РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2014 р.
Справа № 924/570/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Філіпова Т.Л.

судді
Василишин А.Р. ,

судді
Бучинська Г.Б.

при секретарі Карпець О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Бережок С.І.

відповідача - Білик М.І., Бородавська
Г.І., Гурц Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 10.07.14 р. у справі № 924/570/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Волочиського комунального
підприємства теплових мереж "Тепловик",
м. Волочиськ

про стягнення 764980,18 грн. - основного
боргу, 121488,77 грн. - пені, 132603,89 грн. - 7%
штрафу, 55523,33 грн. - інфляційних
нарахувань, 59331,77 грн. 3% річних

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 10.07.2014 р. у
справі №924/570/14 (суддя Димбовський В.В.)
позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Волочиського комунального
підприємства теплових мереж "Тепловик"
про стягнення 764980,18 грн. - основного
боргу, 121488,77 грн. - пені, 132603,89 грн. - 7%
штрафу, 55523,33 грн. - інфляційних
нарахувань, 59331,77 грн. 3% річних -
задоволено частково.

Стягнуто з Волочиського
комунального підприємства теплових
мереж „Тепловик" на користь публічного
акціонерного товариства „Національна
акціонерна компанія „Нафтогаз
України" 764 980,18 грн. - основного боргу,
132603,89 грн. - 7% штрафу, 60589,40 грн. - пені,
51815,90 грн. - інфляційних нарахувань, 59238,56
грн. - 3% річних, 22596,35 грн. - витрат по
оплаті судового збору. У частині
стягнення з відповідача 60 899,37 грн. -
пені, 93,21 грн. - 3% річних та 3707,43 грн. -
інфляційних нарахувань відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Хмельницької
області від 10.07.2014 р. у справі №924/570/14
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Хмельницької
області від 10.07.2014 р. у справі № 924/570/14 в
частині, зменшення розміру пені на 60
589,40 грн., прийняти в цій частині нове
рішення, за яким стягнути з
Волочиського комунального
підприємства теплових мереж "Тепловик"
на користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 60 589,40 грн.
пені, у стягненні якої було відмовлено,
в іншій частині рішення господарського
суду Хмельницької області у справі №
924/570/14 від 10.07.2014 р. залишити без змін.

Зокрема, скаржник посилаючись на те, що
оскаржуване рішення в частині
зменшення неустойки прийнято з
порушенням норм матеріального (статей
233 ГК України, статей 549-552 ЦК України) та
процесуального (статей 4-2, 43, 83, 84 ГПК
України) права, без дослідження усіх
істотних обставин справи та підлягає
скасуванню в цій частині.

Щодо зменшення розміру пені, апелянт у
скарзі вказує, що Вищим господарським
судом України було прийнято ряд
постанов, в яких зазначається, що при
вирішенні питання щодо зменшення пені
суд повинен був об'єктивно оцінити, чи є
дані випадки винятковими, виходячи з
інтересів сторін, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення, а важкий
фінансовий стан боржника , невиконання
своїх зобов'язань контрагентами
боржника не є винятковими обставинами
в розумінні ст. 233 Господарського
кодексу України та п.3 ст. 83 ГПК України.

Просить суд апеляційної інстанції
врахувати подану ним судову практику
та наголошує, що відповідачем не надано
жодних належних доказів щодо
винятковості обставин для зменшення
розміру пені. Просить задовольнити
вимоги апеляційної скарги.

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
04.08.2014 р. апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
прийнято до провадження, справу
призначено до слухання.

Розпорядженням в.о. голови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 19.08.2014 р. у
справі №924/570/14 змінено склад колегії,
окрім заміни головуючого судді,
змінено склад суду, визначено колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р.,
суддя Бучинська Г.Б.

У відзиві на апеляційну скаргу
Волочиське комунальне підприємство
теплових мереж "Тепловик" вважає, що
доводи апеляційної скарги являються
безпідставними, а рішення місцевого
господарського суду законним. Крім
того, зазначає, що однією із причин
несвоєчасного розрахунку за спожитий
природній газ являється тяжкий
фінансовий стан підприємства.

