ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р.
Справа № 911/2459/14

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "Медична компанія
"Медікус";

до Приватного акціонерного товариства
"Альба Україна";

про стягнення 115 943,51 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: Підгорна І.А. (довіреність
№74 від 02.06.2014 року);

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

В провадженні Господарського
суду Київської області знаходиться
справа за позовом Товариство
з обмеженою відповідальністю "Медична
компанія "Медікус" до Приватного
акціонерного товариства "Альба
Україна" про стягнення 115943,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач, на виконання умов Договору
купівлі-продажу № 4582/12 від 14.08.2012 року,
передав, а відповідач прийняв у
власність Товар, згідно видаткових
накладних на загальну суму 106371,40 грн.,
проте відповідач за отриманий Товар не
розрахувався, у зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість в сумі
106371,40 грн. Відповідно у позивача
також виникло право на нарахування
відповідачу передбачених законом та
договором санкцій. Позивач стверджує,
що у зв'язку із порушенням грошового
зобов'язання, з відповідача належить до
стягнення 3969,60 грн. пені, 3 % річних в
сумі 714,85 грн. та115943,51 грн. інфляційних.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 23.06.2014 року порушено
провадження у справі № 911/2459/14 та
призначено до розгляду на 15.07.2014 року.

В судове засідання, яке відбулось
15.07.2014 року представник відповідача не
з'явився, про причини неявки в судове
засідання суд не повідомив, у зв'язку з
чим розгляд справи відкладався до
29.07.2014 року.

В судове засідання, яке відбулось 29.07.2014
року представник відповідача повторно
не з'явився, вимоги ухвали суду від
23.06.2014 року не виконав. Розгляд справи
відкладено на 11.08.2014 року.

В судовому засіданні 11.08.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

Оскільки про поважні причини неявки в
судове засідання відповідача суд не
повідомлений, відзив на позов без
поважних причин не наданий, суд вважає,
що, у відповідності до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши надані докази,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

14.08.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Медична компанія
"Медікус" (позивач, Продавець) та
Приватним акціонерним товариством
"Альба Україна" (відповідач, Покупець)
був укладений Договір купівлі-продажу
№ 4582/12 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець
зобов'язується передати лікарські
засоби та вироби медичного призначення
(далі - Товар) у власність Покупця, а
Покупець зобов'язується приймати і
оплачувати їх.

Пунктом 3.6 Договору Сторони
передбачили, що доказом передачі
Товару у власність Покупця є підписані
уповноваженими представниками Сторін
видаткові накладні, оформлені належним
чином.

Товар постачається автомобільним
транспортом Продавця на склад Покупця
за адресою: м. Бориспіль, вул. Шевченко,
100 (п. 3.4 Договору).

Згідно п. 4.1 Договору ціни на Товар
визначаються за згодою Сторін та
зазначаються у видатковій накладній на
кожну Товарну партію і розуміються на
умовах DDU м. Бориспіль.

Пунктом 5.1 Договору погоджено, що
оплата Товару проводиться шляхом
безготівкового розрахунку шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Продавця.

Оплата кожної Товарної партії
проводиться на умовах відстрочення
платежу 30 календарних
днів з дати підписання видаткових
накладних (п. 5.2. Договору).

На виконання умов Договору, позивач,
згідно товаро-транспортних накладних
від 27.01.2014 року і 03.02.2014 року та
видаткових накладних № 208 від 27.01.2014
року та № 313 від 03.02.2014
року, поставив відповідачу Товар на
загальну суму 106371,40 грн., який прийнятий
уповноваженими представниками
відповідача за довіреностями на ТМЦ
№ А 52103 від 28.01.2014 року та № А 52267
від 1704.02.2014 року (копії наявні в
матеріалах справи), що відповідачем не
заперечено та не спростовано.

Однак, відповідач отриманий Товар не
оплатив, у зв'язку з чим, за ним виникла
заборгованість в сумі 106371,40 грн., що
відповідачем не заперечено та не
спростовано.

З метою досудового врегулювання спору
14.04.2014 року позивач звернувся до
відповідача з Претензією № 154 від 14.04.2014
року, в якій просив розрахуватися за
поставлений Товар протягом одного
місяця з дня одержання претензії (копія
наявна в матеріалах справи). Відповідач
відповіді не надсилав, коштів не
сплатив.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Укладений між сторонами Договір за
правовою природою є договором
купівлі-продажу, за яким згідно ст. 655
Цивільного кодексу України, одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується основна
заборгованість відповідача в сумі
106371,40 грн., що ним не заперечено та не
спростовано.

У зв'язку з простроченням відповідачем
строків оплати Товару, позивач також
заявив в позові вимогу про стягнення з
відповідача 714,85 грн. 3% річних та 115943,51
грн. інфляційних в порядку ст. 625
Цивільного кодексу України та 3969,60 грн.
пені на підставі п. 10.2 Договору.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 10.2 Договору у випадку
порушення Покупцем п. 5.2 та 5.4, він
сплачує Продавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ на день
розрахунків за кожен день
заборгованості.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Дослідивши наданий розрахунок, судом
встановлено, що заявлені в позові
вимоги щодо стягнення пені, 3 % річних та
інфляційних, нараховані на суми
фактичного прострочення за відповідні
періоди у відповідності до вимог
чинного законодавства. Таким чином,
відповідні вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми
чинного законодавства України, повно
та всебічно розглянувши матеріали
справи господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивачем
доведені та обґрунтовані, відповідачем
не спростовані, тому підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Альба Україна" (08300,
Київська обл., м. Бориспіль, вул.
Шевченка, 100, код 22946976) на користь
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Медична компанія
"Медікус" (02100, м. Київ, Дніпровський
район, вул. Бажанова, буд. 12, код 21584181)
106371 грн. (сто шість тисяч триста
сімдесят одна гривня) 40 коп. основного
боргу, 3969 грн. (три тисячі дев'ятсот
шістдесят дев'ять гривень) 60 коп. пені, 3
% річних в сумі 714 грн. (сімсот
чотирнадцять) 85 коп. та 115943 грн. (сто
п'ятнадцять тисяч дев'ятсот сорок три
гривні) 51 коп. інфляційних та 2318 грн.
(дві тисячі триста вісімнадцять) 87 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено:14.08.2014 р.

Суддя
Карпечкін Т.П.