ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.08.14р. Справа № 904/4924/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "КОНОТОПАГРОТЕХСЕРВІС",
с.Привокзальне, Конотопський район,
Сумська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОСФЕРА", м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу засобів захисту рослин

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: Биструшкін О.С., дов. від
20.07.2014 року № 20

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовною заявою, в якій просить суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу засобів захисту рослин
№ 12012 від 07.05.2013 року укладений між
Публічним акціонерним товариством
"КОНОТОПАГРОТЕХСЕРВІС" та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"АГРОСФЕРА". В обґрунтування позовних
вимог, Позивач посилається на те, що
спірний Договір укладено на вкрай
невигідних умовах, та підлягає
визнанню недійсним, на підставі ст. 233
Цивільного кодексу України.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, у відзиві на позов проти
позовних вимог заперечує, просить в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що Позивач не надав
суду доказів в обґрунтування позовних
вимог.

14.08.2014 року Позивач подав клопотання
про залучення до участі справі в якості
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гран Інвест".
Клопотання мотивоване тим, що
предметом спору є визнання недійсним
укладеного між Позивачем та
Відповідачем договору купівлі-продажу
№12012 від 07.05.2013 року. В той же час, в
забезпечення виконання відповідачем
зобов'язань за Договором
купівлі-продажу №12012 від 07.05.2013р. між
Відповідачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Гран
Інвест" (Поручитель) було укладено
Договір поруки № 12012-ПОР від 07.05.2013р.
Договір поруки є похідним, вторинним
стосовно основного договору
(зобов'язання за яким забезпечені
порукою), то у випадку задоволення
позовних вимог по даній справі, договір
поруки також має бути визнаний
недійсним. Таким чином, Позивач вважає,
що рішення по даній господарській
справі може вплинути на права та
обов'язки ТОВ "Гран Інвест".

Згідно ст. 27 ГПК України, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, можуть вступити у справу
на стороні позивача або відповідача до
прийняття рішення господарським судом,
якщо рішення з господарського спору
може вплинути на їх права або обов'язки
щодо однієї з сторін.

Суд відхиляє зазначене клопотання
Позивача, з підстав того, що останнім не
доведено належним чином, необхідність
залучення ТОВ "Гран Інвест" в якості
третьої особи в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК
України.

В судовому засіданні 14.08.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення згідно зі ст.
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
дослідивши подані докази,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2013 року між Позивачем (Покупцем) та
Відповідачам (Продавцем) укладено
договір купівлі-продажу № 12012. (надалі -
Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Продавець
зобов'язується передати, а Покупець
зобов'язується прийняти та сплатити
вартість засобів захисту рослин,
мікродобрив (надалі - товар), відповідно
до умов даного Договору (додаткових
угод та специфікацій до нього).

Відповідно до п. 3.1. Договору конкретний
асортимент, кількість, ціна, строк
поставки та умови оплати Товару
наведені в Специфікаціях до даного
Договору. Специфікації є невід'ємною
частиною даного Договору. Ціна Товару
встановлена по домовленості Сторін, а
Сторони визначили грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті - Долар
США. Оплата Товару (виконання
зобов'язання) передбачено у гривні,
згідно розділу 4 цього Договору.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що
якщо Покупець прострочив оплату
товару, проданого в кредит, через 10
календарних днів від останнього дня
строку, коли товар мав бути оплачений,
до дня його фактичної оплати, на
прострочену суму нараховуються 350
процентів річних за користування
товарним кредитом.

В позовних вимогах Позивач вважає, що
укладання договору, який містить п. 7.3.
Договору у вищезазначеної редакції, є
за своєю правовою природою укладанням
правочину на вкрай невигідних умовах,
та підлягає визнанню недійсним на
підставі ст. 233 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 233 Цивільного кодексу
України правочин, який вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Аналіз положень ЦК України, свідчить
про те, що для визнання правочину
недійсним з підстав передбачених ст. 233
даного Кодексу, необхідна наявність
двох обставин: тяжких обставин та вкрай
невигідних умов вчинення правочину,
при цьому, обов'язок доведення
існування вказаних обставин,
покладається на Позивача.

Ухвалами суду від 08.07.2014 року, від 22.07.2014
року та від 21.07.2014 року від Позивача
було витребувано докази в
підтвердження існування на час
укладання спірного договору тяжких
обставин, як однієї з умов, необхідної
для визнання правочину недійсним за
правилами статті 233 Цивільного кодексу
України.

Як убачається зі змісту спірного
Договору, пункт 7.3. даного правочину
дійсно містить невигідні умови щодо
розміру процентів річних за
користування товарним кредитом, але
доказів того, що на час укладання цього
договору Позивач перебував під впливом
тяжких для нього обставин, за
відсутністю яких він би не уклав
договір на відповідних умовах, до
матеріалів справи не додано.

Відповідно вимог ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Не доведення факту існування обставин,
з якими закон, зокрема, ст. 233 ЦК України
пов'язує недійсність правочину, є
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Згідно приписів ст. 49 ГПК України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на Позивача.

Керуючись, ст. ст. 203, 215, 233 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 4, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
ГПК України, господарський суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі покласти на
Позивача.

Повне рішення складено 19.08.2014

Суддя О.В. Ліпинський