м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 48/290 12.08.14

За скаргою державного підприємства
"ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

на дії Головного управління Державної
казначейської служби України у місті
Києві

у справі № 48/290

за позовом державного підприємства
"ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

до відповідача 1: Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у місті
Києві

до відповідача 2: Відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби

до відповідача 3: Державного
казначейства України

про: стягнення 202.038,65 грн.

Суддя Бондаренко Г.П.

Представники:

від позивача

(скаржника) Ротар І.В. (дов. б/н від
02.01.2014)

від відповідача 1 не з'явився

від відповідача 2 Малиш Т. О. (дов. №
4.4.-03/4.4/437 від 24.04.2014)

від відповідача 3 не з'явився

Від особи, дії якої

оскаржуються Гашинський Д. М. (дов.
№ 05-08/2-88 від 08.01.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "ОДЕСЬКА
ЗАЛІЗНИЦЯ" звернулося до
Господарського суду міста Києва із
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у місті
Києві про стягнення з останнього 202038,65
грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.10.2008 прийнято позов
державного підприємства "ОДЕСЬКА
ЗАЛІЗНИЦЯ" та порушено провадження у
справі № 48/290. Також вказаною ухвалою
залучені до участі у справі
співвідповідачі Відділ примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби та
Державне казначейство України.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 31.05.2010 у справі № 48/290 позов
задоволено повністю, на виконання
якого судом видано наказ від 25.06.2010 №
48/290 про примусове виконання вказаного
судового акту (далі - судовий наказ).

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 за заявою державного
підприємства "ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ",
поновлено строк для пред'явлення
наказу Господарського суду міста Києва
від 25.06.2010 № 48/290 до виконання та видано
дублікат названого наказу про
стягнення з Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
на користь Одеської залізниці 202.038,65
грн - безпідставно збереженого майна;
2.020,39 грн. - витрат по оплаті державного
мита та 118,00 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

03 квітня 2014 року до господарського суду
надійшла скарга державного
підприємства "ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі -
скаржник / стягувач) від 31.03.2014 № НЮ-14/475
(далі - скарга) на дії Головного
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві (далі -
казначейська служба).

Зазначеною скаргою скаржник просить
суд:

- визнати незаконними дії Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києві, які полягають у
відмові від виконання рішення суду та у
поверненні без виконання дублікату
наказу Господарського суду міста Києва
виданого 25.06.2010 по справі № 48/290;

- зобов'язати Головне управління
Державного казначейства України у м.
Києві прийняти на виконання дублікат
наказу Господарського суду міста Києва
виданого 25.06.2010 по справі № 48/290.

Згідно резолюції в. о. голови
Господарського суду міста Києва від
03.04.2014 скаргу передано на розгляд судді
Бондаренко Г.П., у зв'язку із
перебуванням судді Балаца С.В. у
відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.04.2014 Державному
підприємству "ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" було
відмовлено в прийнятті скарги з
підстав, викладених в ухвалі.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 було
задоволено апеляційну скаргу
Державного підприємства "ОДЕСЬКА
ЗАЛІЗНИЦЯ" та скасовано ухвалу
Господарського суду міста Києва від
11.04.2014, а матеріали справи № 48/290
повернуто до господарського суду міста
Києва для розгляду скарги по суті в
порядку ст. 121-2 ГПК України.

20.06.2014 через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва від
Київського апеляційного
господарського суду надійшли
матеріали справи № 48/290.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 23.06.2014 розгляд скарги державного
підприємства "ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" від
31.03.2014 № НЮ-14/475 на дії Головного
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві по справі
№48/290 призначено на 22.07.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.07.2014 в порядку ст. 77 ГПК
України розгляд скарги відкладено на
12.08.2014, в зв'язку з нез'явленням
представників відповідачів 1 та 3 та
особи, дії якої оскаржуються, у судове
засідання та невиконанням ними вимог
ухвали суду від 23.06.2014.

В судове засідання 12.08.2014 представники
відповідачів 1 та 3 не з'явились, про
причини не явки суд не повідомили. Про
час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Інші представники сторін та
представник особи, дії якої
оскаржуються в судове засідання
з'явились та надали суду усні пояснення
по суті скарги.

