ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2014 р.
Справа № 926/650/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів
Т.С.

суддів
Марко
Р.І.

Данко Л.С.

при секретарі Зошій М.Р.

розгляшувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" м. Київ № 14/2-551 від
26.06.2014 року

на рішення господарського суду
Чернівецької області від 24.06.2014 року

у справі № 926/650/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до відповідача: Міського комунального
підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго" м.
Чернівці

про: стягнення заборгованості в
розмірі 12 684 721 грн. 10 коп., -

за участю представників сторін:

від позивача: Данилевський О.М.-
представник на підставі довіреності №
14-89 від 18.04.2014 року;

від відповідача: Гарабажій Н.О. -
представник на підставі довіреності №
2569 від 25.12.2013 року;

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Чернівецької області від 24.06.2014 року у
справі № 926/650/14 (суддя Миронюк С.О.)
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Міського комунального підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго" про
стягнення заборгованості в розмірі 12
684 721 грн. 10 коп., задоволені частково.
Відповідно до рішення з Міського
комунального підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" стягнуто борг в сумі
6 400 124 грн. 75 коп., 660 324 грн. 68 коп. -
пені, 799 454 грн. 06 коп. - штрафу, 209 447
грн. 93 коп. - інфляційних втрат, 665 590
грн. 92 коп. - 3% річних та 64 669 грн. 83 коп. -
судового збору. В частині стягнення 2
500 грн. 00 коп. провадження припинено. В
решті позову відмовлено. У задоволенні
заяви відповідача про застосування
позовної давності щодо стягнення пені
та штрафу-відмовлено, заяву
відповідача про зменшення розміру пені
та штрафу на 50 % задолено, зменшено
розмір стягуваної пені та штрафу на 50 %.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Чернівецької
області від 24.06.2014 року у справі №
926/650/14, позивач- Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ -
звернувся з апеляційною скаргою з
підстав неповноти з'ясування місцевим
господарським судом обставин, що мають
значення для справи, та порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Зокрема, скаржник у своїй
апеляційній скарзі посилається на
помилковість рішення в частині відмови
у стягненні пені в сумі 660324,68 грн. і
штрафу в сумі 799454,06 грн.. Окрім того,
апелянт посилається на те, що право,
передбачене у ч. 3 ст. 83 ГПК України
зменшувати суми штрафу, може
застосовуватись судом лише у
виняткових випадках, враховуючи при
цьому інтереси обох сторін. Стверджує
про стратегічне значення позивача для
економіки, державне регулювання
тарифів, які вимушений застосовувати
позивач, практику Вищого
господарського суду України щодо
необхідності повного і об'єктивного
дослідження підстав для зменшення
розміру неустойки.

На підставі викладеного апелянт
просить рішення господарського суду
Чернівецької області від 24.06.14 р. у
справі № 926/650/14 скасувати в частині
позовних вимог, у задоволенні яких було
відмовлено, та задовольнити позов.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу№ 926/650/14
розподілено для розгляду головуючому -
судді Костів Т.С..

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
11.07.2014 року у склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Марка Р.І. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
14.07.14р. подані скаржником матеріали
визнано достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 05.08.14 р..

Розпорядженням в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 04.08.14 року, у
зв'язку із перебуванням судді Желіка
М.Б. у відпустці, у склад колегії суддів
для розгляду справи №914/1960/14
господарського суду Львівської
області введено замість судді Желіка
М.Б., суддю-Данко Л.С..

Представникам роз'яснено їх права
згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 05.08.14 року
представник скаржника з'явився,
апеляційну скаргу підтримав в повному
обсязі, надав усні пояснення по суті
спору.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти апеляційної скарги
заперечив. Окрім того подав клопотання
( № 1520 від 04.08.14 року) про долучення до
матеріалів справи копій платіжних
доручень (перелік міститься у
зазначеному клопотанні), яке колегією
суддів задоволено.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи та наявні
в них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду Чернівецької
області від 24.06.2014 р. у справі № 926/650/14
слід залишити без змін, з огляду на
наступне:

як правильно встановлено судом
першої інстанції, 30.01.2012 року між ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (виконавець) та
Міським комунальним підприємством
"Чернівцітеплокомуненерго" (замовник)
укладено договір на закупівлю
природного газу № 14/БО-38, згідно якого
позивач зобов'язався передати
відповідачеві у власність природний
газ, а останній взяв на себе обов'язок
прийняти і оплатити останній. До
вказаного договору сторонами також
укладено додаткову угоду № 1 від
27.06.2012 р., в якій сторони погодили ціну
за тис. м куб. природного газу.

У відповідності до пункту 10.1
Договору він набирає чинності з дати
його підписання та скріплення
печатками сторін, але не раніше ніж
через 14 днів з дня опублікування у
державному офіційному друкованому
виданні з питань державних закупівель
повідомлення про акцепт пропозиції за
результатами застосування процедури
закупівлі в одного учасника, поширює
дію на відносини, що фактично склались
між Сторонами з 01.01.2012 р., і діє у частині
поставки газу до 31 грудня 2012 року
включно, а у частині розрахунків - до їх
повного здійснення.

