ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

"19" серпня 2014 р. Справа № 926/1018/14

За позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
Структурного підрозділу «Пасажирське
вагонне депо Чернівці ДТГО «Львівська
залізниця»

до 1) Чернівецької міської ради

2) Приватного підприємця ОСОБА_1

про визнання частково незаконним
рішення міської ради

Суддя Желік Б.Є.

Представники:

від позивача - Бабчук Ю.В.

від відповідачів - 1) Баланецький О.Д.,
Петрик Г.В.

2) ОСОБА_5

СУТЬ СПОРУ: Провадження у справі
порушено ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 07.07.2014р. за
позовною заявою Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
Структурного підрозділу «Пасажирське
вагонне депо Чернівці ДТГО «Львівська
залізниця» до Чернівецької міської
ради і до приватного підприємця ОСОБА_1,
який мешкає в АДРЕСА_1 про визнання
незаконним та скасування пункту 5.1
рішення Чернівецької міської ради 21
сесії 24 скликання №447 від 29.04.2004р. «Про
продаж земельних ділянок
несільськогосподарського призначення
для здійснення підприємницької
діяльності та внесення змін в раніше
прийняті рішення сесії міської ради».

Обґрунтовуючи позовні вимоги у
справі, позивач посилається на
наступні обставини і докази.

Під час проведення
інвентаризації земель залізниці та в
ході здійснення обстеження земельних
ділянок в межах станції Чернівці
позивачем виявлено, що в межах смуг
відведення станції від км 266+536м до км
266+546м з правої сторони по ходу км на
відстані 27,13 - 28,95м від осі головної
колії розташована будівля магазину на
земельній ділянці, що згідно з рішенням
Чернівецької міської ради(відповідач 1)
№447 від 29.04.2004р. передана
гр.ОСОБА_1,(відповідач 2) у власність для
обслуговування вищезазначеного
магазину. При цьому, продовжує позивач,
ширина смуги відведення залізниці у
цьому місці становить від 35 до 36м від
осі колії, у зв'язку з чим перекриття
земельних ділянок відповідача 2 з
смугою відведення Залізниці становить
0,0074га, про що складено акт обстеження
земельних ділянок від 26.06.2013р. з
планом-схемою, у якій відображено
накладка земельних ділянок. Акт
обстеження підписаний представником
Відділу землеустрою Управління
земельних ресурсів Департаменту
містобудівного комплексу та земельних
відносин Чернівецької міської ради У
зв'язку з наведеним, вважає позивач,
оскаржуване у справі рішення
Чернівецької міської ради суперечить
чинному законодавству та є таким, що
порушує право Залізниці у користуванні
земельною ділянкою, наданій їй для
обслуговування залізничного полотна,
та у забезпеченні безпеки руху, а
відтак є таким, що підлягає визнанню
незаконним з врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 23 Закону України
«Про транспорт», зазначає позивач, до
земель залізничного транспорту
належать землі, надані в користування
підприємствам і організаціям
залізничного транспорту. До складу цих
земель входять землі, які є смугою
відведення залізниць, а саме землі,
надані під залізничне полотно та його
облаштування. Цю норму підтверджує
також ст. 68 Земельного кодексу України,
яка зазначає, що до земель залізничного
транспорту належать землі смуг
відведення залізниць під залізничним
полотном та його облаштуванням
станціями та іншими будівлями. Землі
залізничного транспорту повинні
утримуватися у належному санітарному
стані. Дана норма зазначена і в ст. 6
Закону України «Про залізничний
транспорт». Такі землі призначені для
виконання покладених на підприємства і
організації залізничного транспорту
завдань щодо експлуатації, ремонту,
вдосконалення, забезпечення безпеки
руху і розвитку об'єктів залізничного
транспорту.

Згідно «Плана границ полосы отвода
участок Вадул-Сирет - Черновицы" 1949 року
Львівської залізниці в
адміністративних межах м.Чернівці від
км 266 + 530 м до км 266 + 536 м з правої сторони
по ходу км смуга відведення становить
від 33 до 35 м. у той час як ділянка
Відповідача - 2, як зазначалося вище,
починається на відстані від 26,04-27,13 м.
від осі колії. При цьому, згідно довідки
виданої ВП «Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» ДТГО
«Львівська залізниця» земельні
ділянки смуги відведення залізниці
обліковуються за залізницею в межах
Чернівецької міської ради площею 54,9331
га.

Крім того, залізницею як
землекористувачем сплачується
земельний податок за дану земельну
ділянку, що підтверджується
вищевказаною довідкою від 19.07.2013 та
податковою декларацією.

Відповідно до норм законодавства, яке
існувало при облаштуванні
залізничного полотна та смуги
відведення та в подальшому її
утриманні, вимоги щодо виготовлення та
отримання державного акту не
передбачалося, а землі транспорту
вважалися землями спеціального
призначення, які використовувалися на
підставі особливих положень про ці
землі.

Оформлення прав органів шляхів
сполучення на землі, що закріплювалися
за

ними, проводилося шляхом відведення за
схемою згідно чинних на той час
нормативних актів.