Представник позивача (апелянта) в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав в повному обсязі з підстав
зазначених в ній, вважає рішення
господарського суду незаконним та
необґрунтованим; пояснив, що
господарський суд порушив пункт 3
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки підстав для зменшення розміру
штрафних санкцій не було; відповідно до
Господарського кодексу України
заборгованість контрагента по
договірним відносинам не є такою
підставою; просив рішення
господарського суду скасувати в
частині зменшення розміру пені, а
апеляційну скаргу - задоволити.

Представник відповідача -
Волочиського комунального
підприємства теплових мереж "Тепловик"
Гурц Н.В. заперечила проти доводів
апеляційної скарги з підстав,
викладених у відзиві на апеляційну
скаргу №373 від 18.08.14 р., та надала
пояснення на обгрунтування своєї
правової позиції. Вважає, що рішення
господарського суду Хмельницької
області від 10.07.14 р. у справі №924/570/14 є
законним та обгрунтованим, тому
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача -
Волочиського комунального
підприємства теплових мереж "Тепловик"
Бородовська Г.І. підтримала позицію
представника Гурц Н.В. в повному обсязі
та надала додаткові пояснення щодо
обставин справи.

Директор відповідача -
Волочиського комунального
підприємства теплових мереж "Тепловик"
Білик М.І. підтримав позицію
представників Гурц Н.В. та Бородовьскої
Г.І. в повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів
справи, 28.08.2012р. між Національною
акціонерною компанією „Нафтогаз
України" (продавець) та Волочиським
комунальним підприємством теплових
мереж „Тепловик" (покупець) укладено
договір купівлі-продажу природного
газу №12/69-ТЕ-34.

Згідно п. 1.1 вказаного вище договору
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ на умовах цього договору.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків (п. 3.4 договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

У пункті 6.3. договору сторонами
обумовлено, що в платіжних дорученнях
покупець повинен обов'язково зазначати
номер договору, дату його підписання та
призначення платежу, без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
За наявності заборгованості у покупця
продавець має право зарахувати кошти,
що надійшли від покупця, як погашення
заборгованості за газ поставлений в
минулі періоди по цьому договору, в
порядку календарної черговості
виникнення заборгованості. Кошти, які
надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

Згідно п. 7.2 договору у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 років
(п.9.3).

Протягом періоду вересень-грудень 2012
року позивач поставив, а відповідач
прийняв природний газ загальною
вартістю 1942749,38 грн., про що свідчать
акти приймання-передачі природного
газу, а саме:

- від 26.11.2012р. за вересень 2012 року на суму
9055,74 грн.;

- від 27.11.2012р. за жовтень 2012р. на суму
260990,34 грн.;

- від 30.11.2012р. за листопад 2012р. на суму
555942,61 грн.;

- від 31.12.2012р. за грудень 2012р. на суму
1116760,69 грн.

Відповідач належним чином не виконав
свої зобов'язання за договором в
частині оплати поставленого
природного газу, розрахувавшись лише
частково. Борг відповідача за
поставлений газ складає 764 980,18 грн., що
підтверджується довідкою про операції
з 01.08.2012р. по 28.02.2014р. і довідкою про
сальдо та не оспорюється відповідачем.

У зв'язку із наявною
заборгованістю, позивач звернувся до
господарського суду Хмельницької
області із позовом про стягнення із
відповідача з відповідача 764 980,18 грн. -
основного боргу, 121 488,77 грн. - пені, 132 603,89
грн. - 7% штрафу, 55 523,33 грн. - інфляційних
нарахувань, 59 331,77 грн. - 3% річних.
Обгрунтовуючи позовні вимоги
посилається на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором №12/69-ТЕ-34 купівлі-продажу
природного газу від 28.08.2012р. стосовно
вчасного проведення розрахунків за
поставлений природний газ.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 11 ЦК України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України
господарсько-договірними
зобов'язаннями є майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів.

Цивільний кодекс у ч. 1 ст. 509 ЦК України
також визначає зобов'язання як є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За умовами частин 1, 2 статті 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст.526 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 612
ЦК України - боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, при цьому статтею 525 ЦК
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до статті 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно статті 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Спірні правовідносини випливають
з договору купівлі - продажу товару.

