КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.
Справа№ 27/12

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Курінний С.Ю.

від відповідача - Крутенко Ю.В.

від третьої особи - не з'явився

від ДВС України - Харченко О.О.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ріелком" на ухвалу
Господарського суду міста Києва від
16.07.2014 року (суддя Нечай О.В.)

за скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ріелком"

на дії відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої

служби України по справі №
27/12

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою
відповідальність "Ріелком"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Науково-

виробничий центр "Тор"

про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 року по справі №27/12
відхилено скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ріелком"
на дії відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України при винесенні постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 16.04.2014
року.

Не погодившись з ухвалою, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 16.07.2014 року по справі №27/12 та
прийняти постанову, якою задовольнити
скаргу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
винесенні оскаржуваної ухвали судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.08.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
18.08.2014 року.

В судове засідання 18.08.2014 року з'явились
представники позивача, відповідача та
Державної виконавчої служби України.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає розгляд
справи, в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник третьої
особи повідомлений про час та місце
судового розгляду належним чином, про
що свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення (Том 7, а.с. 62,65,69),
колегія суддів приходить до висновку
про можливість розгляду апеляційної
скарги у відсутність представника
третьої особи.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржувану ухвалу
Господарського суду міста Києва від
16.07.2014 року. Проти розгляду справи у
відсутність представника третьої
особи не заперечував.

Представник Державної виконавчої
служби України в судовому засіданні
заперечив проти доводів, викладених в
апеляційній скарзі, та просив залишити
без змін оскаржувану ухвалу
Господарського суду міста Києва від
16.07.2014 року. Проти розгляду справи у
відсутність представника третьої
особи не заперечував.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржувану
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 16.07.2014 року. Проти розгляду справи у
відсутність представника третьої
особи не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача та Державної
виконавчої служби України, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 27.02.2013 року по справі № 27/12,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 23.09.2013 року та
постановою Вищого господарського суду
України від 19.11.2013 року, позовні вимоги
задоволено в повному обсязі.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
за Іпотечним договором від 18.07.2007 року,
укладеним між Публічним акціонерним
товариством "Сведбанк" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ріелком",
посвідченим приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за реєстровим номером
3506, а саме нежитлові приміщення
загальною площею 1769,8 кв.м., що
знаходяться за адресою: м. Київ, вул.
Анрі Барбюса, 5-В (літера А) та
складаються з: нежитлових приміщень з
№ 1 по № 20, № І (групи приміщень № 151) (в
літ. А) - офіс загальною площею 572,20 кв. м.;
нежитлових приміщень з № 1 по № 25, № І
(групи приміщень № 150) (в літ. А) - офіс
загальною площею 597,40 кв. м.; нежитлових
приміщень з № 1 по № 31 (групи приміщень
№ 149) (в літ. А) - офіс загальною площею
600,20 кв.м. За рахунок звернення
стягнення на предмет іпотеки за
Іпотечним договором від 18.07.2007 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за реєстровим номером
3506, задоволені грошові вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Сведбанк" за Кредитним договором №
5/71385-Л/2615 від 16.06.2007 року в розмірі 48 430 793
грн. 95 коп. Встановлено процедуру
реалізації предмету іпотеки за
Іпотечним договором від 18.07.2007 року,
укладеним між Публічним акціонерним
товариством "Сведбанк" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ріелком",
посвідченим приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за реєстровим номером
3506, шляхом продажу на прилюдних торгах
в межах процедури виконавчого
провадження, з початковою ціною на
рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності або незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій та стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ріелком" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Сведбанк" судовий збір в розмірі 54460
грн. 00 коп.

04 березня 2014 року, на виконання
вищезазначеного рішення
господарського суду міста Києва,
видано накази.

Відповідно до ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому ГПК України та
Законом України "Про виконавче
провадження".

Згідно зі ст. 19 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа: 1) за заявою стягувача або
його представника; 2) за заявою
прокурора у випадках представництва
інтересів громадянина або держави в
суді; 3) у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку, встановленому законом; 4) в
інших передбачених законом випадках.

16 квітня 2014 року відділом примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження від
16.04.2014 року ВП № 42970312 з виконання наказу
господарського суду міста Києва від
04.03.2014 року по справі № 27/12 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та накладено арешт в межах суми 48430793,95
грн., а також заборонено відчуження
майна боржника.

23 травня 2014 року відповідачем подано
скаргу на дії відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України при винесенні постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 16.04.2014
року, відповідно до якої скаржник
просить визнати незаконною та
скасувати постанову про арешт майна
боржника та заборони відчуження, в
межах суми 48430793,95 грн., від 16.04.2014 року, в
частині заборони відчуження будь-якого
майна ТОВ «Реілком» в межах суми 48430793,95
грн. та накладання на нього арешту.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 57 Закону
України "Про виконавче провадження",
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну виконавчу службу України,
затверджену Указом Президента України
від 06.04.2011 року № 385/2011, Державна
виконавча служба України (ДВС України)
є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра юстиції
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
організації примусового виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) (далі - виконання
рішень) відповідно до законів.

