КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2014 р. Справа№ 910/23289/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Сітайло Л.Г.

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача 1 - Хасін І.Б. ( довір.
№13/3 від 25.10.12);

Від відповідача 2 - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста
Києва від 17.02.2014р.

у справі №910/23289/13 (суддя Пригунова А.Б.)

За позовом ОСОБА_3

до 1) ОСОБА_4

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "С.П.Е.К. Інтернешнл
Ко"

про розірвання договору та скасування
статуту

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.02.14р. у справі №910/23289/13
припинено провадження у справі в
частині вимог про розірвання договору
купівлі-продажу частки у статутному
капіталі Товариства з обмеженою
відповідальністю "С.П.Е.К. Інтернешнл
Ко" від 25.07.2011р. В іншій частині у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
ґрунтується на тому, що заявлена
позивачем вимога про розірвання
договору купівлі-продажук частки у
статутному капіталі ТОВ «С.П.Е.К.
Інтернешнл Ко» від 25.07.2011р. не містить
ознак корпоративного спору в розумінні
п.4 ст. 12 ГПК України, оскільки спір між
сторонами не виник внаслідок відносин,
що пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
товариства.

Нормами чинного законодавства, як
зазначає суд, не передбачено такого
способу захисту порушених прав, як
скасування статуту юридичної особи .

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить Київський
апеляційний господарський суд
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 17.02.2014р. та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач зазначає
про те, що будучи учасником ТОВ«С.П.Е.К.
Інтернешнл Ко» корпоративні права
якого набуті ОСОБА_4 за договором від
25.07.2011р. купівлі-продажу частки у
статутному капіталі товариства,
відповідач 1 зобов'язаний
дотримуватись принципів
корпоративного управління задля
максималізації добробуту та виконання
всіх необхідних дій, спрямованих на
досягнення мети товариства , в той час
як відповідачем 1 вищевказані обов'язки
не виконувались. Дії відповідача
свідчать про істотне порушення умов
договору купівлі-продажу та є
підставою для розірвання відповідно до
ст. 651 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.07.14р. у справі
№910/23289/13 розгляд апеляційної скарги
призначено на 29.07.14р.

29.07.14 р. в судовому засідання оголошено
перерву до 19.08.14р.

В судове засідання апеляційного
господарського суду 19.08.14р. не з'явились
представники позивача та відповідача 2.

Враховуючи те, що представники
позивача та відповідача про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про що свідчить
розписка від 29.07.2014р. судова колегія
ухвалила розгляд апеляційної скарги у
відсутності представника позивача та
відповідача 2.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представника відповідача 1
судова колегія встановила.

25.07.2011р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено
договір купівлі-продажу, за умовами
якого позивач зобов'язався передати
частину належної йому частки
(корпоративні права) у статутному
капіталі Товариства з обмеженою
відповідальністю "С.П.Е.К. Інтернешнл
Ко", а відповідач 1 - прийняти та
сплатити її вартість.

Відповідно до п. 1.4. договору на момент
його укладення позивачу належить
частка у розмірі 100 % статутного
капіталу Товариства з обмеженою
відповідальністю "С.П.Е.К. Інтернешнл
Ко", яка відповідає вкладу позивача до
статутного капіталу товариства у
розмірі 4 000, 00 грн.

Відповідно до п. 1.5. договору
відповідачу 1 переходить частка у
статутному капіталі Товариства з
обмеженою відповідальністю "С.П.Е.К.
Інтернешнл Ко", що становить 50 %, яка
відповідає вкладу позивача до
статутного капіталу товариства в
розмірі 2 000грн.

Пунктом 1.7. договору передбачено, що при
передачі частки (корпоративних прав) до
відповідач 1 переходять всі права та
обов'язки позивача, що випливають з
його участі у товаристві, у тому числі
право на участь у розподілі прибутку
товариства та одержання його частини.

Згідно з п. 2.1. договору право власності
на частку (корпоративні права)
Товариства з обмеженою
відповідальністю "С.П.Е.К. Інтернешнл
Ко" переходить до відповідача 1 після
державної реєстрації нової редакції
статуту товариства, за якою ОСОБА_4
визначається як учасник ОСОБА_4 та
власник частки у статутному капіталі,
що становить 50 %.

У відповідності до п. 4.1. договору
продаж частки здійснюється за ціною у
розмірі 2 000, 00 грн.

Договір, відповідно до п. 5.1., набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами та діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань або його
розірвання.

21.06.2012р. Печерською районною в місті
Києві державною адміністрацією
проведено державну реєстрацію нової
редакції статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю "С.П.Е.К.
Інтернешнл Ко", в якому зазначається, що
учасниками товариства є громадяни
Греції - ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Не приймаються до уваги доводи
позивача в апеляційній скарзі про
порушення відповідачем 1 умов договору
купівлі-продажу від 25.07.2011р., які
полягають в тому, що відповідач 1 не
дотримується принципів корпоративного
управління задля максималізації
добробуту та виконання всіх необхідних
дій, спрямованих на досягнення мети
товариства, тобто відповідачем 1
вищевказані обов'язки не виконуються,
що є підставою для розірвання договору
купівлі-продажу від 25.07.2011р. відповідно
до ст. 651 Цивільного кодексу України, з
огляду на наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України
господарським судам підвідомчі,
зокрема, справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами корпоративних спорів" від
24.10.2008р. № 13 при визначенні
підвідомчості (підсудності) справ цієї
категорії судам необхідно керуватися
поняттям корпоративних прав,
визначеним частиною першою статті 167
Господарського кодексу України, згідно
з якою корпоративними є права особи,
частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Відповідно до п. 7 зазначеної постанови
у зв'язку з відсутністю в законодавстві
норм про спеціальну підвідомчість
(підсудність) спорів, пов'язаних з
емісією цінних паперів, розміщенням
акцій чи їх обігом, а також часток у
статутному (складеному) капіталі
товариства, що виникають між
акціонерами (учасниками)
господарського товариства та
товариством (крім передбачених п. 4 ч. 1
ст. 12 Господарського процесуального
кодексу України), такі позови повинні
приймати господарські суди за
правилами ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України, тобто
з урахуванням суб'єктного складу
учасників спору.