Представником Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві в судовому
засіданні подано письмові заперечення
на скаргу.

Скарга мотивована тим, що Головне
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві
безпідставно повернуло без виконання
наказ суду на підставі прикінцевих
положень Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових
рішень», оскільки такий закон не
розповсюджується на державні
підприємства, яким є скаржник.

Головне управління Державної
казначейської служби України у місті
Києві проти задоволення скарги
заперечує посилаючись на п. 3 розділу 2
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» та той
факт , що Головне управління Державної
казначейської служби України у місті
Києві прав скаржника не порушувало.

Суд вважає за можливе розглянути
скаргу без участі представників
відповідачів 1, 3, оскільки у
відповідності до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України
неявка боржника, стягувача, прокурора
чи представника органу Державної
виконавчої служби в судове засідання
не є перешкодою для розгляду скарги.

ВСТАНОВИВ:

Із матеріалів справи вбачається, що
04.06.2013 державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Бялим М. Г. було винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 04.06.2013 щодо виконання
наказу Господарського суду міста Києва
№ 48/290 від 25.06.2010 за яким стягувачем є
скаржник, а боржником Відділ державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.
Києві. Як зазначено у вказаній
постанові, виконавчий документ
пред'явлено не за підвідомчістю його
виконання, оскільки у відповідності до
ч.ч. 1, 2 статті 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу.

Заявою від 25.02.2014 за № НЗЕ-02/319 скаржник
(стягувач) звернувся до Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києві (далі -
Держказначейство) про стягнення з
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві 202038, 65 грн. -
безпідставно збереженого майна, 2020,39
грн. - витрат по оплаті державного мита,
118 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, згідно з дублікатом
наказу Господарського суду міста Києва
виданого 25.06.2010 по справі №48/290.

24.03.2014 скаржник отримав лист
Держказначейства від 17.03.2014 № 05-08/751-3452,
яким дублікат наказу повернутий без
виконання відповідно до п.п. 1 п. 1
«Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі -
Порядок), оскільки наказ суду не
підлягає виконанню органом
Держказначейства. Зі змісту листа
також вбачається, що Держказначейство
здійснило висновок про те, що наказ
суду не підлягає виконанню органом
Держказначейства, оскільки згідно п. 3
розділу II «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконавчі документи за
рішеннями суду, які видані або ухвалені
до набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби.

Станом на момент розгляду судом
поданої скаржником скарги, відповідач
не виконав рішення Господарського суду
від 31.05.2010 у справі 48/290, на виконання
якого видано наказ № 48/290 від 25.06.2010, і
відповідно не сплатив скаржнику
заборгованість в розмірі 204177, 04 грн.,
доказів іншого матеріали справи не
містять.

Відповідно до ст. 4-5 ГПК України
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України. Невиконання вимог
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення
про стягнення коштів з державних
органів, державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 р. N 845 «Про затвердження
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників» відповідно до частини
другої статті 3 Закону України "Про
виконавче провадження" і пункту 9
розділу VI "Прикінцеві та перехідні
положення" Бюджетного кодексу України
затверджено «Порядок виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників».

Цей Порядок визначає механізм
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників (далі - рішення про стягнення
коштів), прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення (п. 1.
Порядку).

Згідно п. 2 Порядку боржниками за ним
визнаються визначені в рішенні про
стягнення коштів (розпорядники
(бюджетні установи) та одержувачі
бюджетних коштів, а також підприємства,
установи та організації, рахунки яких
відкриті в органах Казначейства.

Статтею 3 Закону України «Про державну
виконавчу службу» встановлено, що
районні, районні в містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні
відділи державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції є
юридичними особами, мають відповідні
рахунки в органах Державного
казначейства України для обліку
депозитних сум і зарахування стягнутих
з боржників коштів та їх виплати
стягувачам у національній валюті, а
також відповідні рахунки для обліку
аналогічних операцій в іноземній
валюті в банках, гербову печатку.

