КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2014 р. Справа№ 927/530/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Майданевич
Г.А.

за участю від позивача
- не з'явився.

представників сторін: від
відповідача - не з'явився.

розглянувши
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою

апеляційну скаргу
відповідальністю "Придніпров'є"

на рішення

господарського суду
Чернігівської області

від 10.06.2014 року

у справі № 927/530/14
(суддя: Блохіна Ж.В.)

за позовом Товариство з
обмеженою відповідальністю

"Бета-агро-інвест"

до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою

відповідальністю "Придніпров'є"

про стягнення
93630,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 10.06.2014 року
припинено провадження у справі в
частині стягнення 33550,00 грн. Позов
задоволено частково.

Стягнуто з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю „Придніпров'є" (вул.
Центральна, буд. 17, с. Малинівка,
Ріпкинський район, Чернігівська
область, ідентифікаційний код 03796815,
інформація про рахунок відсутня) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю „Бета-агро-інвест"
(вул. Залізнична, буд. 10, смт. Очеретине,
Ясинуватський район, Донецька; поштова
адреса: вул. Некрасова, буд. 17 а, м.
Яснувата, Донецька область,
ідентифікаційний код 30844997, інформація
про рахунок відсутня) 40440,00 грн. боргу,
8199,00 грн. штрафу, 645,34 грн. 3% річних та 1827
грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в яких просить
змінити рішення господарського суду
Чернігівської області в частині
судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
до розгляду.

В судове засідання 19.08.2014 року
представники позивача та відповідача
не з'явилися, належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Колегія суддів вважає за можливе
здійснювати розгляд справи без участі
представників позивача та відповідача,
враховуючи що останні належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 02 жовтня 2013 року між позивачем
(підрядник) та відповідачем (замовник)
укладено договір про виконання
комплексу агротехнічних робіт.

Згідно п. 1.1 договору даний договір
визначає умови виконання підрядником
комплексу польових робіт в
обумовленому із замовником об'ємі із
застосуванням прогресивної техніки та
технологій.

Агротехнологічний комплекс робіт
включає - роботи по збиранню врожаю
пізніх сільськогосподарських культур
(п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору сторони
домовились, що в сезоні 2013 року
підрядник виконує польові роботи по
збиранню кукурудзи в об'ємі 200 га,
вартістю 350,00 грн. за 1га.

Загальна вартість комплексу
агротехробіт попередньо складає 70000,00
грн. (п. 2.2 договору).

Підтвердження виконання робіт
фіксується актом виконаних робіт (п. 2.3
договору).

Згідно п.п. 3.3.2 п. 3.3 сторони
зобов'язуються оформити і підписати
акт виконаних робіт за результатами
збирання, незалежно від існуючих
розмовин, які у випадку їх наявності
також заносяться до акту.

Розрахунки проводяться замовником на
підставі акту виконаних робіт,
підписаного сторонами (п. 4.1 договору).

Акт виконаних робіт являється
підставою і зобов'язанням для
замовника в 3-денний строку з моменту
його підписання сплатити за надані
послуги підряднику (п. 4.2 договору).

Акт виконаних робіт встановлює об'єм і
якість виконаних робіт (п. 4.4 договору).

Взаєморозрахунки між замовником і
підрядником вважаються закінченими з
моменту повного перерахування
належних до розрахунку засобів на
розрахунковий рахунок підрядника.
Загальний строк розрахунків замовника
- не більше 3 банківських днів з дати
кінцевого завершення комплексу
агротехнічних робіт підрядником (п. 4.5
договору).

На виконання умов договору позивачем
надані відповідачу послуги по збиранню
врожаю, що підтверджується актами
надання послуг №1768 від 15.11.2013 року на
суму 28315,00 грн., №1795 від 26.11.2013 року на
суму 29050,00 грн., №1841 від 28.11.2013 року на
суму 3500,00 грн., №1861 від 09.12.2013 року на
суму 14350,00 грн., №1926 від 10.12.2013 року на
суму 1925,00 грн. та №1995 від 18.12.2013 року на
суму 24850,00 грн., всього на суму 101990,00 грн.

Дані акти підписано та скріплено
печатками обох сторін.

Як зазначав позивач в позовній заяві,
відповідач частково сплатив вартість
наданих послуг в сумі 20000,00 грн., в
зв'язку з чим заборгованість
відповідача перед позивачем складає
81990,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати: безпосередньо із закону або
іншого нормативно-правового акта, що
регулює господарську діяльність; з
акту управління господарською
діяльністю; з господарського договору
та інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Як встановлено ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України:
Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору про надання послуг,
починається з моменту прийняття
послуги.

При цьому підписання замовником акту
здачі-прийняття робіт, який є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України „Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отримані послуги. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими ч.1 статті 903 ЦК України.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Отже, в порушення вищевказаних норм
законодавства, відповідач не виконав
вчасно та в повному обсязі свої
зобов'язання по оплаті вартості
наданих послуг.

Як зазначав позивач в позовній заяві,
відповідач сплатив вартість отриманих
послуг в сумі 20000,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№422 від 27.12.2013 року.

Згідно платіжного доручення №6 від
30.01.2014 року відповідачем перераховано
на рахунок позивача також 8000,00 грн. в
рахунок погашення заборгованості за
надані послуги.

