КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р. Справа№ 910/21299/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Пашкіної С.А.

при секретарі судового засідання
Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Укрнафтатранс»

на рішення Господарського суду міста
Києва

від 16.04.2014

у справі №910/21299/13 (суддя - Чебикіна С.О..)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інгосстрах», м. Дніпропетровськ,

до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Укрнафтатранс», м.
Київ,

про стягнення 22 400,84 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Діденко І.В. - представник
(довіреність № Э.37.7.0.0/Д-841 від 08.11.2013);

від відповідача: Шоха С.І. - представник
(довіреність б/н від 01.10.2013);

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Інгосстрах»
(надалі - ПАТ «СК «Інгосстрах», позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Укрнафтатранс» (надалі - ПАТ
«СК «Укрнафтатранс», відповідач) про
стягнення в порядку регресу страхового
відшкодування в сумі 22 400,84 грн,
виплаченого потерпілій особі на
підставі договору страхування
наземного транспорту №ІN16ІІV107030 від
18.06.2010 внаслідок настання страхової
події.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 позов задоволено у
повному обсязі.

ПАТ «СК «Укрнафтатранс» із прийнятим
рішенням не погодилось, звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення місцевим судом норм
матеріального та процесуального прав
при його ухваленні, просить його
скасувати та постановити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.05.2014
апеляційна скарга прийнята до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Мальченко А.О., судді
Жук Г.А., Скрипка І.М. та призначена до
розгляду в судове засідання на 10.07.2014.

У зв'язку з неявкою представника
скаржника та необхідністю
витребування у позивача відомостей про
результати розгляду Нахімовським
районним судом м. Севастополя позовної
заяви ПАТ «СК «Інгосстрах» до ОСОБА_4
про стягнення в порядку регресу
страхового відшкодування, в порядку
статей 69, 77 ГПК України, строк розгляду
апеляційної скарги було продовжено на
15 днів, а розгляд відкладено на 04.08.2014.

16.07.2014 позивач через загальний відділ
Київського апеляційного
господарського суду надав копію ухвали
Нахімовського районного суду м.
Севастополя від 14.05.2013 у справі
№765/226/13-ц за позовом ПАТ «СК
«Інгосстрах» до ОСОБА_4, треті особи
ОСОБА_5, ПАТ «СК «Укрнафтатранс» про
стягнення в порядку регресу страхового
відшкодування, з якої вбачається, що
дану справу було залишено без розгляду.

04.08.2014 в судовому засіданні представник
скаржника підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив рішення
суду скасувати та прийняти нове, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник позивача заперечив проти
вимог апеляційної скарги з огляду на їх
безпідставність та необґрунтованість,
просив суд відмовити у задоволенні
апеляційної скарги, а судове рішення
залишити без змін.

04.08.2014 у справі № 910/21299/13 колегією
суддів було проголошено вступну та
резолютивну частини постанови
Київського апеляційного
господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 18.06.2010 між Закритим акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Інгосстрах» та ОСОБА_5 було укладено
договір страхування наземного
транспорту №ІN16ІІV107030 від 18.06.2010,
відповідно до п. 4.2 якого позивач
зобов'язався у разі настання
страхового випадку здійснити страхове
відшкодування страхувальнику або
вигодонабувачеві, яким за договором
виступає ХОФ АКБ «Укрсоцбанк», а
страхувальник зобов'язується
своєчасно сплачувати страхові платежі
та виконувати інші умови договору та
правил страхування (а.с. 16-17).

Об'єктом страхування за цим договором є
майнові інтереси, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом
Меrsedes Benz, 2008 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 (п. 5.1
договору страхування).

У відповідності до п. 9 договір діє 12
місяців, з 18.06.2010 по 17.06.2011 включно.

З матеріалів справи вбачається, що
22.10.2010 на 60 км автодороги
Ялта-Севастополь сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого автомобіля Меrsedes Benz,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля
Тoyota Carina, державний реєстраційний
номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, що
підтверджується довідкою ВДАІ УМВС
України в м. Севастополі № 8709427 про
дорожньо-транспортну пригоду від 19.03.2013
за №15/2031, з якої вбачається, що
відомості про дану пригоду були
внесені до Журналу реєстрації заяв про
злочини (Журнал обліку ДТП) 22.10.2010
(а.с.19-20).

Постановою Нахімовського районного
суду м. Севастополя у справі №3-3976/10
ОСОБА_4 було визнано винним у порушенні
Правил дорожнього руху та скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало
місце 22.10.2010 за участю застрахованого
позивачем автомобіля Меrsedes Benz,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
(а.с.21).

В результаті вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль Меrsedes Benz, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, зазнав
механічних ушкоджень, а його власнику
та вигодонабувачу за договором
страхування наземного транспорту
№ІN16ІІV107030 від 18.06.2010 завдано
матеріальної шкоди.