Відповідно до ст.ст. 18, 19 Закону України
«Про державну виконавчу службу»
фінансове і матеріальне забезпечення
діяльності працівників органів
державної виконавчої служби та
фінансування витрат на проведення та
організацію виконавчих дій
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України та коштів
виконавчого провадження, порядок
формування яких встановлюється
Законом України "Про виконавче
провадження"; майно державної
виконавчої служби України перебуває у
державній власності та
використовується виключно для
забезпечення виконання її завдань.

Як зазначалося судом, за наказом
Господарського суду міста Києва № 48/290
від 25.06.2010 боржником є Відділ державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.
Києві. Приймаючи до уваги зазначене та
враховуючи приписи ст.ст. 3, 18, 19 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» стягнення грошових коштів з
такого боржника здійснюється в порядку
визначеному ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження» та
«Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників».

Пунктом 3 Порядку встановлено, що
рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

В п. 6 Порядку зазначено, що у разі
прийняття рішення про стягнення коштів
стягувач подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із
зазначенням реквізитів банківського
рахунка, на який слід перерахувати
кошти, або даних про перерахування
коштів у готівковій формі через банки
або підприємства поштового зв'язку,
якщо зазначений рахунок відсутній;

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у
разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового
документа (платіжного доручення,
квитанції тощо), який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

До заяви можуть додаватися інші
документи, які містять відомості, що
сприятимуть виконанню рішення про
стягнення коштів (довідки та листи
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, або органів
місцевого самоврядування, рішення
органів досудового розслідування та
прокуратури тощо).

Виконавчі документи пред'являються до
виконання протягом одного року з дня,
що настає за днем набрання рішенням про
стягнення коштів законної сили, якщо
інше не передбачено законом.

Строки пред'явлення виконавчих
документів перериваються в разі
пред'явлення їх до виконання,
відстрочки або розстрочки виконання
рішень про стягнення коштів в
установленому порядку.

Згідно п. 8 Порядку органи Казначейства
після надходження документів,
зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:
1) приймають їх до розгляду та
реєструють у відповідному журналі. На
заяві стягувача про виконання рішення
про стягнення коштів (супровідному
листі керівника відповідного органу
державної виконавчої служби)
зазначається дата надходження і
вхідний номер; 2) здійснюють попередній
розгляд документів, за результатами
якого визначають необхідність
отримання від стягувача інших
відомостей для виконання рішення про
стягнення коштів; 3) повідомляють
стягувачеві (представникові стягувача)
на його письмову вимогу про прийняття,
реєстрацію та результати попереднього
розгляду документів.

Орган Казначейства пунктом 9 Порядку
наділений правом повертати виконавчі
документи стягувачеві, у разі коли:
виконавчий документ не підлягає
виконанню органом Казначейства; подано
особою, що не має відповідних
повноважень; пред'явлено до виконання з
пропущенням установленого строку;
видано або оформлено з порушенням
установлених вимог; рішення про
стягнення коштів не набрало законної
сили, крім випадків, коли судове
рішення про стягнення коштів допущено
до негайного виконання в установленому
законом порядку; суми коштів,
зазначених у судовому рішенні про
стягнення коштів, повернуті
стягувачеві за поданням органу, що
контролює справляння надходжень
бюджету, або за рахунок таких коштів
виконано грошові зобов'язання чи
погашено податковий борг стягувача
перед державним або місцевим бюджетом;
відсутній залишок невідшкодованого
податку на додану вартість, узгоджений
із стягувачем; стягувач відмовився від
виконання виконавчого документа або
відкликав його без виконання; наявні
інші передбачені законом випадки.

Держказначейство повернуло скаржнику
без виконання документи стосовно
наказу на підставі підпункту 1 пункту 9
Порядку, оскільки виконавчий документ
не підлягає виконанню органом
Казначейства. Такого висновку орган
Казначейства дійшов на підставі
положень п. 3 розділу 2 «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

Пунктом 3 розділу 2 «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» визначено, що
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками,
за якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

При цьому, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» встановлює, що дія
цього Закону не поширюється на рішення
суду, стягувачем за якими є державний
орган, державне підприємство, орган
місцевого самоврядування,
підприємство, установа, організація, що
належать до комунальної власності.