Дана сума не була врахована позивачем
при поданні позову до суду 07.04.2014 року.
За таких обставин, враховуючи, що
сплата 8000,00 грн. здійснена до звернення
позивача з позовом до суду першої
інстанції, в даній частині позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Як зазначав позивач в додаткових
поясненнях, після звернення з позовом
до суду першої інстанції позивачем
було додатково надано відповідачу
послуги на суму 9450,00 грн. згідно акту
виконаних робіт від 16.04.2014 року. Згідно
платіжного доручення №75 від 28.04.2014 року
відповідач перерахував на рахунок
позивача 43000,00 грн. В даному платіжному
дорученні в призначенні платежу
зазначено: за послуги зі збирання
кукурудзи зг. рах. б/н від 28.04.2014 року.
Отже, з перерахованих відповідачем 43000
грн. сума 9450,00 грн. була зарахована в
оплату робіт згідно акту виконаних
робіт від 16.04.2014 року, а решта суми 33550,00
грн. була зарахована позивачем в якості
оплати суми боргу за попередній період.

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Оскільки заборгованість в сумі 33550,00
грн. була перерахована відповідачем
після порушення провадження у справі,
то провадження у справі в даній частині
позовних вимог підлягає припиненню на
підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України за
відсутністю предмету спору.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково в сумі 40440,00 грн.

На підставі п. 5.5 договору позивачем
нараховано та пред'явлено до стягнення
2796,60 грн. пені за період прострочки
грошового зобов'язання з 15.11.2013 року по
10.03.2014 року та 8199,00 грн. штрафу.

Згідно п. 5.5 договору за невиконання
фінансових зобов'язань та прострочку
платежу більше ніж на 30 днів замовник
сплачує на користь підрядника пеню у
відповідності до Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 року №543/96-ВС та штрафні санкції в
розмірі 10% від суми заборгованості.

Згідно ст. 1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

У статті 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
зазначено, що розмір пені, передбачений
ст. 1 цього Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Умови договору, укладеного між
сторонами, не містять встановленого за
згодою сторін розміру пені, який
підлягає стягненню за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання.

Відтак, за відсутності встановленого у
договорі розміру пені, позивач не мів
правових підстав для її нарахування у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, а тому
позовні вимоги в частині стягнення 2796,60
грн. пені задоволенню не підлягають.

Нарахування позивачем 8199 грн. штрафу
здійснено правовірно, виходячи з
фактичних обставин та п. 5.5 договору.

Посилаючись на ст. 625 Цивільного
кодексу України позивач також просить
стягнути з відповідача 3% річних за
прострочення платежу за період з 15.11.2013
року по 10.03.2014 року в сумі 645,34 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, має
на вимогу кредитора сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно додаткових пояснень щодо
розміру пені, надісланих позивачем до
суду 10.06.2014 року, позивач нараховує до
стягнення 3% річних в сумі 691,05 грн. за
період з 18.11.2013 року по 10.03.2014 року, яка є
більшою ніж заявлено у позові.

В даному розрахунку позивач нараховує
3% річних на суму 8315,00 грн. без
врахування проведеної відповідачем
30.01.2014 року (платіжне доручення №6)
оплати на суму 8000,00 грн.

Суд першої інстанції, здійснивши
перевірку нарахування 3% річних, дійшов
вірного висновку, що позивач має право
нараховувати 3% річних за період з 18.11.2013
року по 10.03.2014 року в сумі 664,95 грн.

Оскільки позивачем не подавалась заява
про збільшення позовних вимог, то
позовні вимоги в частині стягнення 3%
річних в сумі 645,34 грн., яка заявлена у
позові, підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
відповідач взяті на себе зобов'язання
по оплаті отриманого товару своєчасно
та в повному обсязі не виконав, позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково в сумі 49284,34 грн., з яких 40440,00
грн. основного боргу, 645,34 грн. 3% річних
та 8199,00 грн. штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 49 ГПК України визначено, що у
спорах, що виникають при виконані
договорів та з інших підстав сплата
судового збору покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що відповідно до
ст. 49 ГПК України відповідач
зобов'язаний сплатити судовий збір
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог враховуючи добровільну
сплату заборгованості.

Так колегія суддів здійснивши власний
розрахунок судового збору дійшла
висновку про те, що з відповідача на
користь позивача підлягає судовий збір
у розмірі 1656,70 грн.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
зміні в частині стягнення судового
збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 10.06.2014 року у
справі № 927/530/14 змінити в частині
стягнення судового збору.

П. 3 резолютивної частини рішення
господарського суду Чернігівської
області від 10.06.2014 року у справі № 927/530/14
викласти в наступній редакції.

Стягнути з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю „Придніпров'є" (вул.
Центральна, буд. 17, с. Малинівка,
Ріпкинський район, Чернігівська
область, ідентифікаційний код 03796815,
інформація про рахунок відсутня) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю „Бета-агро-інвест"
(вул. Залізнична, буд. 10, смт. Очеретине,
Ясинуватський район, Донецька; поштова
адреса: вул. Некрасова, буд. 17 а, м.
Яснувата, Донецька область,
ідентифікаційний код 30844997, інформація
про рахунок відсутня) 40440,00 грн. боргу,
8199,00 грн. штрафу, 645,34 грн. 3% річних та
1656,70 грн. судового збору.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю „Бета-агро-інвест"
(вул. Залізнична, буд. 10, смт. Очеретине,
Ясинуватський район, Донецька; поштова
адреса: вул. Некрасова, буд. 17 а, м.
Яснувата, Донецька область,
ідентифікаційний код 30844997, інформація
про рахунок відсутня) на користь
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
„Придніпров'є" (вул. Центральна, буд. 17,
с. Малинівка, Ріпкинський район,
Чернігівська область,
ідентифікаційний код 03796815, інформація
про рахунок відсутня) 184,89 грн. судового
збору за подання апеляційної скарги.

3. Видачу наказів доручити
господарському суду Чернігівської
області.

4. Справу № 927/530/14 повернути до
господарського суду Чернігівської
області.

5. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 20.08.2014
року.