м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/8145/14 18.08.14
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "ЕсАй БІС"до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пелікан
Паблішинг"проспростування
недостовірної інформації та заборону
поширення відомостей,
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Краснобокий В.Ю. -
представник за дов.;
від відповідача: не з'явились.
У судовому засіданні 18.08.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пелікан Паблішинг"
про спростування недостовірної
інформації та заборону поширення
відомостей.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.05.2014 порушено провадження
по справі № 910/8145/14, розгляд справи
призначено на 28.05.2014.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
28.05.2014, у зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. на лікарняному, справу
передано на розгляд судді Поляковій
К.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 справу прийнято до
провадження судді Полякової К.В.,
розгляд призначений на 02.07.2014.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
16.06.2014, у зв'язку з виходом судді
Літвінової М.Є. з лікарняного, справу
передано на розгляд судді Літвіновій
М.Є.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 справу прийнято до
провадження судді Літвінової М.Є.,
розгляд призначений на 02.07.2014.

Ухвалою від 02.07.2014, в порядку ст. 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
23.07.2014.

Ухвалою від 23.07.2014, відкладено розгляд
справи на 18.08.2014, в порядку ст. 77 ГПК
України.

Представники відповідача в судове
засідання не з'явились, поважні причини
неявки суду не повідомили, витребувані
судом документи не надали, про час та
місце судового розгляду були
повідомлені належним чином.

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 64
ГПК України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
повідомленою сторонами господарському
суду поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

З адреси відповідача (01033, м. Київ, вул.
Саксаганського, 44-Б, кв. 36) повернулась
до суду поштова кореспонденція з
довідкою ф. 20 "за закінченням терміну
зберігання".

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Відповідно до положень статті 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 18.08.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про інформацію" інформація - це
будь-які відомості та/або дані, які
можуть бути збережені на матеріальних
носіях або відображені в електронному
вигляді.

Частиною четвертою статті 32
Конституції України визначено, що
кожному гарантується судовий захист
права спростувати недостовірну
інформацію про себе.

Відповідно до частини першої статті 91
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) юридична особа здатна мати
такі ж цивільні права та обов'язки
(цивільну правоздатність), як і фізична
особа, крім тих, які за своєю природою
можуть належати лише людині.

За приписом частини першої статті 201 ЦК
України особистими немайновими
благами, які охороняються цивільним
законодавством, є: здоров'я, життя,
честь, гідність і ділова репутація, а
також інші блага, які охороняються
цивільним законодавством.

Згідно з частиною другою статті 34
Господарського кодексу України
дискредитацією суб'єкта
господарювання є поширення у будь-якій
формі неправдивих, неточних або
неповних відомостей, пов'язаних з
особою чи діяльністю суб'єкта
господарювання, які завдали або могли
завдати шкоди діловій репутації
суб'єкта господарювання.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що виданням "PC Week Ukrainian Edition",
яке зареєстроване за ТОВ "Пелікан
Паблішинг", у черговому номері
публікації: "PC Week" №17-18 (59-60) 21
листопада-24 грудня 2013*Київ", однією із
ключових тем номера була публікація -
"Олімп системной интеграции", зокрема,
було опубліковано рейтинг системних
інтеграторів України (витяг в
матеріалах справи).

Позивач зазначає, що у вказаному номері
публікації, зокрема, було поширено
відомості про Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕсАй БІС". При
складанні рейтингу, дані, що бралися до
уваги позивача, були отримані
відповідачем у вигляді
анкети-опитувальника - "Таблицы
компетенций системных интеграторов".

При цьому рубрики анкети
опитувальника, відповіді на які
надавались позивачем, не відповідають
рубрикам публікації. Тому при
ознайомленні із матеріалами
публікації, у осіб які отримують про
позивача певні відомості, складається
помилкове (хибне) уявлення про
фактичний та об'єктивний стан позивача
як господарюючого суб'єкта на ринку
системної інтеграції України.

Крім того, позивач зазначає, що деякі із
рубрик публікації взагалі не містять
відомостей про позивача, всупереч тому,
що на відповідні питання у
анкеті-опитувальнику позивачем були
дані повні та вичерпні відомості. Деякі
із відповідей позивача на питання у
анкеті-опитувальнику, представлені
публікації або у неповному обсязі,
та/або у перекрученому вигляді, що
спотворює первісне смислове
навантаження на інформацію, яку
позивач хотів донести до аудиторії
видання.

Крім того, позивач вважає, що
відповідачем в порушення чинного в
Україні законодавства, що регулює
правовідносини у сфері поширення
інформації та норм ділової етики, не
було погоджено із позивачем остаточний
(фінальний) прес-реліз поданої
позивачем інформації, яка повинна була
бути опублікованою у виданні.