У відповідності до ст.655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як встановлено місцевим
господарським судом та знайшло своє
підтвердження в апеляційному
господарському суді, на час розгляду
справи сума основного боргу
відповідачем була не оплачена та
останнім не оспорюється.

За таких обставин, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
щодо стягнення основної суми
заборгованості та правомірно стягнув
з відповідача на користь позивача
основний борг в розмірі 764 980 грн. 18 коп.

Враховуючи наявність
заборгованості за поставку природного
газу, позивач діяв згідно умов договору
(п.7.2.) та за несвоєчасне проведення
розрахунків Волочиським комунальним
підприємством теплових мереж
"Тепловик" нарахував пеню в сумі 121 488,77
грн.

Водночас, з наданого позивачем
розрахунку вбачається, що відповідні
суми заявлених до стягнення грошових
коштів за несвоєчасне виконання
зобов'язання були обчислені позивачем
без врахування днів, в яких фактично
мало місце часткове погашення
відповідачем суми основного боргу по
спірному періоду з вересня по листопад
2012 року.

Таким чином, позивач при розрахунку
пені за вересень, жовтень та листопад
2012 року помилково брав в розрахунок
день фактичної оплати відповідачем
заборгованості, а відтак відповідно до
розрахунку зробленого колегією суддів
розмір пені становить 121 178,80 грн.

Зважаючи на строки виконання
грошових зобов'язань, визначені п.6.1
договором, дати зарахування коштів в
рахунок погашення заборгованості за
поставлений природний газ, заявлені
позивачем періоди нарахування, колегія
суддів вважає правомірною до
нарахування пеню в розмірі 121 178 грн. 80
коп.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчисляється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, частиною 3 ст. 551 ЦК України,
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічне положення
міститься і в ст. 233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

За переконанням колегії суддів,
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Наявні матеріали справи свідчать, що
відповідач є підприємством, основним
видом діяльності якого є виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії; газ, який постачався
за договором використовувався даним
підприємством для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням, у яких за спожиту теплову
енергію та надані послуги постійно
наявний борг, що є підтвердженням того
факту, що в діях відповідача відсутній
будь-який умисел щодо несплати
заборгованості. Крім того, єдиним
джерелом розрахунків за спожитий
природний газ є отримання коштів від
споживачів, а основною причиною
несвоєчасних розрахунків за спожитий
природний газ є наявність різниці у
тарифах на теплову енергію, та її
несвоєчасне відшкодування з боку
держави, про що свідчить розрахунок
обсягу заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що надана
населенню Волочиським підприємством
теплових мереж, яким підтверджується
заборгованість держави перед
підприємством теплових мереж
внаслідок різниці в тарифах.

Колегією суддів також враховується, що
порушення зобов'язання відповідачем не
потягло за собою значних збитків для
позивача проте, сплата штрафних
санкцій, в даному випадку, зачіпає не
лише майнові інтереси відповідача, а й
інші інтереси, зокрема, можливість
постачання теплової енергії населенню.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" передбачено, що,
вирішуючи, у тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Оцінивши в сукупності обставини щодо
майнового стану відповідача,
враховуючи статус боржника, який
використовує придбаний газ виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб населення, зважаючи на
невідшкодування різниці в тарифах на
послуги централізованого
теплопостачання, наданого населенню, а
також з огляду на розмір інфляційних
втрат та річних, що підлягають
стягненню з відповідача, суд першої
інстанції вважав за необхідне
зменшити розмір загальної суми пені, що
підлягає стягненню з відповідача, на 50%,
тобто з 121 178 грн. 80 коп. до 60 589 грн. 40 коп..

З урахуванням викладеного,
колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про наявність виключних підстав
для зменшення розміру нарахованої
позивачем пені, а тому вважає, що
підлягає стягненню пеня в розмірі 60 589
грн. 40 коп. та зауважує, що не
заслуговують на увагу посилання
апелянта на відсутність виключних
підстав для зменшення розміру пені.

