КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2014 р.
Справа№ 910/25157/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Кунтий Н.О.

від відповідача - Турій А.І.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛембергМіт" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 року (суддя Домнічева
І.О.).

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛембергМіт"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Глобал Софт"

про стягнення 28600,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 27.03.2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
м. Києва та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
05.08.2014 року.

В судове засідання 05.08.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
27.03.2014 року.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

21 грудня 2012 року між позивачем
(замовник) та відповідачем (виконавець)
укладено договір на виконання робіт по
автоматизації фінансово-господарської
діяльності підприємства на базі
програмного продукту " 1С:Підприємство
8.2" № ГС-119 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач
доручає, а відповідач зобов'язується
провести роботи по автоматизації
ділянок діяльності замовника на базі
програмного продукту 1С: Підприємство
8.2.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що
результатом виконання робіт за даним
Договором є Спеціалізована
Конфігурація програмного продукту.

Згідно з п. 2.1. Договору виконавець
зобов'язаний провести роботи по
впровадженню програмного продукту,
відповідно до переліку робіт,
зазначених в Додатку №2 до даного
Договору.

Виконання етапів робіт
підтверджується актами
приймання-передачі виконання робіт,
підписаними обома сторонами.(п. 4.1.
Договору)

Порядок, суму та строки оплати, згідно з
п.1.7. Договору, визначаються у Додатку №
3.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що на виконання умов Договору
здійснив відповідачу авансову оплату в
розмірі 28600,00 грн. Проте, відповідач
свої зобов'язання за Договором
належним чином не виконав, в зв'язку з
чим позивач просить стягнути з
відповідача завдані йому збитки в
розмірі 28600,00 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частина 1 ст. 623 ЦК України покладає на
боржника, який порушив зобов'язання,
обов'язок відшкодувати збитки, що стали
насідком зазначеного порушення.

Статтею 22 цього Кодексу визначено
поняття збитків, яке поділяється на дві
частини (види): реальні збитки і упущена
вигода.

Реальні збитки - це втрати, яких особа
зазнала, в зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також втрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене.

Статтями 224, 225 ГК України встановлено,
що учасник господарських відносин,
який порушив господарське зобов'язання
або установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. До складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, крім іншого,
включаються також неодержаний
прибуток (втрачена вигода), на який
сторона, яка зазнала збитків, мала
право розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

При цьому стаття ст. 33 ГПК України
покладає на кожну зі сторін, що беруть
участь у справі, обов'язок доказування
тих обставин, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Отже, на сторону, що вимагає
відшкодування збитків згідно ст. 623 ЦК
України, покладається обов'язок
доказування розміру збитків, завданих
йому порушенням зобов'язання.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1) протиправної
поведінки; 2) збитків; 3) причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та збитками; 4) вини та
встановлення заходів, вжитих стороною
для одержання такої вигоди.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
завдані особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Місцевий господарський суд прийшов до
висновку, що позивачем не доведено
існування (наявність) всіх складових
правопорушення, за вчинення якого він
просить відшкодувати збитки, не
доведено причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та
збитками.

Колегія суддів звертає увагу, що
збитки, які позивач просить стягнути з
відповідача є грошовими коштами, що
перераховані позивачем відповідачу, в
якості передплати (авансу) за виконання
робіт по автоматизації
фінансово-господарської діяльності
підприємства на базі програмного
продукту "1С:Підприємство 8.2" № ГС-119, які
відповідач виконав, на думку позивача,
частково та з недоліками.

Також, як вбачається з матеріалів
справи позивач не зазначив та не подав
належних доказів того, які саме роботи
відповідачем не виконані.

Враховуючи вищевикладені норми, які
регулюють поняття збитків, порядок,
підстави та умови їх стягнення, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, про
відсутність правових підстав для
стягнення з відповідача збитків у
заявленому до стягнення розмірі.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, ухвала винесена
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЛембергМіт" та скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
27.03.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ЛембергМіт" залишити без задоволення,
а рішення Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 року по справі
№910/25157/13- без змін.

Матеріали справи №910/25157/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
С.А. Пашкіна

О.М. Баранець

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 06.08.2014 року