Згідно з п. 1.3.1. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.2012 року (далі - Інструкція) органами
державної виконавчої служби зокрема, є
Державна виконавча служба України, до
складу якої входить відділ примусового
виконання рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
прийняття постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 16.04.2014 року ВП
№42970312 здійснено уповноваженим на це
органом.

Місцевим господарським судом
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що постановою про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 16.04.2014
року, накладено арешт на нежитлові
приміщення загальною площею 1 769,8 кв.м.,
що знаходяться за адресою: м. Київ, вул.
Анрі Барбюса, 5-В (літера А), та
складаються з: нежитлових приміщень з
№ 1 по № 20, № І (групи приміщень № 151) (в
літ. А) - офіс загальною площею 572,20 кв. м.;
нежитлових приміщень з № 1 по № 25, № І
(групи приміщень № 150) (в літ. А) - офіс
загальною площею 597,40 кв. м.; нежитлових
приміщень з № 1 по № 31 (групи приміщень
№ 149) (в літ. А) - офіс загальною площею
600,20 кв.м. в межах суми звернення
стягнення: 48430793,95 грн., що відповідає
вищевказаній ст. 57 Закону України "Про
виконавче провадження".

Твердження апелянта, про наявність
трьох постанов про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 16.04.2014 року, при
чому, у двох з яких п. 2 відрізняється за
змістом, колегією суддів визнано
необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.5.1 Інструкції
постанова, як окремий документ містить
такі обов'язкові реквізити:

а) вступну частину із зазначенням:
назви постанови, дати видачі постанови
та місця її винесення; найменування
органу ДВС, прізвища, імені та по
батькові державного виконавця, який
виніс постанову; назви виконавчого
документа, коли та ким виданий,
резолютивної частини документа (далі -
реквізити виконавчого документа); за
зведеним виконавчим провадженням -
прізвища, імені та по батькові боржника
- фізичної особи, повного найменування
боржника - юридичної особи та дати
об'єднання виконавчих проваджень у
зведене;

б) мотивувальну частину із зазначенням
мотивів, з яких державний виконавець
прийняв відповідне рішення (дійшов
певних висновків), і посилання на закон
чи інший нормативно-правовий акт
(статтю, її частину, абзац, пункт,
підпункт, на підставі якого видано
постанову);

в) резолютивну частину із зазначенням:
прийнятого рішення державного
виконавця; прізвища, імені, по батькові
фізичних осіб, повного найменування
юридичних осіб, яким надсилається
копія постанови; строку і порядку
оскарження постанови;

г) до постанов можуть вноситись також
інші відомості, визначені Законом, цією
Інструкцією та іншими
нормативно-правовими актами;

ґ) постанова складається і
підписується державним виконавцем у
необхідній кількості примірників
(копій), один з яких (оригінал)
залишається у виконавчому провадженні,
а інші (копії) направляються за
належністю і у випадках, встановлених
Законом або цією Інструкцією,
затверджуються начальником відділу
або його заступником та скріплюються
печаткою;

д) у разі якщо постанова державного
виконавця є виконавчим документом,
вона повинна відповідати вимогам до
виконавчого документа, визначеним
статтею 18 Закону.

Згідно з п. 4.1.8. Інструкції розпочинаючи
виконання рішення про стягнення
коштів, державний виконавець
зобов'язаний винести постанову,
відповідно до частини другої статті 57
Закону. Копії постанови, якою накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.
Постанова підписується державним
виконавцем та скріплюється печаткою
органу ДВС.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою №42970312 від 16.04.2014 року,
накладено арешт на нежитлові
приміщення, визначені виконавчим
документом. Пунктом 2 постанови також
зазначено про заборону відчуження
зазначеного майна відповідача.

Враховуючи вищевикладене та беручи до
уваги, що оригінал постанови про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та накладання арешту в межах суми
48430793,95 грн., а також заборони відчуження
майна боржника №42970312 від 16.04.2014 року,
знаходиться матеріалах виконавчого
провадження, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що скарга про
визнання незаконною та скасування
постанови від 16.04.2014 року не підлягає
задоволенню.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, ухвала винесена
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ріелком"
та скасування ухвали Господарського
суду міста Києва від 16.07.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ріелком"
залишити без задоволення, а ухвалу
Господарського суду міста Києва від
16.07.2014 року по справі 27/12 - без змін.

Матеріали справи №27/12повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 20.08.2014 року