ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.08.14р. Справа № 904/5666/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "СІНЕРГІЯ-ГРУП",
м.Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "ПАРИТЕТ ПАК",
м.Новомосковськ, Дніпропетровська
область

про стягнення заборгованості за
договором про надання послуг

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Бабець Т.М. -
довіреність № б/н від 10.07.14р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сінергія-груп",
м.Дніпропетровськ (далі по тексту -
позивач) звернулося до господарського
суду з позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю "Паритет
ПАК", м.Новомосковськ, Дніпропетровська
область (далі по тексту - відповідач)
про стягнення заборгованості у розмірі
55826,18грн. (з яких 39767,45грн. - основна
заборгованість; 8685,56грн. - пеня; 2702,25грн.
- три проценти річних; 4670,92грн. -
інфляційні втрати) за договором по
надання послуг №67 від 02.02.11р.

Судові витрати по справі позивач
просить суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № б/н від 30.07.14р. ухвалою
суду від 01.08.14р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 19.08.14р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином,
що підтверджується ухвалою від 01.08.14р.,
яка повернулася на адресу
господарського суду 18.08.14р. з відміткою
пошти "за закінченням терміну
зберігання".

Відповідач про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином,
що підтверджується ухвалою від 01.08.14р.,
яка повернулася на адресу
господарського суду 15.08.14р. з відміткою
пошти "за закінченням терміну
зберігання".

19.08.14р. повноважний представник
позивача в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі. Вимоги
суду виконав у повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку свого
представника в судове засідання,
клопотання про відкладення розгляду
справи не заявляв, відзив на позов не
надав, витребуванні судом документи не
представив, про розгляд справи
повідомлений завчасно та належним
чином.

Повноважний представник позивача
надав для огляду суду всі оригінали
первинних документів на підставі яких
виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
19.08.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.11р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Сінергія-груп" (далі
по тексту - позивач, виконавець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Паритет ПАК" (далі по
тексту - відповідач, замовник) укладено
договір про надання послуг №67 (далі по
тексту - договір). Відповідно до пункту
1.1 договору виконавець по даному
договору зобов'язується за завданням
замовника надати послуги в порядку та
на умовах згідно даного договору.

В розділі 2 укладеного між сторонами
договору узгоджено перелік послуг, які
в рамках договору відповідач буде
надавати позивачу та умови їх надання.

Пунктом 3.1 договору визначено, що
вартість послуг, які надаються
виконавцем, здійснена в протоколах
узгодження ціни (додатки), які є
невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 3.2 договору форма
оплати - перерахування грошових коштів
протягом 14 (чотирнадцяти) календарних
днів після підписання Акта виконаних
робіт, згідно пункту 3.3 даного договору.

Відповідно до пункту 3.3 договору за
фотополімерні печатні форми оплата
здійснюється у формі 100% передплати,
згідно виставлених рахунків виконавця,
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з пунктом 4.1 договору виконання
робіт по договору оформляється актом
здачі-приймання робіт, які замовник
зобов'язаний підписати, або направити
мотивовану відмову від приймання
робіт, протягом одного банківського
дня з дня отримання акта
здачі-приймання виконаних робіт
складається та підписується сторонами.

Пунктом 4.3 договору визначено, що датою
виконання послуг по даному договору
вважається дата відвантаження товару
виконавцем, зі складу виконавця
м.Дніпропетровськ, вул.Стартова, 20,
згідно акта виконаних робіт.

Пунктом 8.1 договору визначено, що всі
зміни та доповнення до даного договору
дійсні лише в тому випадку, якщо вони
здійсненні у письмовому вигляді та
підписані сторонами.

Строк дії договору встановлений з дати
підписання його сторонами (дата
вказана у вступній частині договору) і
діє до 31.12.11р. (пункт 8.4 договору).

24.01.12р. між позивачем та відповідачем
укладено додаткову угоду №1 до
договору, якою внесено зміни до пункту
8.4 шляхом викладення у новій редакції:

"Строк дії договору встановлено з дати
підписання його сторонами та діє до
31.12.12р. У випадку якщо жодна із сторін не
повідомили про намір розірвання
договору, дія договору продовжується
на кожний наступний календарний рік".