Законом не передбачено право акціонера
(учасника) господарського товариства
звертатися до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва. На цій підставі
господарським судам належить
відмовляти акціонерам (учасникам)
господарського товариства в
задоволенні позову про укладення,
зміну, розірвання чи визнання
недійсними договорів та інших
правочинів, вчинених господарським
товариством. Спори цієї категорії є
підвідомчими (підсудними)
господарським судам незалежно від їх
суб'єктного складу на підставі п. 4 ч. 1
ст. 12 Господарського процесуального
кодексу України, якщо акціонер
(учасник) господарського товариства
обґрунтовує відповідні позовні вимоги
порушенням його корпоративних прав.(п.51
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
корпоративних спорів" від 24.10.2008 р. № 13 ).

Статтею 21 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що сторонами в судовому
процесі - позивачами і відповідачами -
можуть бути підприємства та
організації, зазначені у статті 1 цього
Кодексу. Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.
Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами корпоративних спорів" від 24.10.2008
р. № 13 визначено, що у разі якщо
суб'єктний склад осіб, які беруть
участь у справі, або предмет позову не
відповідають визначеним п. 4 ч. 1 ст. 12
Господарського процесуального кодексу
України справам, що виникають із
корпоративних відносин, суди повинні
мати на увазі, що відповідно до ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України господарським судам
підвідомчі спори щодо захисту
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів
підприємств, установ, організацій,
інших юридичних осіб (у тому числі
іноземних), громадян, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи.

Звертаючись з позовом, позивач
посилається на істотне порушення
ОСОБА_4 умов договору купівлі-продажу
частки у статутному капіталі
Товариства з обмеженою
відповідальністю "С.П.Е.К. Інтернешнл
Ко" від 25.07.2011р., то ж місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про те, що заявлена позовна
вимога про розірвання договору
купівлі-продажу частки у статутному
капіталі Товариства з обмеженою
відповідальністю "С.П.Е.К. Інтернешнл
Ко" від 25.07.2011 р. не містить ознак
корпоративного спору в розумінні п. 4
ст. 12 Господарського процесуального
кодексу України, оскільки спір між
сторонами не виник внаслідок відносин,
що пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
товариства. Крім того, суб'єктний склад
сторін у даній справі не відповідає
вимогам ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України, отже
такий спір має вирішуватись за
правилами цивільного процесуального
судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню у господарських
судах України.

Приймаючи до уваги вищенаведене,
місцевий господарський суд, на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України дійшов
обґрунтованого висновку про
припинення провадження у даній справі
в частині вимог про розірвання
договору купівлі-продажу частки у
статутному капіталі Товариства з
обмеженою відповідальністю "С.П.Е.К.
Інтернешнл Ко" від 25.07.2011 р.

Позивачем крім того, заявлено вимоги
про скасування п.п. 1.5.2. п. 1.5. ст. 1
статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю "С.П.Е.К. Інтернешнл
Ко", державну реєстрацію яких проведено
21.06.2012р. державним реєстратором
Печерської районної в місті Києві
державної адміністрації.

Так, відповідно до п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів" від 24.10.2008 р. №13
судам при вирішенні корпоративних
спорів необхідно звернути увагу на
неможливість застосування таких
способів захисту прав та законних
інтересів осіб, не передбачених чинним
законодавством, зокрема статтею 16
Цивільного кодексу України та статтею
20 Господарського кодексу України та не
випливають із положень законодавства.
У зв'язку з цим не підлягають
задоволенню позови про визнання рішень
загальних зборів правомочними, як такі,
що не відповідають можливим способам
захисту прав та інтересів. Рішення
загальних зборів та інших органів
управління господарського товариства,
що за своєю правовою природою є актами,
дійсні, якщо у судовому порядку не буде
встановлено інше. Господарський суд
встановивши, що предмет позову не
відповідає встановленим законом
способам захисту прав, повинен
відмовити в позові, а не припинити
провадження у справі у зв'язку з тим, що
спір не підлягає вирішенню в
господарських судах України.

У відповідності до ч. 2 ст. 20
Господарського кодексу України кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
визначено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

В той же час, нормами чинного
законодавства України не передбачено
такого способу захисту порушених прав,
як скасування статуту юридичної особи
повністю або в певній частині.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
наведених позивачем обґрунтувань та
приймаючи до уваги встановлені судом
обставини, суд дійшов висновку про
відмову у позові в цій частині.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення
Господарського суду міста Києва не
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити
без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста
Києва від 17.02.2014р. справі №910/23289/13
залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи №910/23289/13.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Повний текст постанови складено та
підписано 27.08.2014р.

Головуючий суддя
С.А. Пашкіна

Судді
О.М. Баранець

Л.Г. Сітайло