ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.08.14р. Справа № 904/4574/14

Суддя господарського суду
Дніпропетровської області Новікова
Р.Г. при секретарі судового засідання
Яковлевій А.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Дніпропетровськ

до Комунального підприємства
"ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської
міської Ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 26631грн.45коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3 за дов. №843 від
09.07.2013р.;

Від відповідача: Чечет Т.С., дов. № 4053
від 29.11.2013р.

в судовому засіданні від 30.07.2014р.
проголошено перерву до 12.08.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 м. Дніпропетровськ звернувся до
Комунального підприємства
"Теплоенерго" м. Дніпропетровськ з
позовом про стягнення суми збитків в
розмірі 26631грн.45коп.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на неправомірну
зміну в односторонньому порядку
вартості одиниці теплової енергії за
договором №461 від 31.08.2009р.; положення
Цивільного кодексу України.

Позивач зазначає, що між сторонами був
укладений договір на відпуск теплової
енергії для потреб опалення №461 від
31.08.2009р. (із змінами та доповненнями),
згідно якого було встановлено ціну
одиниці теплової енергії (1Гкал) в
розмірі 744грн.50коп. (з ПДВ).

Під час здійснення оплати вартості
спожитої теплової енергії позивачем
було з'ясовано, що впродовж
опалювальних сезонів 2011-2012р.р.,
2012-2013р.р., жовтень 2013р.-грудень 2013р.
відповідачем без будь-якого
повідомлення чи обґрунтованого
пояснення причин збільшення ціни
виставлялись рахунки з оплати
централізованого опалення із вартістю
одиниці теплової енергії (1Гкал) в
розмірі 890грн.26коп. (без ПДВ).

Наполягаючи на порушенні
господарських зобов'язань з боку
відповідача, позивач просить стягнути
збитки в розмірі 26631грн.45коп. (різниця
між встановленою договором ціною
одиниці теплової енергії та зміненою
одноособово відповідачем).

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області було
порушено провадження у справі та
призначено судове засідання.

У відзиві на позовну заяву, наданому до
суду 09.07.2014р., відповідач не погодився
із заявленими вимогами з наступних
підстав.

За приписами пункту 4.2.3 договору №461
від 31.08.2009р. до обов'язку відповідача
належить повідомляти позивача
письмово про зміну ціни одиниці
теплової енергії, яка затверджується
органами виконавчої влади.

На адресу позивача неодноразово
направлялись супровідні листи разом з
додатковими угодами до договору. Так,
додаткова угода до договору від 05.10.2011р.
направлялась простою поштовою
кореспонденцією з вихідним номером
№3079 від 06.10.2011р. та нарочно. Додаткові
угоди від 27.12.2013р. та від 22.01.2014р.
направлялись простою поштовою
кореспонденцією з вихідним номером
№4576 від 27.12.2013р. №226 від 22.01.2014р.

В подальшому, вищезгадана інформація
також направлялась листом №385 від
30.01.2014р. разом з постановою НКРЕ №486 від
31.12.2013р.

Після затвердження тарифів та
доведення їх до підприємства, були
підготовлені додаткові угоди до
договорів та разом з супровідними
листами простою поштовою
кореспонденцією направлялись на
адресу споживачів.

Інформація про тарифи також
відображена в рахунках та актах
приймання-передачі, які позивач
одержує щомісяця. Зміна тарифів
відбувалась у жовтні 2011р. та грудні 2013р.
Протягом жовтня 2009р. - січень 2014р.
позивачем своєчасно сплачувались
рахунки. Тому відповідач вважає, що
позивач був обізнаний про зміну
тарифів.

У КП "Теплоенерго" були наявні правові
підстави застосовувати тарифи за 1Гкал,
встановлені постановами Національної
комісії регулювання ринку комунальних
послуг України №13 від 30.09.2011р., №486 від
31.12.2013р.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, господарський суд встановив
наступне.

Комунальним підприємством
"Теплоенерго" (далі - постачальник) та
ОСОБА_1 (далі - споживач) був укладений
договір на відпуск теплової енергії
для потреб опалення №461 від 31.08.2009р.,
згідно з яким КП "Теплоенерго" здійснює
відпуск теплової енергії для потреб
центрального опалення до об'єкту
позивача , розміщеного за адресою:
АДРЕСА_1

Як вбачається з матеріалів справи,
фізична особа ОСОБА_1 був
зареєстрований в якості суб'єкта
підприємницької діяльності 13.07.2009р.
Згідно свідоцтва про право власності
від 28.02.2011р., виданого замість договору
купівлі-продажу від 23.07.2009р., позивач є
власником частини нежитлового
приміщення №56 поз.1-16 (на першому
поверсі), 35 (у цокольному поверсі), у
житловому будинку, розташованому за
адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1

З огляду на викладене, суд дійшов до
наступних висновків. По-перше, на
момент підписання договору на відпуск
теплової енергії для потреб опалення
№461 від 31.08.2009р. фізична особа ОСОБА_1
мав статус приватного підприємця.
По-друге, об'єктом централізованого
теплопостачання було нежитлове
приміщення, яке використовувалось
позивачем для здійснення
господарської діяльності. Втретє, на
момент подання позову фізична особа
ОСОБА_1 є суб'єктом підприємницької
діяльності.

