі -
продавець) та Комунальним
підприємством "Красилівське
підприємство теплових мереж" (далі -
покупець) був укладений договір
купівлі - продажу природного газу
№12/56-БО-34 (далі - договір), згідно п. 1.1
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2012 році
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та
природний газ, видобутий на території
України підприємствами, які не
підпадають під дію статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу", а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
договору. Газ, що продається за цим
договором, використовується покупцем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами (п.1.2 договору).

Продавець передає покупцеві з 01 серпня
2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом
до 470 тис.куб.м, у тому числі по місяцях
кварталів (тис.куб.м): жовтень - 100
тис.куб.м, листопад - 170 тис.куб.м,
грудень - 200 тис.куб.м (п. 2.1 договору).

Ціна газу визначена у п. 5.2 договору,
відповідно до якого ціна за 1000 куб.м
газу становить 3509,00 грн., без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%, податок на додану вартість за
ставкою - 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ
- 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До
сплати за 1000 куб.м природного газу - 3
884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн.,
всього з ПДВ - 4 661,74 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
плати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий природний газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми прострочення
платежу (п.7.2 договору).

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01 серпня 2012 року і діє в
частині поставки газу до 31 грудня 2012
року, а в частині розрахунків - до їх
повного здійснення (п. 11.1 договору).

Договір підписаний та скріплений
печатками сторін.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору позивач поставив протягом
жовтня-грудня 2012 року, а відповідач
прийняв газ в обсязі 383,925 тис.куб.м. на
загальну суму 1789757,01 грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі природного газу від 30.11.2012р.,
31.12.2012р.

Відповідач за отриманий газ
розрахувався лише частково на суму 1 210
000,00 грн., що підтверджується реєстром
прийнятих платежів на користь НАК
"Нафтогаз України" від Красилівського
ПТМ за період з 28.08.2012р. по 28.03.2014р.,
довідками НАК "Нафтогаз України" про
операції та сальдо. Станом на 14.04.2014р.
сума основного боргу відповідача за
природний газ, спожитий в жовтні -
грудні 2012 року, складає 579 757,01 грн.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою за
отриманий газ, позивач нарахував
відповідачу 20 852,47 грн. інфляційних
втрат, 21942,33 грн. 3% річних у
відповідності до ст. 625 ЦК України, а
також 43651,11 грн. пені, 40582,99 грн. 7% штрафу
згідно п. 7.2 договору.

Вважаючи позовні вимоги
безпідставними, відповідач подав в
матеріали справи розрахунок обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що надана населенню
Красилівським ПТМ, протокол № 39/30
засідання Хмельницької обласної
комісії з питань погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу від
14.07.2014р.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в
сукупності, судом враховується
наступне:

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

В силу зобов'язання боржник
зобов'язаний вчинити на користь
кредитора певну дію, в тому числі
сплатити борг, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173
ГК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

На підставі договору № 12/56-БО-34
купівлі-продажу природного газу від
28.08.2012р. позивач протягом жовтня-грудня
2012 року передав, а відповідач прийняв
природний газ в обсязі 383,925 тис.куб.м.
на загальну суму 1789757,01 грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі природного газу від 30.11.2012р.,
31.12.2012р.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної плати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий природний газ
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
був провести остаточний розрахунок за
отриманий природний газ в наступні
строки:

- за газ, отриманий в жовтні 2012 року - до
14 листопада 2012 року;

- за газ, отриманий в листопаді 2012 року -
до 14 грудня 2012 року;

- за газ, отриманий в грудні 2012 року - до
14 січня 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач розрахувався за газ
частково на суму 1210000,00 грн. При цьому
розрахунок за газ, отриманий у
листопаді-грудні 2012 року, проводився з
порушенням строків, визначених
договором. Сума основного боргу за
договором №12/56-БО-34 від 28.08.2012р. складає
579757,01 грн.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст.
193 ГК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
виконання зобов'язання і одностороння
зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає, як
порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачем були
порушені умови договору № 12/56-БО-34
купівлі-продажу природного газу від
28.08.2012р., і позивачем правомірно
заявлено до стягнення суму основного
боргу.

Доводи відповідача з приводу
відсутності його вини у простроченні
виконання зобов'язання із оплати газу,
у зв'язку із відсутністю фінансування
для надання субвенцій з Державного
бюджету для погашення різниці у
тарифах на теплову енергію, судом до
уваги не приймаються, оскільки
зважаючи на приписи ч.2 ст. 617 ЦК України,
ч.2 ст. 218 ГК України відсутність
бюджетних коштів не є підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання (аналогічна
позиція викладена у рішенні
Європейського суду з прав людини у
справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус
проти України" від 18.10.2005р., постановах
ВГСУ по справі №917/1924/13 від 23.04.2014р., №
910/16351/13 від 09.04.2014р.)