Позивач зазначає, що відповідно до умов
договору, специфікації № 1 відповідачу
було передано у власність товар на
загальну суму 818310,18грн., що
підтверджується підписаними сторонами
та скріпленими печатками актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
та видатковими накладними (а.с.18, 20, 22, 24,
26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 47, 49, 51, 53, 55, 57, 59,
60, 62, 64, 66, 68, 70, 72, 74, 76, 78, 79, 81, 82, 84, 85, 87, 88, 90,
91, 93, 94, 95, 97, 99, 101, 102, 103, 104, 106, 108, 110, 112, 114,
116, 117, 119, 121, 123, 125, 127, 129, 131, 133, 135, 137, 139, 141,
143, 144, 146, 148, 150, 152, 154, 155, 157, 159, 161, 163, 165, 167,
169, 170, 172, 175, 176, 178, 180), які долучені до
матеріалів справи.

Позивач повідомив суд, що відповідач
оплатив отримані послуги на загальну
суму 778542,73грн., у зв'язку з чим у
відповідача перед позивачем борг за
укладеним між сторонами договором
становить 39767,45грн., які позивач просить
суд стягнути з відповідача.

Відповідач правом на судовий захист не
скористався.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважного представника позивача в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 39767,45грн. основної
заборгованості, слід визнати
обґрунтованими, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що підлягають задоволенню.

Господарський суд вважає, що
відповідач визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача,
оскільки до дій які свідчать про
визнання боргу можуть відноситися
часткове погашення самим боржником
основного боргу.

Доказів оплати отриманих від позивача
послуг в сумі 39767,45грн. відповідач не
надав, доводи позивача, наведені в
обґрунтування позову, не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України, передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що у
випадку несвоєчасної оплати послуг в
установленому даним договором порядку
замовник оплачує виконавцю пеню у
розмірі 0,5% від неоплаченої суми за
кожен день прострочки.

Позивачем заявлена до стягнення пеня
за прострочення оплати послуг наданих
в період з січня 2012 року по лютий 2014
року за загальний період з 27.01.12р. по
25.02.14р. у сумі 8685,56грн. (по кожному акту
приймання-передачі та видатковій
накладній окремо).

Господарський суд перевірив
розрахунки пені, які здійснені
позивачем, визнав їх правильними, а
вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем заявлено до стягнення три
відсотки річних за прострочення оплати
послуг наданих в період з січня 2012 року
по лютий 2014 року за загальний період з
27.01.12р. по 25.02.14р. у сумі 2702,25грн. (по
кожному акту приймання-передачі та
видатковій накладній окремо).

Господарський суд перевірив
розрахунки трьох відсотків річних, які
здійснені позивачем, визнав їх
правильними, а вимогу такою, що
підлягає задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення
інфляційні втрати за прострочення
оплати послуг наданих в період з січня
2012 року по лютий 2014 року за загальний
період з 27.01.12р. по 25.02.14р. у сумі 4670,92грн.
(по кожному акту приймання-передачі та
видатковій накладній окремо).

Господарський суд перевірив
розрахунки інфляційних втрат, які
здійснені позивачем, визнав їх
правильними, а вимогу такою, що
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір при задоволенні позову
покладається на відповідача.

З урахуванням положень ст.49
Господарського процесуального кодексу
України стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір у
розмірі 1827,00грн.

Керуючись ст.ст.1,3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
525, 526, 509, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193, 218, 231, 232 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85,
115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Паритет ПАК" (51200,
Дніпропетровська область,
м.Новомосковськ, вул.Радянська, буд.50;
ідентифікаційний код 32952480) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Сінергія-Груп" (49600,
м.Дніпропетровськ, вул.Стартова, буд.20;
ідентифікаційний код 36441431) 39767,45грн.
(тридцять дев'ять тисяч сімсот
шістдесят сім грн. 45 коп.) - основна
заборгованість; 8685,56грн. (вісім тисяч
шістсот вісімдесят п'ять грн. 56 коп.) -
пеня; 2702,25грн. (дві тисячі сімсот дві
грн. 25 коп.) - три проценти річних;
4670,92грн. (чотири тисячі шістсот
сімдесят грн. 92 коп.) - інфляційні
втрати; 1827,00грн. (одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн. 00 коп.) - судовий збір,
видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

20.08.14р.

Суддя І.В. Петренко