Таким чином, позивач просить суд
зобов'язати відповідача опублікувати у
запланованому найближчому випуску
"Спростування недостовірної (неповної,
перекручено) інформації опублікованої
стосовно позивачу виданні "PC Week" №17-18
(59-60) 21 листопада-24 грудня 2013*Київ";
зобов'язати відповідача подати та
викласти у такому спростуванні повний
та точний текс відповідей позивача
наданих позивачем у
анкеті-опитувальнику із зазначенням
тих питань, які ставились у
анкеті-опитувальнику і які не
співвідносяться із відповідними
рубриками публікації; зобов'язати
відповідача, у випадку поширення
відповідачем недостовірної інформації
через інші джерела ніж відповідач "PC Week"
№17-18 (59-60) 21 листопада-24 грудня 2013*Київ"
(друкована версія), викласти відповідне
спростування у таких джерелах, у той же
спосіб у який була подана недостовірна
інформація; заборонити відповідачу у
майбутньому у будь-який спосіб
поширювати будь-яку інформацію щодо
позивача.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, виданням
"PC Week Ukrainian Edition", у черговому номері
публікації: "PC Week" №17-18 (59-60) 21
листопада-24 грудня 2013*Київ", однією із
тем номера була публікація - "Олімп
системной интеграции", зокрема, було
опубліковано рейтинг системних
інтеграторів України (в тому числі і
позивача).

За змістом статті 277 ЦК України позивач
має право подати докази
недостовірності поширеної інформації
та довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі (пункт 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.02.2009 № 1 "Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи", далі - постанова
Пленуму) .

Недостовірною вважається
інформація, яка не відповідає
дійсності або викладена неправдиво,
тобто містить відомості про події та
явища, яких не існувало взагалі або які
існували, але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або
перекручені). (п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 27.02.2009, № 1
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи").

Як свідчать матеріали справи, позивач
звернувся до відповідача з вимогою №45
від 25.02.2014 про спростування
недостовірної (неповної, перекрученої)
інформації з аналізом
невідповідностей. На підтвердження
направлення претензії позивач надав
суду належним чином засвідчену копію
опису вкладення у цінний лист від 27.02.2014
та фіскальний чек №3671 від 27.02.2014.

Претензія залишена відповідачем без
задоволення.

Ухвалою від 23.07.2014, для повного та
всебічного розгляду справи, суд
зобов'язав позивача надати докази на
підтвердження того, що інформація,
опублікована ТОВ "Пелікан Паблішинг" у
номері "PC Week" №17-18 (59-60) 21 листопада-24
грудня 2013*Київ" (на що посилається
позивач у позовній заяві) є
недостовірною, тобто такою, що не
відповідає дійсності та/або викладена
неправдиво (неповно або перекручено),
із наданням належних доказів на
підтвердження зазначеного.

На що, позивач надав суду порівняльну
таблицю (підписана директором
позивача) невідповідностей відомостей
наданих в анкеті-опитувальнику та тих,
що були опубліковані, відповідачем, які
залучені до матеріалів справи, та яка
судом розцінена як неналежний доказ на
підтвердження обставин щодо
недостовірності (неповноти,
перекручення) інформації.

Посилання позивача на електронний лист
відповідача, який надісланий йому
02.03.2014, та в якому нібито відповідач
підтвердив факт наявності неточних
(неповних) відомостей у номері "PC Week"
№17-18 (59-60) 21 листопада-24 грудня 2013*Київ",
судом визнано як неналежний доказ та не
підтверджує факт, на який посилається
позивач.

Разом з тим, суд враховує, що згідно ст.
10 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на свободу вираження поглядів, яке
включає в себе свободу дотримуватися
своїх поглядів, одержувати і
передавати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і
незалежно від кордонів.

Отже, враховуючи все вищевикладене в
сукупності, слід зазначити, що згідно з
ч. 1 ст. 30 Закону України "Про
інформацію", ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості (ч. 2 ст. 30
Закону України "Про інформацію").

У п. 18 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи"
від 27.02.09 № 1 зазначено, що згідно з
положеннями ст. 277 ЦК України обов'язок
довести, що поширена інформація є
достовірною, покладається на
відповідача, проте позивач має право
надавати докази недостовірності
поширеної щодо нього інформації.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як зазначається у п. 15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" від 27.02.09 № 1, при
розгляді справ про спростування
недостовірної інформації суди повинні
мати на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується позивача; в)
поширена недостовірна інформація не
відповідає дійсності; г) поширена
інформація порушує особисті немайнові
права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право.

Тобто, суд дійшов висновку про те, що
позивачем не доведено факту
недостовірності інформації і відсутні
в сукупності обставини, що становлять
юридичний склад правопорушення, на яке
посилається позивач.

Таким чином, в задоволенні позовних
вимог слід відмовити.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33,43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 21.08.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова