номер провадження справи 11/76/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2014
Справа № 908/2339/14

Господарський суд Запорізької області
у складі:

головуючий - суддя Гончаренко С.А.,
розглянувши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Приватне підприємство
«Агрофірма «Семенівка» (вул.
Першотравнева, буд. 62, с. Семенівна,
Мелітопольський район, Запорізька
область, 72355, ),

до відповідача: Приватне підприємство
«Молокозавод-ОЛКОМ» (вул.
Дзержинського, буд. 289«А», м.
Мелітополь, Запорізька область, 72316,
код. ),

відомості про представників сторін та
учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Нечипоренко Л.О. - дов.
б/н від 11.06.2014;

про визнання недійсним договору
зворотної фінансової допомоги №35 від
23.09.2013, -

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької
області надійшла позовна заява
приватного підприємства «Агрофірма
«Семенівка» до приватного
підприємства «Молокозавод-ОЛКОМ» про
визнання недійсним договору зворотної
фінансової допомоги №35 від 23.09.2013р.

Ухвалою від 04.07.2014р. порушено
провадження по справі, призначені час і
дата судового засідання, сторони
зобов'язані надати документи та
вчинити дії, необхідні для повного та
всебічного розгляду справи.

Від позивача надійшла заява в якій він
повідомляє про відсутність додаткових
доказів для вирішення спору та просить
розглядати справи без участі його
повноважного представника. Позовна
заява вмотивована тим, що договір
зворотної фінансової допомоги має бути
визнаний недійним, оскільки відповідач
не включений до реєстру фінансових
установ, не набув відповідно до
законодавства України статусу
фінансової установи та не має
повноважень на надання фінансових
послуг. Згідно ст. 203 ГК України, ст. 227 ЦК
України є підстави вважати, що
укладання відповідачем договору
зворотної фінансової допомоги є
порушенням в частині господарської
компетенції (спеціальна
правосуб'єктність) щодо укладання
позастатутних угод, а саме угод про
надання фінансових послуг, без
відповідного дозволу. Разом з цим,
позивач просить судові витрати,
пов'язані із розглядом справи віднести
на відповідача.

Відповідач проти задоволення позову
заперечує, при цьому зазначає, що
спірний договір не підпадає під
поняття фінансової послуги, оскільки
не має на меті отримання прибутку
(процентів), а відтак позикодавцю не
обов'язково бути фінансовою установою,
та мати відповідні дозволи і ліцензії.
Просить у задоволенні позову
відмовити.

Вивчивши матеріали справи та додатково
надані докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступні обставини:

Статтею 11 Цивільного кодексу України
закріплено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до п. 2 цієї статті підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язанням, відповідно до п. п. 1, 2 ст.
509 цього Кодексу, є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

23 вересня 2013 року між приватним
підприємством «Агрофірма «Семенівка»
та приватним підприємством
«Молокозавод-ОЛКОМ» був укладений
договір зворотної фінансової допомоги
№ 35.

В п. 1.1 договору передбачено, відповідач
надає позивачу зворотну фінансову
допомогу у розмірі, встановленому в п.
2.1 договору, а позивач, в свою чергу,
зобов'язується повернути відповідачу
отриману фінансову допомогу у повному
розмірі та в строк, встановлений п. 5.1
Договору.

Відповідно до п.2.1 договору розмір
фінансової допомоги складає 70000,00 грн.,
а згідно з п. 3.1 вказана сума повинна
бути перерахована не пізніше 25 вересня
2013 року.

Виконуючи свої зобов'язання за
договором, відповідач пл./дорученням №
4123 від 23.09.2013 перерахував на
розрахунковий рахунок позивача
обумовлену договором суму фінансової
допомоги.

В п. 5.1 договору сторони погодили строк
повернення фінансової допомоги -
31.12.2013р.

В обґрунтування недійсності договору
позивач посилається на те, що на момент
укладання даного договору відповідач
не міг виступати позикодавцем,
оскільки за законодавством України
фінансові послуги можуть надаватися
виключно фінансовими або кредитними
установами на підставі відповідної
ліцензії.

Вчинення ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» цього
правочину без відповідного дозволу
(ліцензії) в силу ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215,
ст. 227 Цивільного кодексу України, є
підставою для визнання договору
недійсним.

Господарський суд не погоджується з
доводами позивача з огляду на наступне.

За правовою природою спірний договір є
договором позики.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з п. 2.2 договору, фінансова
допомога є поворотною та
безвідсотковою. Відсотки за даним
договором не нараховуються та не
сплачуються.

Відповідно до п. 14.1.257 Податкового
кодексу України поворотна фінансова
допомога - сума коштів, що надійшла
платнику податків у користування за
договором, який не передбачає
нарахування процентів або надання
інших видів компенсацій у вигляді
плати за користування такими коштами,
та є обов'язковою до повернення.

Законом України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» передача коштів у
позику віднесена до фінансових послуг
(п. 1 ст. 4), але при цьому з визначення
терміну «фінансова послуга» (пп. 5 п. 1
ст. 1 Закону) випливає, що фінансова
послуга - це операція, яка здійснюється
з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів; фінансовий кредит
(пп. 3 п. 1 ст. 1 Закону) - кошти, які
надаються у позику юридичній або
фізичній особі на визначений строк та
під процент. Тобто, операція з надання
безпроцентної позики таким критеріям
не відповідає, а отже - не є фінансовою
послугою, таким чином може надаватися
не фінансовою установою.

В п. 1 Розпорядження Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України № 5555 від 31.03.2006р. «Про
можливість надання юридичними особами
- суб'єктами господарювання, які за
своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, фінансових
послуг з надання коштів у позику та
надання поручительств», зазначено, що
юридична особа, що не є за своїм
правовим статусом фінансовою
установою, не може надавати кошти в
позику на умовах фінансового кредиту
(тобто під процент), але має право
надавати фінансові послуги з надання
коштів у позику відповідно до вимог
цивільного законодавства.

З огляду на зазначені норми
законодавства та умови спірного
договору, господарський суд не
знаходить достатніх правових підстав
для задоволення позовних вимог та
визнання договору зворотної
фінансової допомоги №35 від 23.09.2013р.
недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального Кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

В судовому засіданні 07.08.2014р. оголошена
вступна і резолютивна частини рішення.
Рішення в повному обсязі складено і
підписане 07.08.2014р.

Суддя
С.А.Гончаренко