ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р.Справа № 922/2878/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання
Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "РН-Карт Україна", м.
Київ до ФОП ОСОБА_1, с. Коропове про
стягнення 10905,94 грн. за участю
представників:

позивача - Кривошеєва Г.О. за
довіреністю № 100 від 03.06.2014 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "РН-Карт Україна"
(позивач) звернулося до господарського
суду Харківської області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(відповідач) про стягнення з
відповідача на користь позивача 10021,04
грн. суми основного боргу за договором
поставки № 03777К від 17.10.2013 р.; 126,84 грн. 3%
річних від прострочення суми грошового
зобов'язання; 1022,15 грн. індексу інфляції
та 688,02 грн. пені, а всього - 11858,05грн.

Судом розгляд справи було відкладено
на "11" серпня 2014 р. о 12:00.

Представник позивача до початку
судового засідання, через канцелярію
господарського суду 11.08.2014 р. за вх. №
Д553/14, надав заяву про розгляд справи
без застосування технічних засобів
фіксації судового процесу. Дана заява
не суперечить чинному законодавству,
інтересам сторін, тому приймається
судом та підлягає задоволенню.

Відповідач про судове засідання був
повідомлений належним чином, відзив на
позовну заяву до суду не надав, в судове
засідання його представник не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача, через канцелярію
господарського суду 29.07.2014 р. за вх. №
26224, надав заяву про зменшення розміру
позовних вимог у зв'язку з частковим
погашення відповідачем в процесі
розгляду справи суми заборгованості за
договором у розмірі 1000,00 грн.

За таких обставин згідно заяви про
зменшення розміру позовних вимог
позивач просив суд стягнути з
відповідача на користь позивача суму
основного боргу у розмірі 9021,04 грн.; 129,75
грн. 3% річних; 1019,38 грн. інфляційних та
735,77 грн. пені, а всього - 10905,94 грн.

Враховуючи положення ст. 22 ГПК України
господарський суд вважав за необхідне
прийняти до розгляду заяву позивача
про зменшення розміру позовних вимог
та розглядати справу з урахуванням
цієї заяви.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129
Конституції України основними
засадами судочинства є, зокрема
рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом, та те, що
відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, встановив наступне.

17 жовтня 2013 р. між позивачем
(постачальник, в минулому Товариство з
обмеженою відповідальністю "ТНК-Транс"
ідентифікаційний код 32489155) та
відповідачем (покупець) був укладений
договір поставки № 03777К (надалі -
договір).

Згідно п. 2.1. договору позивач
зобов'язувався здійснювати постачання
палива та/або надавати послуги
відповідачу на умовах ЕХW за
місцезнаходженням АЗС, а відповідач
зобов'язувався приймати таке паливо
та/або послуги та оплачувати їх на
умовах цього договору.

Передача/отримання палива та/або
надання/отримання послуг здійснюється
виключно з використанням смарт-карток
(п. 2.2. договору).

Як вбачається з положень п. 2.3. договору,
з метою визначення (уточнення)-розмірів
виконаних зобов'язань за договором
сторони зобов'язані оформлювати
видаткові накладні або акти приймання -
передачі палива та/або послуг за
звітний період. Фактична кількість,
асортимент і ціна поставленого
відповідачеві палива та/або отриманих
послуг визначається виходячи з даних,
що міститься в електронних базах даних
про використання відповідної
смарт-картки, а саме в програмному
апаратному комплексі Реtгоl (виробником
даного програмного забезпечення є «ДП
центр автоматичної ідентифікації»
дочірнє підприємство фірми «Нові
комп'ютерні технології» м. Москва) та
фіксується в інформаційних чеках
наданих відповідною АЗС. В разі
виникнення спірних моментів щодо
положень відповідної видаткової
накладної або акту приймання - передачі
палива та'або послуг, сторони визнають
і погоджуються з даними, що фіксуються
вищезазначеним програмним
забезпеченням, автентичність даних,
яких гарантується компанією
виробником зазначеного програмного
забезпечення та/або даними, що
міститься у інформаційних чеках
наданих відповідною АЗС.

Відповідно до п. 4.1. договору,
відповідач зобов'язувався своєчасно
сплачувати позивачу вартість
палива/послуг.

Згідно з п. 5.2. договору паливо
вважається поставленим, а послуги
наданими з моменту фактичного
отримання палива/послуг та оформлення
інформаційного чеку (або іншого
документу, що підтверджує отримання
палива/послуг).

Пунктом 6.2. договору було передбачено,
що відповідач зобов'язаний здійснювати
попередню оплату палива/послуг. Сума та
строки внесення попередньої оплати
визначається відповідачем самостійно,
виходячи з його потреб у
паливі/послугах, з урахуванням того, що
паливо/послуги можна отримати лише на
суму передплати, що перевищує
сигнальний поріг, розмір якого
встановлено п. 1.6. договору.

Згідно п. 6.10. договору в разі отримання
відповідачем палива/послуг на суму, що
перевищує суму передплати з
урахуванням сигнального порогу,
відповідач зобов'язаний погасити
заборгованість, перерахувавши грошові
кошти на поточний рахунок позивача
протягом 2 (двох) календарних днів з
моменту виставлення рахунку, а також
перерахувати попередню оплату
відповідно до п. 6.2. договору.

Пунктом 8.1. договору було передбачено,
що за невиконання або неналежне
виконання умов цього договору винна
сторона відшкодовує спричинені таким
невиконанням або неналежним
виконанням виключно прямі збитки у
порядку та в розмірах, передбачених
чинним законодавством та цим
договором.

Згідно п. 8.2. договору у випадку
порушення відповідачем п.6.10. даного
договору, останній сплачує на користь
позивача пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення.

Судом встановлено, що на виконання
договору позивачем було поставлено та
передано у власність відповідача товар
на загальну суму 123431,04 грн., що
підтверджується наступними
накладними:

- № 23061 від 22.10.2013 р.

- № 23663 від 31.10.2013 р.

- № 27338 від 30.11.2013 р.

- № 29763 від 31.12.2013 р.

- № 641 від 31.01.2014 р.

Згідно позову та заяви про зменшення
розміру позовних вимог позивач
вказував, що відповідачем було
сплачено 114410,00 грн., строк для оплати за
поставлене паливо настав 04.02.2014 р. та
станом на 28.07.2014 р. сума заборгованості
відповідача за договором складає 9021,04
грн.

При цьому, суд зазначає, що доказів
сплати відповідачем позивачу суми
основного боргу у розмірі 9021,04 грн. в
матеріалах справи не міститься.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковими.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями є
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочку платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
умови договору щодо нарахування пені,
господарський суд прийшов до висновку,
що з відповідача підлягає стягненню на
користь позивача сума основного боргу
у розмірі 9021,04 грн.; 129,75 грн. 3% річних;
1019,38 грн. інфляційних та 735,77 грн. пені.

За таких обставин позов підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи те, що спір було доведено до
суду з вини відповідача і він підлягає
задоволенню, господарський суд
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України вважав
за необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача сплачену позивачем
суму судового збору у розмірі 1827,00 грн.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 129 Конституції України,
ст.ст. 509, 526, 530, 625, 629, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 230, 231, 232, 343
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1;
поштова адреса: АДРЕСА_2;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "РН-Карт Україна" (03110,
м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 11,
ідентифікаційний код 32489155) суму
основного боргу у розмірі 9021,04 грн.; 129,75
грн. 3% річних; 1019,38 грн. інфляційних; 735,77
грн. пені та суму судового збору у
розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 13.08.2014 р.

Суддя Д.О. Доленчук