Водночас, позивач просить суд
стягнути з відповідача штраф у сумі 132
603 грн. 89 коп. за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань.

Колегією суддів приймається до
уваги те, що згідно п.2 інформаційного
листа ВГСУ Про доповнення
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2011
року №01-06/249 „Про постанови Верховного
Суду України, прийняті за результатами
перегляду судових рішень
господарських судів" від 13.07.2012р.
№01-06/908/2012 одночасне стягнення з
учасника господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій (постанова від
27.04.2012р. №06/5026/1052/2011).

За таких обставин, стягнення з
відповідача, відповідно до п.7.2
договору штраф у розмірі 7% вартості
неоплаченого газу в сумі 132 603,89 грн.
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних
втрат, Рівненський апеляційний
господарський суд зазначає наступне.

Право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції та відсотків річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утриманими
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові; отже, інфляційні
нарахування на суму боргу та проценти
річних входять до складу грошового
зобов'язання (постанова Верховного
Суду України від 16.05.2006 у справі №
10/557-26/155).

Таке право гарантоване кредитору
нормами ст. 625 ЦК України, відповідно до
якої боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання;
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Водночас з наданого позивачем
розрахунку 3% річних вбачається, що
відповідні суми заявлених до стягнення
грошових коштів за несвоєчасне
виконання зобов'язання були обчислені
позивачем без врахування днів, в яких
фактично мало місце часткове погашення
відповідачем суми основного боргу по
кожному спірному періоду.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що в
розрахунку який був наданий позивачем
наявні арифметичні помилки.

Колегія суддів погоджується з місцевим
судом, що позивачем при розрахунку 3%
річних помилково брав у розрахунок
день фактичної оплати відповідачем
заборгованості у вересні, жовтні та
листопаді 2012 року, а відтак розмір 3%
річних становить 59 238 грн. 56 коп.

За таких обставин вимога позивача до
відповідача про стягнення 3% річних в
сумі 59 331 грн. 77 коп. підлягає частковому
задоволенню в розмірі 59 238 грн. 56 коп..

Крім того, на підставі статті 625
Цивільного кодексу України, позивач
просив суд першої інстанції стягнути з
відповідача втрати від інфляційних
процесів у зв'язку з несвоєчасним
проведенням розрахунків у розмірі 55 523
грн. 33 коп. - інфляційні втрати.

За умовами частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до листа Верховного Суду
України "Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 3 квітня 1997
року № 62-97р при застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць; тому умовно
слід рахувати, що сума, внесена за
період з 1 по 15 число відповідного
місяця, наприклад, травня, індексується
за період з урахуванням травня, а якщо з
16 по 31 число, то розрахунок починається
з наступного місяця - червня.

Суд першої інстанції здійснивши
перерахунок суми інфляційних втрат
встановив, що оскільки прострочка в
оплаті за зобов'язаннями жовтня 2012 року
виникла 14.11.2012р., інфляційні
нараховуються з грудня 2012 року; за
зобов'язаннями листопада 2012 року
прострочка виникла 14.12.2012р., інфляційні
нараховуються з січня 2013 року; за
зобов'язаннями грудня 2012 року
прострочка виникла 14.01.2013р., тому
інфляційні нараховуються з лютого 2013р.

Таким чином, перерахувавши інфляційні,
з врахуванням виникнення прострочки
платежу, а також приймаючи до уваги
позицію щодо нарахування інфляційних,
викладену у Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р., обгрунтовано заявленою сумою
інфляційних є 51 815,90 грн.

Відтак з урахуванням вище викладеного,
доводи апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
суд апеляційної інстанції не вважає
переконливими та відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення",
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції
указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводами апеляційної
скарги висновків господарського суду
не спростовано, підстав для скасування
або зміни рішення, встановлених
статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, не
встановлено, а відтак апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення,
рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду
Хмельницької області від 10.07.2014 р. у
справі №924/570/14 залишити без
задоволення, рішення суду першої
інстанції - без змін.

Справу №924/570/14 повернути до
господарського суду Хмельницької
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову суду
апеляційної інстанції може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Бучинська Г.Б.