З наявного у справі Звіту №336/11 2010 від
09.11.2010 про оцінку вартості збитків,
заподіяних власнику автомобіля Меrsedes
Benz, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, виконаного на замовлення
позивача суб'єктом оціночної
діяльності - ТОВ «Сател Груп», слідує,
що вартість матеріального збитку,
заподіяного власнику вищевказаного
автомобіля становить 22 400,84 грн (а.с.23-40).

Місцевим господарським судом
встановлено, що 24.11.2010 позивачем було
складено страховий акт №И-7712, згідно
якого, на підставі Звіту №336/11 2010 від
09.11.2010 про оцінку вартості збитків,
заподіяних власнику застрахованого
позивачем автомобіля сума страхового
відшкодування розрахована у розмірі 13
671,14 грн та виплачена в означеній сумі,
що підтверджується платіжним
дорученням за №3211 від 25.11.2010 (а.с.43-45).

На підставі заяви ОСОБА_5 від 02.12.2010 про
перегляд рішення щодо виплати
страхового відшкодування, позивач
09.12.2010 склав страховий акт №И-7981, в
якому зробив висновок про необхідність
доплати страхового відшкодування в
сумі 8 729,70 грн, зважаючи, що оцінена у
Звіті шкода, заподіяна власнику
автомобіля Меrsedes Benz, д.р. номер НОМЕР_1
складає 22 400,84 грн. Обставини сплати
позивачем відшкодування потерпілій
особі підтверджуються платіжним
дорученням №3729 від 17.12.2010 (а.с.49).

Доводи апеляційної скарги про
неналежне з'ясування судом питання про
необхідність складання позивачем
страхових актів у два етапи судом
відхиляються, оскільки при їх
оформленні позивач керувався одним і
тим же Звітом №336/11 2010 від 09.11.2010 про
оцінку вартості збитків, розмір яких
суб'єктом оціночної діяльності був
визначений в сумі 22 400,84 грн.

Оскільки за приписами ч.22.1 статті 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» у разі настання
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи, сплата
позивачем відшкодування у розмірі,
зазначеному в Звіті за двома
страховими актами відповідає
вищезазначеній нормі.

Згідно статті 979 Цивільного кодексу
України та частини 1 статті 16 Закону
України «Про страхування» договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

У відповідності до статті 228
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин, який
відшкодував збитки, має право стягнути
збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивач, виконавши зобов'язання
перед страхувальником за договором
страхування наземного транспорту
№ІN16ІІV107030 від 18.06.2010 шляхом виплати
страхового відшкодування, набув право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Матеріали справи свідчать, що
цивільно-правова відповідальність
водія автомобіля Тoyota Carina, д.р. номер
НОМЕР_2 ОСОБА_4 була застрахована у ПАТ
«СК «Укрнафтатранс» на підставі Полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВС/7695448 (а.с.50).

Оскільки винною особою у скоєнні ДТП
22.10.2010 визнано ОСОБА_4, відповідальність
якого за шкоду, заподіяну внаслідок
експлуатації автомобіля Тoyota Carina, д.р.
номер НОМЕР_2 на момент настання
дорожньої пригоди була застрахована у
ПАТ «СК «Укрнафтатранс» згідно
зазначеного вище Полісу, з метою
отримання страхового відшкодування в
порядку регресу, 16.04.2013 позивач, з
посиланням на ст. 27 Закону України «Про
страхування», ст. 993 Цивільного кодексу
України, звернувся до відповідача з
претензією про відшкодування збитків у
розмірі 22 750,84 грн (22 400,84 грн - сума
страхової виплати та 350,00 грн - оплата за
проведення Звіту про оцінку заподіяної
шкоди) у добровільному порядку,
отримання якої відповідачем
підтверджується копією повідомлення
про вручення поштового відправлення
(а.с.52, 53).

Дана вимога відповідачем виконана не
була, що змусило позивача звернутися до
Господарського суду м. Києва з даним
позовом.

Відповідач, не визнаючи заявлених
вимог, в обґрунтування їх
безпідставності послався на те, що в
порушення вимог ст. 35 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» його до квітня 2013 не було
повідомлено ні винуватцем, ні
потерпілим у ДТП про настання
страхового випадку, про результати
розгляду Нахімовським районним судом
м. Севастополя вимог про відшкодування
шкоди, заявлених до ОСОБА_4, а крім того,
він не залучався до участі в
розслідуванні з метою визначення
причин страхового випадку та розміру
збитків.

Апеляційна скарга мотивована
помилковістю висновку суду щодо
набуття позивачем права на
пред'явлення регресного позову після
виплати страхового відшкодування,
оскільки, на переконання скаржника,
правовідносини, які склалися між
потерпілою особою (ОСОБА_5) та
відповідачем (страховиком за полісом
ОСЦВВТЗ) регулюються Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а тому до позивача, як до
нового кредитора перейшли усі права
потерпілої особи згідно статей 512 та 514
Цивільного кодексу України. Оскільки
потерпіла ОСОБА_5 не виконала
обов'язків щодо подачі ПАТ «СК
«Укрнафтатранс» заяви про страхове
відшкодування протягом 1 року з моменту
ДТП, тобто до 22.10.2011, втративши таке
право, останнє не могло перейти до
нового кредитора, позивача у справі.