Дані обставини, вважає позивач,
підтверджуються також і п. 2 Положення
про землі транспорту, затвердженого
Постановою Ради Міністрів СРСР від 08
січня 1981 року за № 24, де зазначено, що,
«размеры земельних участков,
предоставляемых для указанных целей,
определяются в соответствии с
утвержденными в установленном порядке
нормами или проектно-технической
документацией".

Окрім того, саме таку ширину смуги
відведення у даному місці підтверджено
Будівельними нормами і правилами,
глава 39 - залізничні дороги колії 1520 мм.
СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для
залізниць ЄН 468-74, відповідно до яких
було облаштовано смугу відведення
залізниці, що відображено у
вищезгаданому Плані.

В подальшому, при зміні законодавства
та введенні інституту державних актів
в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх
оформлення поширювалися тільки на нові
земельні ділянки при їх відведенні та
не вимагалося отримання актів на
існуючі та наявні у користуванні землі.

Проте, всупереч зазначеному частина
земельної ділянки смуги відведення
Залізниці була передана у власність
Відповідачу-2, в той час як згідно
затвердженого плану смуги відведення
відстань від залізничного полотна має
становити від 33м. до 35 м.

Чернівецькою міською радою, вважає
позивач, при винесенні оскаржуваного
рішення порушено також норми п. б ч. 4 ст.
84 ЗК України, який передбачає, що до
земель державної власності, що не
можуть передаватись у приватну
власність, належать, зокрема, землі під
державними залізницями. Державне
територіально-галузеве об'єднання
„Львівська залізниця" засноване на
державній власності і входить до сфери
управління Міністерства
інфраструктури України, майно
залізниці є державною власністю і
закріплене за нею на праві повного
господарського відання, а отже міська
рада не мала правових підстав приймати
рішення, яке порушувало право
землекористування залізниці.

Поряд з наведеним позивач вважає, що
Чернівецькою міською радою, при
прийнятті оскаржуваного у справі акту
не дотримано вимог статей 116, 149
Земельного кодексу України щодо
порядку надання та вилучення земельної
ділянки з метою передання її у
користування або у власність.

Ухвалою від 22.07.2014р. розгляд справи
судом відкладено на 19.08.2014р. за
клопотанням відповідачів 1, 2(а.с.37, 39) та
у зв'язку з ненадходженням від них
витребуваних судом письмових відзивів
і додаткових доказів, що стало
перешкодою у вирішенні господарського
спору в судовому засіданні,
призначеному на 22.07.2014р.(а.с.43, 44).

19.08.2014р. відповідачі подали відзиви, у
яких проти задоволення позовних вимог
у справі заперечують, вважають їх
необґрунтованими та такими, що не
відповідають дійсним обставинам у
справі.

Зокрема, Чернівецька міська
рада(відповідач 1) вважає позов ДТГО
«Львівська залізниця» необґрунтованим
і таким, що не підлягає задоволенню
судом з урахуванням наступних
обставин:

- розпорядником земель у межах
міста станом на день прийняття

оскаржуваного рішення виступала
Чернівецька міська рада;

- станом на день прийняття рішення, у
позивача не було документів на спірну
земельну ділянку;

- позивачем пропущені строки
позовної давності, що передбачені для
звернення до суду;

- на спірній земельній ділянці
розташована будівля, яка належить на
праві приватної власності відповідачу
2, а тому відміна договору
купівлі-продажу землі призведе до
фактичного безоплатного використання
землі та порушення права приватної
власності;

- при відчуженні будівлі згідно
договору купівлі-продажу відбувся
перехід права користування землею до
відповідача 2;

- підстав для відмови у наданні спірної
земельної ділянки не було;

- сплата позивачем коштів за земельну
ділянку не підтверджує право на неї;

- право користування на спірну земельну
ділянку на підставі
нормативно-правових актів, які
регулюють станом на сьогодні та
регулювали задовго до прийняття
оскаржуваного рішення відносини у
сфері залізничного землекористування,
у позивача не виникло;

- питання розпорядження спірною
земельною ділянкою на користь
відповідача 2 було погоджено позивачем.

У підтвердження наведених обставин
відповідач 1 посилається на
повноваження міських органів влади
щодо їх права на власний розсуд згідно
з п.12 Перехідних положень Земельного
кодексу України(в редакції на день
прийняття оскаржуваного рішення)
розпоряджатися землями в межах міста
та на відсутність у матеріалах справи
жодного належного документу, який би
посвідчував право позивача на
користування спірною земельною
ділянкою, що, як вважає відповідач 1,
позбавляє позивача права вимагати
захисту прав на землю.

Відповідач 1 звертає також увагу суду
на сплив позовної давності для
звернення позивача за захистом прав
щодо спірної земельної ділянки,
перебіг якої, як вважає відповідач 1,
закінчився, оскільки оскаржуване
позивачем рішення прийнято більше 10
років тому.

У своєму відзиві відповідач 1 наводить
інші обставини і докази, які він вважає
суттєвими і які, за думкою відповідача
1, є підставою для відмови ДТГО
«Львівська залізниця» у задоволенні
позовних вимог у даній справі(а.с.56-59).