Таким чином, спір виник в сфері
господарювання та підвідомчій
господарському суду.

Відповідно до положень договору №461
від 31.08.2009р. був визначений тариф ціну
одиниці теплової енергії (1Гкал) в
розмірі 744грн.50коп. (з ПДВ). Наполягаючи
на неправомірній зміні тарифу
одноосібно відповідачем, позивач
звернувся за стягненням збитків в
розмірі 26631грн.45коп.

Вказана сума була вирахувана як
різниця між фактично сплаченими
позивачем з жовтня 2011р. по грудень 2013р.
сумами за тарифами, зміненими
відповідачем, та розміром тарифу,
передбаченим в договорі №461 від 31.08.2009р.

За приписами статті 224 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

За змістом статей 12, 191 Господарського
кодексу України одним із засобів
регулюючого впливу держави на
діяльність суб'єктів господарювання є
регулювання цін і тарифів. Державні
регульовані ціни запроваджуються
Кабінетом Міністрів України, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень у встановленому
законодавством порядку. Державне
регулювання цін здійснюється згідно із
Законом України „Про ціни і
ціноутворення".

Стаття 10 Закону України "Про ціни і
ціноутворення" №5007-VI від 21.06.2012р. (із
змінами та доповненнями) передбачає
види цін: вільні та державні
регульовані.

Згідно частин 1-3 статті 12 Закону
України "Про ціни і ціноутворення"
№5007-VI від 21.06.2012р. (із змінами та
доповненнями), державні регульовані
ціни запроваджуються на товари, які
справляють визначальний вплив на
загальний рівень і динаміку цін, мають
істотну соціальну значущість, а також
на товари, що виробляються суб'єктами,
які займають монопольне (домінуюче)
становище на ринку.

Державні регульовані ціни можуть
запроваджуватися на товари суб'єктів
господарювання, які порушують вимоги
законодавства про захист економічної
конкуренції. Державні регульовані ціни
повинні бути економічно
обґрунтованими (забезпечувати
відповідність ціни на товар витратам
на його виробництво, продаж
(реалізацію) та прибуток від його
продажу (реалізації).

Зміна рівня державних регульованих цін
здійснюється в порядку і строки, що
визначаються органами, які відповідно
до цього Закону здійснюють державне
регулювання цін. Зміна рівня державних
регульованих цін може здійснюватися у
зв'язку із зміною умов виробництва і
продажу (реалізації) продукції, що не
залежать від господарської діяльності
суб'єкта господарювання.

Відповідно до пункту 23 Правил
користування тепловою енергією,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України №1198 від 03.10.2007р.,
розрахунки за спожиту теплову енергію
здійснюються на межі продажу, яка є
межею балансової належності
(відповідальності), відповідно до
договору на підставі показів вузла
обліку згідно з діючими тарифами
(цінами), затвердженими в установленому
порядку.

Законом України "Про теплопостачання"
№2633-IV від 02.06.2005р. (із змінами та
доповненнями) передбачено, що тариф
(ціна) на теплову енергію - це грошовий
вираз витрат на виробництво,
транспортування, постачання одиниці
теплової енергії (1 Гкал.) з урахуванням
рентабельності виробництва,
інвестиційної та інших складових, що
визначаються згідно із методиками,
розробленими національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг.

Державна політика у сфері
теплопостачання базується на
принципах у т.ч.: забезпечення
енергетичної безпеки держави;
державного управління і регулювання
відносин у сфері теплопостачання;
формування цінової та тарифної
політики.

Тарифи на теплову енергію повинні
забезпечувати відшкодування всіх
економічно обґрунтованих витрат на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії. Тарифи на
теплову енергію, реалізація якої
здійснюється суб'єктами
господарювання, що займають монопольне
становище на ринку, є регульованими.