Пунктом 5.1. Договору передбачено
термін поставки газу: з 1 січня 2012 року
по 31 грудня 2012 року включно.

Згідно пункту 4.1 Договору оплата
за газ проводиться покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно із актами прийому-передачі
природного газу, за період з січня 2012
року по липень 2012 року позивач поставив
відповідачеві 9324,809 тис. м куб.
природного газу на загальну суму 36802371,75
грн., однак відповідач свої
зобов'язання за Договором виконав лише
частково. Сума основного боргу
відповідача перед позивачем станом на
день подачі позову становить 8900124,75
грн.. Оскільки під час слухання справи
судом першої інстанції відповідач
сплатив заборгованість в сумі 2500000 грн.,
в цій частині суд першої інстанції
підставно припинив провадження і
констатовав, що станом на момент
винесення рішення, а саме 24.06.2014 р.
основний борг відповідача перед
позивачем складає 6400124,75 грн.

При вирішенні спору суд першої
інстанції підставно виходив з того, що
у відповідності до ст. 193 ГК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. У ст. 525 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від виконання зобов'язань не
допускається, а у відповідності до ст.
599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Порушенням
зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК
України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з п.7.3 Договору у разі
порушення Покупцем умов п. 4.1 Договору,
Покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення 30 днів додатково сплатити
штраф у розмірі 7 відсотків від суми
простроченого платежу. Пунктом 9.3
Договору встановлено, строк у межах
якого Сторони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист своїх прав за
цим Договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 років. Стаття 259 Цивільного кодексу
України надає сторонам право за
взаємною домовленістю збільшувати
позовну давність, яка встановлена
законом.

Позивач заявив вимогу про
стягнення з відповідача 1320649,37 грн. пені
та 7% штрафу в сумі 1598908,13 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Тому позивач заявив вимогу
про стягнення з відповідача за
порушення грошового зобов'язання
інфляційних втрат в сумі 209447,93 грн., а
також 3% річних від простроченої суми в
розмірі 655590,92 грн.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України
закріплено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.
Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Окрім того, у п. 7 оглядового листа
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань (за
матеріалами справ, розглянутих у
касаційному порядку ВГСУ)" №01-06/767/2013
від 29.04.2013 вказано: положеннями частини
першої статті 233 ГК України
передбачено, що у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається,
суд першої інстанції належно мотивував
підстави для використання ним свого
права зменшити розмір штрафних
санкцій. Зокрема, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач не
являється організацією, створеною з
метою отримання прибутку; дебіторська
заборгованість споживачів з оплати за
послуги теплопостачання становить 29594,1
тис. грн.; оскільки відповідач не є
комерційною установою і фінансується
за рахунок бюджетних коштів, тому
стягнення надмірно великих санкцій
призведе до невиплат заробітної плати
працівникам підприємства, оплати
податків, відрахувань до соціальних
фондів та вилучення коштів, які
підприємство мало б спрямовувати на
відновлення та обслуговування мереж
теплопостачання. Окрім того, сплата
надмірно великих штрафних санкцій в
даному випадку зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інші
інтереси, зокрема, можливість вчасного
та якісного надання послуг з гарячого
водопостачання школам, дитячим
дошкільним установам, лікарні.

Посилання скаржника на
необхідність аналізу збитків сторін
носить формальний характер, що не
впливає на правильність по суті
рішення суду першої інстанції. В ході
розгляду справи судом ні першої, ні
апеляційної інстанції скаржник не
надав належних доказів саме тих своїх
інтересів, які мали б враховуватись
судом першої інстанції при вирішенні
цього питання, та їх впливу на характер
відносин сторін. З матеріалів справи
вбачається, що на користь скаржника
присуджено все належне йому за
поставлений товар та додатково -
штрафні санкції у справедливому
розмірі враховуючи незначний строк
існування заборгованості та заходи,
які вживаються відповідачем для її
погашення у добровільному порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили. Однак, у
встановленому законом порядку
підстави, передбачені у ст. 104 ГПК
України для скасування або зміни
судового рішення не були доведені суду
належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення господарського суду
Чернівецької області від 24.06.14 р. у
справі № 926/650/14 прийняте на підставі
матеріалів справи, у відповідності до
норм матеріального та процесуального
права, посилання скаржника, викладені
ним в апеляційній скарзі, висновків
господарського суду Чернівецької
області не спростовують, а відтак, не
визнаються такими, що можуть бути
підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 25, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103,
105 ГПК України, Львівський апеляційний
господарський суд -

П О С Т А Н О В
И В:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
- залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Чернівецької
області від 24.06.2014 р. у справі № 926/650/14 -
без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до
господарського суду Чернівецької
області.

Повний текст постанови суду оформлено
і підписано відповідно до вимог статті
105 ГПК України 11.08.2014 року.

Головуючий-суддя
Костів Т.С.

суддя
Марко Р.І.

суддя
Данко Л.С.