З такими твердженнями колегія суддів
не погоджується, вважає їх
безпідставними та такими, що не
відповідають встановленим судом
обставинам справи та зазначає
наступне.

Відповідно до приписів статті 993 ЦК
України, статті 27 Закону України «Про
страхування», до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно п.1 частини 1 статті 1188
Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Як зазначалося вище, відповідальність
ОСОБА_4 за шкоду, заподіяну внаслідок
експлуатації автомобіля Тoyota Carina, д.р.
номер НОМЕР_2 на момент ДТП була
застрахована у ПАТ «СК «Укрнафтатранс»
згідно Полісу, а тому відповідач в силу
приписів ч.22.1 статті 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, відповідальною особою в
розумінні статті 27 Закону України «Про
страхування» та статті 993 Цивільного
кодексу України, в силу положень Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», є безпосередньо відповідач.

Колегія суддів зазначає про
помилковість тверджень скаржника про
необхідність застосування судом до
спірних правовідносин статей 35, 37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», оскільки
наведеними нормами регулюються
відносини щодо виплати страхового
відшкодування, що виникли між
страхувальником та страховиком,
зокрема, щодо порядку та строку виплати
страхового відшкодування на користь
страхувальника (вигодонабувача).

Слід зазначити, що вказані норми не
поширюються на позивача, який не є
потерпілим чи іншою особою, яка має
право на отримання відшкодування в
розумінні цього Закону.

Отже, до позивача права потерпілої
особи, що передбачені Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не переходять, а лише право
вимоги відшкодування витрат,
пов'язаних зі сплатою страхового
відшкодування в порядку Закону України
«Про страхування».

Таким чином, позивач отримує право
вимоги потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування і
вправі реалізувати своє право,
передбачене статтею 993 Цивільного
кодексу України шляхом
безпосереднього подання позову до суду
протягом трьох років від виконання
основного зобов'язання за договором
страхування наземного транспорту у
відповідності зі статтями 256, 257 та ч. 6
статті 261 цього Кодексу.

Ототожнення апелянтом строку позовної
давності з річним строком,
встановленим п.37.1.4 ст. 37 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», для подання потерпілим чи
іншою особою, яка має право на
отримання відшкодування, заяви про
страхове відшкодування, є помилковим.

Відтак, колегія суддів вважає
правомірною позицію суду першої
інстанції про те, що особою,
відповідальною за завдані збитки в
межах, передбачених договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів є ПАТ «СК «Укрнафтатранс».

Враховуючи вимоги статті 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», згідно якої страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, суд першої інстанції
обґрунтовано прийняв до уваги, що за
Полісом №ВС/7695448 її розмір дорівнює «0»,
у зв'язку з чим дійшов правильного
висновку про обґрунтованість та
доведеність позивачем своїх вимог,
стягнувши з відповідача на користь
позивача 22 400,84 грн страхового
відшкодування.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
не погоджується з доводами відповідача
щодо неповноти з'ясування судом
обставин справи, зокрема, вартості
матеріального збитку, заподіяного
застрахованому автомобілю з
посиланням на те, що призначена судом у
справі експертиза так і не була не була
проведена.

Спростовуючи наведене відповідачем,
судова колегія зазначає, що розмір
матеріальної шкоди підтверджується
наявним у справі Звітом №336/11 2010 від
09.11.2010 про оцінку вартості збитків,
заподіяних власнику автомобіля Меrsedes
Benz, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, виконаного ТОВ «Сател Груп», а
твердження скаржника про те, що він не
залучався до участі в розслідуванні з
метою визначення причин страхового
випадку та розміру збитків, заподіяних
вказаному автомобілю суд вважає
необґрунтованими, оскільки такі
спростовуються наявною в матеріалах
справи копією телеграми, яка була
вручена 02.11.2010 уповноваженій особі ПАТ
«СК «Укрнафтатранс», якою відповідач
повідомлявся про заплановане на 09.11.2010
товарознавче дослідження
вищевказаного автомобіля (а.с.28).

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, а тому рішення
Господарського суду міста Києва від
16.04.2014 у справі № 910/21299/13 відповідає
фактичним обставинам справи, відтак,
передбачених законом підстав для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, і відповідно, задоволення
апеляційної скарги, не має.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49 ГПК
України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 34, 43, 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Укрнафтатранс» на рішення
Господарського суду міста Києва від
16.04.2014 у справі № 910/21299/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 у справі № 910/21299/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/21299/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
Г.А. Жук

С.А. Пашкіна