Приватний підприємець
ОСОБА_1.(відповідач 2) правові підстави
та їх обґрунтування, наведені у
позовній заяві, вважає хибними та
такими, що не відповідають фактичним
обставинам справи(а.с.90-95).

Також, як і відповідач 1, п/п ОСОБА_1
оспорює право ДТГО «Львівська
залізниця» на звернення до суду за
захистом порушених прав на землю, т.я.
за висновком відповідача 2, таке право
позивачем не оформлено і не
зареєстровано у встановленому
законодавством порядку; посилається на
обтяженість спірної земельної ділянки
нерухомим майном, яке належить п/п
ОСОБА_1, оформленому належним чином і в
установленому законодавством порядку;
вважає, що позивачем пропущено строк
позовної давності для звернення до
суду за захистом порушених або
оспорюваних прав. Поряд з наведеним та
іншими обставинами, зазначеними у
відзиві на позов, відповідач 2 також
вважає, що даний спір як
публічно-правовий підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Заслухавши усні пояснення
представників сторін, прийнявши участь
у судовому засіданні, призначеному на
19.08.2014р., дослідивши матеріали і
обставини у справі, надавши їм належну
правову оцінку, суд дійшов висновку про
необґрунтованість та незаконність
позовних вимог ТГО «Львівська
залізниця» у даній справі, які у зв'язку
з цим не підлягають задоволенню, у т.ч. з
урахуванням наступного.

Судом встановлено.

Рішенням №447 від 29.04.2004р. «Про продаж
земельних ділянок
несільськогосподарського призначення
для здійснення підприємницької
діяльності та внесення змін в раніше
прийняті рішення сесії міської ради»,
про визнання незаконним та скасування
пункту 5.1 якого заявлено позов у даній
справі, 21 сесія ХХІV скликання
Чернівецької міської ради вирішила
продати п/п ОСОБА_1, відповідачу 2,
земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею
0,0026га для обслуговування
магазину(а.с.28-29).

Правомірність дій Чернівецької
міської ради щодо права розпорядження
землями в межах міста Чернівці під час
приймання оскаржуваного у справі
рішення регламентувалося п.12 розділу Х
«Перехідних положень» Земельного
кодексу України(в редакції на момент
прийняття рішення), відповідно до
приписів якого до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзаці третьому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

З огляду на наведені норми земельного
законодавства України рішення №447 від
29.04.2004р. Чернівецької міської ради в
частині розпорядження спірною
земельною ділянкою засновано на
законі.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 Цивільного
кодексу України суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Що стосується земель залізничного
транспорту, то у відповідності до ст.68
Земельного кодексу України до цієї
категорії належать землі смуг
відведення залізниць під залізничним
полотном та його облаштуванням,
станціями з усіма будівлями і
спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонногоколійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту.

Статтею 65 Земельного кодексу
України передбачено, що землями
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення визнаються земельні
ділянки, надані в установленому
порядку підприємствам, установам та
організаціям.

Визначення територіальних меж
залізниць, як це встановлено частиною 2
статті 4 Закону України «Про
залізничний транспорт» від 04.07.1996р.
здійснюється за рішенням Кабінету
Міністрів України за поданням
центрального органу виконавчої влади в
галузі транспорту.

Як передбачено ст. 116 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
час прийняття спірного рішення),
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 123 Земельного
кодексу України передача земельних
ділянок в користування передбачає
проходження певної процедури з
виготовлення проекту землеустрою (або
технічної документації у разі надання
у користування земельної ділянки, межі
якої встановлені в натурі (на
місцевості), без зміни її цільового
призначення), його погодження
компетентними органами тощо, що в
подальшому є підставою для прийняття
відповідного рішення органом
місцевого самоврядування з цього
питання.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

У відповідності до ст. 126 Земельного
кодексу України, право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою. Форми державних актів на
право власності на земельну ділянку,
право постійного користування
земельною ділянкою затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Позивач на день розгляду справи, також
як і на момент прийняття відповідачем
рішення про продаж земельної ділянки
право користування спірною земельною
ділянкою належними доказами не довів;
просить визнати пункт 5.1 оскаржуваного
ним рішення Чернівецької міської ради
незаконним, посилаючись на «План
границ полосы отвода участок
Вадул-Сирет-Черновицы» 1949р. та на
план-схему і акт обстеження земельних
ділянок від 26.06.2013р., які не замінюють
державного акта, яким відповідно до
ст.126 Земельного кодексу України
посвідчується право постійного
користування.

З огляду на наведені вище приписи
чинного законодавства щодо виникнення
права на землекористування, «План
границ полосы отвода участок
Вадул-Сирет-Черновицы», план-схема і
акт обстеження земельних ділянок від
26.06.2013р., на які позивач посилається як
на докази належності йому спірної у
справі земельної ділянки, не є
належними доказами, які підтверджують
право позивача на користування
спірною у справі земельною ділянкою.

Ґрунтуючись на викладеному, матеріалах
справи, керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Повний текст складено 21.08.2014р.

Суддя
Желік Б.Є.