Стягувачем за наказом Господарського
суду міста Києва № 48/290 від 25.06.2010, як
вже зазначалося, є скаржник - Одеська
залізниця - державне підприємство, отже
положення Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
не поширюється на скаржника, в тому
числі і п. 3 розділу 2 «Прикінцеві та
перехідні положення» зазначеного
закону.

Інших підстав згідно яких виконавчий
документ - наказ Господарського суду
міста Києва № 48/290 від 25.06.2010 не
підлягає виконанню органом
Казначейства у листі Держказначейства
від 17.03.2014 № 05-08/751-3452 не зазначено.

За вказаних обставин, враховуючи
вищезазначене суд дійшов висновку, що
орган Казначейства безпідставно
повернув скаржнику без виконання наказ
Господарського суду міста Києва № 48/290
від 25.06.2010 саме на підставі того, що
такий виконавчий документ не підлягає
виконанню органами Казначейської
служби.

Відповідно до п. 9.13. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року N 9 «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України»
за результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

При цьому, господарський суд не вправі
самостійно вчиняти ті чи інші дії,
пов'язані із здійсненням виконавчого
провадження, замість державного
виконавця (наприклад, відкривати або
закінчувати виконавче провадження),
але може зобов'язати державного
виконавця здійснити передбачені
законом дії, від вчинення яких той
безпідставно ухиляється.

На підставі викладеного, суд визнає
правомірними доводи скаржника щодо
незаконності дій Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві, які полягають у поверненні
дублікату наказу № 48/290 від 25.06.2010 без
виконання з зазначених у листі від
24.03.2014 підстав, та визнає відповідні
дії органу казначейства незаконними.

Однак, господарський суд не вправі
самостійно вчиняти ті чи інші дії,
пов'язані із здійсненням виконавчого
провадження, замість державного
виконавця (наприклад, відкривати або
закінчувати виконавче провадження), в
тому числі прийняти на виконання
виконавчий документ.

Відповідно до п. 8 Порядку органи
Казначейства, як було вказано вище,
після надходження документів на
виконання приймають їх до розгляду,
реєструють у відповідному журналі та
здійснюють попередній розгляд
документів, за результатами якого
визначають необхідність отримання від
стягувача інших відомостей для
виконання рішення про стягнення
коштів. Крім того, орган Казначейства
(який діє у даному випадку як орган
примусового виконання рішення суду)
наділений правом повертати виконавчі
документи стягувачеві, і з інших
підстав, зазначених, зокрема, у пункті 9
Порядку та з інших передбачених
законом підстав.

Скаржник же просить суд зобов'язати
Головне управління Державного
казначейства України у м. Києві
прийняти до виконання дублікат наказу
Господарського суду міста Києва
виданого 25.06.2010 по справі № 48/290, що
свідчить, що скаржник просить суд
зобов`язати орган державного
казначейства вчинити певні дії поза
процедурою встановленою для розгляду
заяви про виконання рішення суду.

Отже, суд дійшов висновку про часткове
задоволення скарги Державного
підприємства " Одеська залізниця" №
НЮ-14/475 від 31.03.2014.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 86, 1212 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Державного підприємства "
Одеська залізниця" № НЮ-14/475 від 31.03.2014
задовольнити частково.

2. Визнати дії Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві, які полягають у поверненні
дублікату наказу № 48/290 від 25.06.2010 без
виконання незаконними.

3. Зобов'язати Головне управління
Державного казначейства України у м.
Києві вчинити, після надходження від
скаржника до нього документів по
виконанню наказу Господарського суду
міста Києва виданого 25.06.2010 по справі №
48/290, дії передбачені п. 8 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 р. N 845 «Про затвердження Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників».

4. В іншій частині скаргу Державного
підприємства " Одеська залізниця" №
НЮ-14/475 від 31.03.2014 відхилити.

5. Дану ухвалу може бути оскаржено у
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

6. Ухвалу направити сторонам та
Головному управлінню Державного
казначейства України у м. Києві.

Суддя
Бондаренко
Г.П.