Згідно із статтею 15 Закону України "Про
теплопостачання" №2633-IV від 02.06.2005р. (із
змінами та доповненнями), засадами
державного регулювання діяльності у
сфері теплопостачання є регулювання
тарифів на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії з урахуванням змін
цін на енергоносії та інших витрат.
Державне регулювання у сфері
теплопостачання здійснюється:
Кабінетом Міністрів України;
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики; Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями відповідно до закону.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про теплопостачання" №2633-IV від 02.06.2005р.
(із змінами та доповненнями), тарифи на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії, крім
тарифів на виробництво теплової
енергії для суб'єктів господарювання,
що здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії,
затверджуються національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг, та органами
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених
законодавством.

Отже, тарифи на послуги з постачання
теплової енергії встановлюються та
змінюються відповідними рішеннями
державних органів, а вже КП
"Теплоенерго" втілює їх у життя, шляхом
їх зазначення у виставлених споживачам
(в даному випадку фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1.) рахунках.

Відповідно до вимог діючого
законодавства Національна комісія
регулювання ринку комунальних послуг
України прийняла постанову "Про
встановлення тарифів на теплову
енергію КП "Теплоенерго"
Дніпропетровської міської ради" №13 від
30.09.2011р., що набрала чинності з 1 жовтня
2011 року, згідно якої відповідачу було
встановлено тарифи на теплову енергію:
для потреб бюджетних установ - 804,81 грн.
за 1 Гкал (без ПДВ); для потреб інших
споживачів - 890,26 грн. за 1 Гкал (без ПДВ).

Вказана постанова була чинною до
прийняття Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг, постанови "Про
встановлення тарифів на теплову
енергію, її виробництво,
транспортування, постачання для потреб
бюджетних установ та інших споживачів
(крім населення) КП "Теплоенерго"
Дніпропетровської міської ради" №486
від 31.12.2013р.

Згідно з цією постановою Комунальному
підприємству "Теплоенерго"
Дніпропетровської міської ради
встановлені тарифи на теплову енергію,
її виробництво, транспортування,
постачання для потреб інших споживачів
(крім населення) на рівні: тариф на
теплову енергію - 751,74 грн./Гкал (без ПДВ)
за такими складовими: тариф на
виробництво теплової енергії - 718,89
грн./Гкал (без ПДВ); тариф на
транспортування теплової енергії - 31,99
грн./Гкал (без ПДВ); тариф на постачання
теплової енергії - 0,86 грн./Гкал (без ПДВ).

Вказана постанова набрала чинності з
01.01.2014р. та діяла до 01.04.2014р. (прийняття
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг, постанови "Про
встановлення тарифів на теплову
енергію, її виробництво,
транспортування, постачання для потреб
бюджетних установ та інших споживачів
(крім населення) КП «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради" №213
від 31.03.2014р.)

Вищезгадані тарифи на послуги
теплопостачання, були введені в дію
Комунальним підприємством
"Теплоенерго".

З наявних в матеріалах справи листів
позивача до відповідача вбачається, що
КП «Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради неодноразово повідомляло
позивача про зміну тарифів з
посиланням на те, що такі зміни були
затвердженні відповідними постановами
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг, та згідно рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради №333 від
21.08.2013р.

Крім того, інформація про тарифи також
була відображена в рахунках та актах
приймання-передачі, які позивач
одержував щомісяця. Зміна тарифів
відбувалась у жовтні 2011р. та грудні 2013р.
Протягом жовтня 2009р. - січень 2014р.
позивачем своєчасно сплачувались
рахунки.

З матеріалів справи вбачається, що
зміна тарифів здійснювалась
відповідачем не з власної ініціативи, а
на підставі постанов Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних
послуг, № 13 від 30.09.2011р. та №486 від
31.12.2013р. і ця зміна обов'язкова для
учасників договору №461 від 31.08.2009р. та
не потребує будь-якого додаткового
узгодження між сторонами договору. За
таких обставин посилання позивача, що
така зміна тарифів є підставою для
задоволення вимог про стягнення
збитків, є помилковим.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 м.
Дніпропетровськ до Комунального
підприємства "Теплоенерго" м.
Дніпропетровськ про стягнення суми
збитків в розмірі 26631грн.45коп.

Судові витрати розподіляються
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись
нормами статей Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України, Закону України "Про ціни та
ціноутворення", Закону України "Про
теплопостачання" та Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36,
38, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 м.
Дніпропетровськ до Комунального
підприємства "Теплоенерго" м.
Дніпропетровськ про стягнення суми
збитків в розмірі 26631грн.45коп. -
відмовити.

В судовому засіданні від 12.08.2014
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст виготовлений 18.08.2014р.

Суддя Р.Г. Новікова