При цьому також враховуються положення
п.1.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", яким
передбачено, що у випадках порушення
грошового зобов'язання суди не повинні
приймати доводи боржника з посилання
на неможливість виконання грошового
зобов'язання через відсутність
необхідних коштів (стаття 607 ЦК України)
або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК
України чи стаття 218 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1
ст. 611 ЦК України у разі порушення
правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4 ст. 231 ГК України передбачено,
що у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України
визначено, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Сторонами в пункті 7.2 договору
визначено, що у разі невиконання
покупцем п. 6.1 умов цього договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми прострочення
платежу.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в
розмірі 43651,11 грн., яка нарахована за
період з 14.12.2012р. по 28.12.2012р. та за період
з 14.01.2013р. по 13.07.2013р., а також штраф в
розмірі 40 582,99 грн., нарахований в
зв'язку з простроченням відповідачем
сплати заборгованості в сумі 579 757,01 грн.
понад тридцять днів.

З поданого розрахунку вбачається, що
позивач за період з 14.12.2012р. по 28.12.2012р.
нарахував пеню на заборгованість без
урахування днів її часткової сплати.

Так, згідно п. 1.4 постанови Пленуму ВГСУ
від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора або видачі їх йому готівкою.

День фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9
вищевказаної постанови).

Зважаючи на викладене, сума
заборгованості зменшується у день її
часткової сплати, і нарахування пені на
неї не проводиться.

При перерахунку пені судом
встановлено, що позивачем правомірно
заявлено до стягнення 43571,80 грн. У
стягненні 79,31 грн. пені слід відмовити.

Проаналізувавши розрахунок штрафу,
судом встановлено, що позивачем
обґрунтовано заявлено до стягнення 40
582,99 грн.

При цьому судом враховується, що згідно
п. 2.1. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р.
№ 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" пеня, за
визначенням частини третьої статті 549
ЦК України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі
(наприклад, за необґрунтовану відмову
від переказу коштів за розрахунковими
документами отримувача коштів),
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Отже, одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
вимогам чинного законодавства
(аналогічна позиція викладена також у
постанові Верховного Суду України від
09.04.2012 р. по справі №20/246-08).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3 %
річних в розмірі 21 728,98 грн. за період з
14.12.2012р. по 14.04.2014р.

Розрахунок 3 % річних здійснено по
кожному періоду наявності
заборгованості з урахуванням розміру
боргу за вказаний період. Однак, при
проведенні розрахунку позивачем
безпідставно віднесено до днів
прострочки заборгованості дні, в які
здійснювалася її часткова сплата.

При перерахунку 3 % річних судом
встановлено, що позивачем правомірно
заявлено до стягнення лише 21 926,47 грн.
Тому позивачем безпідставно
нараховано 3 % річних в розмірі 15,86 грн.
на суму заборгованості за дні
фактичної її сплати.

Також позивач просить стягнути з
відповідача 20 852,47 грн. інфляційних
втрат за грудень 2012р., січень 2013р. -
березень 2014р. Згідно поданого
розрахунку позивач здійснив
інфляційні нарахування в тому числі і
на суми заборгованості за період, що
становить менше одного місяця.

Судом враховується, що індекс інфляції
- це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (п.3.2
постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р.
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Зважаючи на викладене, судом проведено
перерахунок та встановлено, що
позивачем правомірно заявлено до
стягнення лише 19 267,24 грн. за період з
лютого 2013 року по березень 2014 року. У
стягненні інфляційних втрат в сумі 1585,23
грн. слід відмовити, оскільки період їх
нарахування складає менше одного
місяця.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" підлягають
задоволенню в сумі 705 105,51 грн., в тому
числі 579 757,01 грн. - основний борг, 43 571,80
грн. - пеня, 40 582,99 грн. - 7 % штрафу, 21 926,47
грн. - 3 % річних, 19 267,24 грн. - інфляційні
втрати.

Відповідно ст.49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 115,
116 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ до
Комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж" м.Красилів про стягнення 706 785,91
грн. заборгованості, з яких: 579 757,01 грн. -
сума основного боргу, 43 651,11 грн. - пеня, 40
582,99 грн. - 7% штрафу, 20 852,47 грн. -
інфляційні втрати, 21942, 33 грн. - 3% річних
задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж" (Хмельницька обл., м.Красилів,
вул.Б.Хмельницького, 2, код 14151814) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (м. Київ,
вул.Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 579 757,01
грн. (п'ятсот сімдесят дев'ять тисяч
сімсот п'ятдесят сім гривень 01 коп.)
основного боргу, 43 571,80 грн. (сорок три
тисячі п'ятсот сімдесят одна гривня 80
коп.) пені, 40 582,99 грн. (сорок тисяч
п'ятсот вісімдесят дві гривні 99 коп.) 7%
штрафу, 19 267,24 грн. (дев'ятнадцять тисяч
двісті шістдесят сім гривень 24 коп.)
інфляційних втрат, 21 926,47 грн. (двадцять
одна тисяча дев'ятсот двадцять шість
гривень 47 коп.) 3% річних, 14 102,11 грн.
(чотирнадцять тисяч сто дві гривні 11
коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У стягненні 1585,23 грн. інфляційних втрат,
15,86 грн. 3 % річних, 79,31 грн. пені
відмовити.

Повне рішення складено 22.08.2014р.

Суддя
Л.О. Субботіна

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу - ПАТ "НАК "Нафтогаз України":
01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6;

3 - відповідачу - КП "Красилівське
підприємство теплових мереж": 31000,
Хмельницька обл., м. Красилів, вул.
Б.Хмельницького, 2