м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Палітра»до
Публічного акціонерного товариства
«Укргазвидобування»про
Суддя
Представники сторін:
від позивача: Наливайко Є.О. (дов. № 7юр
від відповідача: Демяника С.М. (дов. №
2-682д від 01.07.2014)
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Палітра» заявлено
позов про стягнення з Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» заборгованості за
330,16 грн. 3 % річних, 1722,87 грн. збитків від
Позивач обґрунтовує позовні вимоги
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань з оплати отриманого
товару за видатковими накладними, у
зв'язку з чим просить суд стягнути з
наполягає на стягненні 3% річних у
розмірі 330,16 грн. та збитків від
інфляції у розмірі 1722,87 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.07.2014 порушено провадження
призначено на 11.08.2014.
01.08.2014 до відділу діловодства
Господарського суду від позивача
надійшло клопотання про долучення
06.08.2014 до відділу діловодства
Господарського суду від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому відповідач вказав на пропуск
позивачем строків позовної давності на
звернення до суду за захистом свого
Представник позивача в судове
засідання 11.08.2014 з'явився, заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
Представник відповідача в судове
засідання 11.08.2014 з'явився, проти
задоволення позову заперечив.
У судовому засіданні 11.08.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України)
судом проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.
Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1
ГПК України, складався протокол
судового засідання, який долучений до
матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд,-
Як вбачається з матеріалів справи, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Палітра» та
«Укргазвидобування» Національної
компанії «Нафтогаз України», яка в
подальшому реорганізована шляхом
перетворення у Публічне акціонерне
товариство «Укргазвидобування» була
досягнута домовленість, відповідно до
якої позивач зобов'язався поставити
відповідачу будівельні матеріали, а
відповідач зобов'язався прийняти та
Господарський суд зазначає, що
цивільні права і обов'язки виникають з
підстав, встановлених ст. 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України, а саме
безпосередньо з правочинів,
господарських договорів та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори) - тобто
погодженою дією двох або більше сторін.
Відповідно до ст. 205 Господарського
процесуального кодексу України
правочин може вчинятись усно або в
письмовій формі; сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.
За приписом ч. 1 ст. 206 Цивільного
кодексу України усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
Стаття 218 Цивільного кодексу України
встановлює, що недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом.
З позовної заяви вбачається, що на
виконання умов домовленості позивачем
на адресу відповідача була здійснена
поставка будівельних матеріалів
відповідно до видаткових накладних: №
РН-0001611 від 24.06.2010 р. та № РН-0001602 від
24.06.2010 р., копії яких містяться у
матеріалах справи, на загальну суму 14
748,67 грн. Вказана продукція була
отримана уповноваженою особою
відповідача на підставі довіреності на
отримання товарно-матеріальних
цінностей № 438 від 24.06.2010 р.
Отримана продукція відповідачем
сплачена не була, внаслідок чого
заборгованість відповідача перед
позивачем за поставлену продукцію
З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до відповідача з
претензією про сплату заборгованості
за поставлений товар.
За наслідками дослідження матеріалів
справи, судом встановлено, що позивач
виконав взяті на себе зобов'язання щодо
поставки товару, а відповідач в повному
обсязі не виконав своїх зобов'язань
щодо оплати останніх.
За приписом ст. 181 Господарського
кодексу України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.
Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
Відтак, факт передачі товару позивачем
та прийняття його відповідачем,
свідчить про укладення між сторонами
правочину, у відповідності до ст.ст. 202,
205, 207 Цивільного кодексу України, яка
відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 180 ГК
України, п. 1 ст. 181 ГК України та містять
Статтею 265 ГК України визначено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК
України, відповідно до якої за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
Проте, як свідчать матеріали справи,
відповідач в порушення свого грошового
зобов'язання вартість отриманого
товару в повному обсязі не сплатив.
Відтак, враховуючи наведене,
господарський суд дійшов висновку, що
на час вирішення спору в суді вартість
не оплаченого товару відповідачем за
накладними становить 14 748,67 грн.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Враховуючи виконання продавцем своїх
зобов'язань з передачі товару покупцю
за накладними, у першого виникло право
вимагати оплати вартості переданого
Однак, судом встановлено, що з
правовідносин як склалися між
сторонами (в тому числі зі змісту
видаткових накладних) неможливо
визначити строк, за яким у відповідача
виник обов'язок оплатити отриманий
товар, тому, господарський суд дійшов
висновку, що момент оплати товару
сторонами не визначений.
Водночас, відповідно до частини першої
ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
При цьому підписання покупцем
накладних, які є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і які
відповідають вимогам, зокрема, статті 9
названого Закону і Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК
Згідно зі ст.ст. 251, 252 ЦК України,
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
Оскільки інший строк оплати товару
сторонами у накладних встановлений не
був, то відповідач мав розрахуватись з
позивачем після отримання товару.
Таким чином, враховуючи дату прийняття
товару за накладними та положення ч.1
ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний
був здійснити оплату отриманого товару
саме в день його отримання.
Проте, доказів сплати відповідачем
вартості отриманого товару матеріали
справи не містять, а відтак факт
прострочення виконання відповідачем
своїх зобов'язань щодо оплати взятих на
себе договірних зобов'язань доведено
позивачем належними та допустимими
За змістом положень частини першої та
частини сьомої статті 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.
Відповідач, на якого, відповідно до
вимог статей 4-3, 33, 34 ГПК України,
покладається обов'язок доказування, не
надав доказів на підтвердження
проведення оплати за отриманий по
З огляду на вищенаведене,
господарський суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення основного боргу в
розмірі 14 748,67 грн.
Однак, під час розгляду справи
відповідачем заявлено про
застосування строків позовної
давності, з посиланням на те, що
позивачем пропущено строк на звернення
до суду за захистом свого права.
У відповідності до статей 256, 257
Цивільного кодексу України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч.ч.1, 6 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила; за
грошовим зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання зобов'язання.
При цьому, перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК
Як вбачається з матеріалів справи,
перебіг строку позовної давності,
передбачений ст. 257 ЦК України
починається з 25.06.2010, а закінчується
До господарського суду міста Києва
позивач звернувся з даним позовом
01.07.2014 (відбиток поштового штемпеля на
конверті), тобто зі спливом трирічного
строку позовної давності.
Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
Враховуючи, що відповідачем заявлено
про застосування строку позовної
давності, а позивачем не наведено
будь-яких поважних причин пропущення
вказаного строку, суд дійшов висновку
про відмову в позові в частині
стягнення основного боргу.
Окрім того, оскільки судом у зв'язку зі
спливом строку позовної давності
відмовлено в задоволенні позову в
частині стягнення основної суми боргу,
враховуючи заяву відповідача про
застосування строку позовної давності
та відповідно до ст.ст. 258, 266, 267
Цивільного кодексу України, у суду
відсутні підстави для задоволення
позову в частині стягнення 3% річних, а
також збитків від інфляції.
За таких обставин, суд прийшов до
висновку про відмову в позові, з
покладенням витрат по сплаті судового
збору на позивача, у відповідності до
вимог ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.
Враховуючи викладене, керуючись
статтями 32, 33, 34, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд
В позові відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 12.08.2014р.

Суддя

О.А. Грєхова