ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р.
Справа № 911/2956/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства
Київської обласної ради
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»

про стягнення 9643,57 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Старчик А.А., довір. № 14-90
від 18.04.2014 р.

від відповідача: Соловей М.Т., довір. № 1
від 02.01.2014 р.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК
«Нафтогаз України», позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Комунального підприємства Київської
обласної ради
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»
(далі - КП
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»,
відповідач) про стягнення 9643,57 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на неналежне виконання КП
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»
зобов'язань за договором № 12/500-БО-17
купівлі-продажу природного газу від
28.08.2012 р. щодо своєчасного проведення
розрахунку за переданий у власність
відповідача природний газ, у зв'язку з
чим позивач просить суд стягнути з
відповідача 6500,95 грн. пені, 1300,19 грн. 3%
річних, 1842,44 грн. інфляційних втрат, а
також 1827,00 грн. судового збору.

07.08.2014 р. до господарського суду
Київської області КП
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»
було подано відзив № 1006 від 06.08.2014 р.,
відповідно до якого відповідач просив
суд відмовити ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» в задоволенні позовних вимог,
оскільки заявлені до стягнення з КП
«Переяслав-Хмельницьктепломережа» 500,95
грн. пені, 1300,19 грн. 3% річних, 1842,44 грн.
інфляційних втрат були оплачені
відповідачем 13.05.2014 р., що
підтверджується платіжним дорученням
№ п-167 від 13.05.2014 р.

У судовому засіданні 07.08.2014 р.
представники сторін були присутні.

У судовому засіданні 07.08.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

встановив:

28.08.2012 р. між Національною акціонерною
компанією «Нафтогаз України»
(продавець) та Комунальним
підприємством Київської обласної ради
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»
(покупець) було укладено договір №
12/500-БО/17 купівлі-продажу природного
газу, відповідно до п. 1.1 якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю 2012 році природний
газ, а покупець зобов'язується приймати
та оплачувати газ на умовах цього
договору.

Згідно з п. 2.1 договору продавець
передає покупцю в період з 01.08.2012 р. до
31.12.2012 р. газ в обсязі до 835,0 тис. куб.м, у
тому числі по місяцях: жовтень 2012 р. - 97,0
тис. куб.м, листопад 2012 р. - 308,0 тис. куб.м,
грудень 2012 р. - 430,0 тис. куб.м.

Приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору не пізніше 5
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства 3 примірники акта
приймання-передачі газу, в якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаного уповноваженим
представником та скріпленого печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

У відповідності з умовами п. 6.1 договору
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.2 договору, у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
цього договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору від 28.08.2012 р.
№ 12/500-БО/17 НАК «Нафтогаз України» було
поставлено КП
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»
природний газ, що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу, у тому числі - від 27.11.2012 р. на суму
289829,45 грн., від 30.11.2012 р. на суму 567496,44
грн., від 31.12.2012 р. на суму 996567,28 грн.,
підписаним повноважними
представниками сторін і
газорозподільної організації та
скріпленим їх печатками.

Проте, як зазначає позивач, відповідач,
в порушення умов договору, за отриманий
природний газ розраховувався
частинами та повністю розрахувався
тільки 06.02.2013 р.

У зв'язку з порушенням відповідачем
строків оплати за спожитий природний
газ, позивач і звернувся до суду з даним
позовом про стягнення пені, 3% річних та
інфляційних втрат, нарахованих за
період прострочення оплати.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник)
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин.

Так, ст. 655 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, а також
вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. У разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Враховуючи те, що погашення
заборгованості за отриманий природний
газ було здійснено відповідачем з
порушенням встановлених п.п. 6.1, 6.2
договору строків, позивачем заявлено
позовну вимогу про стягнення з
відповідача 6500,95 грн. пені, 1300,19 грн. 3%
річних, 1842,44 грн. інфляційних втрат,
нарахованих на заборгованість по
кожному простроченому платежу з
урахуванням часткових проплат.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Як зазначалося вище, згідно з п. 7.2
договору, у разі невиконання покупцем
умов пункту 6.1 цього договору, він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку пені вбачається, що
позивачем було визначено розмір пені в
сумі 6500,95 грн., у тому числі - за період з
15.11.2012 р. до 27.11.2012 р. в сумі 579,01 грн., з
15.12.2012 р. до 28.12.2012 р. в сумі 1058,43 грн., з
15.01.2013 р. до 06.02.2013 р. в сумі 4863,51 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку 3% річних вбачається, що
позивачем було визначено розмір 3%
річних у сумі 1300,19 грн., у тому числі - за
період з 15.11.2012 р. до 27.11.2012 р. в сумі 115,80
грн., з 15.12.2012 р. до 28.12.2012 р. в сумі 211,69
грн., з 15.01.2013 р. до 06.02.2013 р. в сумі 972,70
грн.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, становить 1842,44 грн., у тому
числі - за період з 16.11.2012 р. до 15.12.2012 р. в
сумі 504,65 грн., 16.12.2012 р. до 15.01.2013 р. в сумі
1337,79 грн.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як слідує з матеріалів справи, на час
вирішення спору КП
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»
було сплачено на користь позивача 6500,95
грн. пені, 1300,19 грн. 3% річних, 1842,44 грн.
інфляційних втрат, що підтверджується
платіжним дорученням № п-167 від 13.05.2014 р.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 р.,
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо).

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Судом встановлено, що відповідачем до
подання позивачем позову у даній
справі було сплачено заявлені до
стягнення пеню, 3% річних та інфляційні
втрати, у зв'язку з чим позовні вимоги
ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підлягають
залишенню без задоволення.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо відмови у задоволенні позовних
вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Судові витрати відповідно до вимог
ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
32-34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Повне рішення підписане 12.08.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна