ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2014 р.Справа № 920/757/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укрнафта" в особі
нафтогазовидобувного управління
"Охтирканафтогаз", м. Охтирка до
Підприємства матеріально-технічного
постачання товариства з обмеженою
відповідальністю "Аграрник" в особі
Сумської філії підприємства
матеріально-технічного постачання
товариства з обмеженою
відповідальністю "Аграрник", м. Суми
про розірвання договору та стягнення
13321,03 грн. збитків за участю
представників:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство «Укрнафта» в особі
нафтогазовидобувного управління
«Охтирканафтогаз», звернувся до
господарського суду Сумської області з
позовом до відповідача - Підприємства
матеріально-технічного постачання
товариства з обмеженою
відповідальністю «Аграрник» в особі
Сумської філії підприємства
матеріально-технічного постачання
«Аграрник» товариств з обмеженою
відповідальністю про розірвання
договору № 3114-Р на виконання робіт з
капітального ремонту трьох мостів до
тракторів «Кіровець», укладеного 18.05.2010
р. ПАТ «Укранфта» в особі НГВУ
«Охтирканафтогаз» та Сумською філією
ПМТП «Аграрник» ТОВ; стягнення з
відповідача 133210,03 грн. у відшкодування
збитків, завданих неналежним виконання
(прострочкою виконання) зобов'язання, а
також просив суд покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 3045,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним
виконанням відповідачем вказаного
вище договору щодо переліку визначених
калькуляцією робіт, що зумовило
відмову позивача від прийняття
виконання робіт, ухилення відповідача
від підписання акту прийому-передачі
фактично виконаних робіт. Під збитками
позивач визначає суму грошових коштів,
сплачених в рахунок оплати робіт
відповідача, обумовлених договором.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 05.05.2014 р. вказану позовну
заяву було прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі та
призначено її до слухання у судовому
засіданні на 27.05.2014 р.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 16.06.2014 р. справу було
направлено за підсудністю до
господарського суду Харківської
області.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 червня 2014
року дану справу було прийнято до
розгляду та призначено до слухання в
судовому засіданні на 15.07.2014 р.

Представник позивача, поданим через
канцелярію суду клопотанням (вх.№ 29042
від 19.08.2014 р.) просив суд відкласти
розгляд справи у зв'язку з участь
представника в іншому судовому
засіданні, а також наміром позивача
змінити предмет позову.

В судове засіданні 20 серпня 2014 року
сторони своїх уповноважених
представників не направили,
витребуваних судом документів не
надали.

Досліджуючи питання про обізнаність
відповідача про розгляд даної справи
господарським судом Харківської
області, суд встановив, що відповідач
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду даної справи, про
що свідчить наявна в матеріалах справи
направлена на зазначену в позовній
заяві та ЄДРПОУ адресу відповідача та
повернута до суду з відміткою про
закінчення термінів зберігання ухвала
про призначення справи до розгляду.
Вказаний висновок цілком узгоджується
з абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Розглянувши вказане вище клопотання
представника позивача про відкладення
розгляду справи, суд зазначає наступне.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Такими
обставинами, зокрема, є: 1) нез'явлення в
засідання представників сторін, інших
учасників судового процесу; 1-1)
виникнення технічних проблем, що
унеможливлюють участь особи у судовому
засіданні в режимі відеоконференції,
за наявності ухвали суду про таку
участь, крім випадків, коли відповідно
до цього Кодексу судове засідання може
відбутися без участі такої особи; 2)
неподання витребуваних доказів; 3)
необхідність витребування нових
доказів; 4) залучення до участі в справі
іншого відповідача, заміна неналежного
відповідача; 5) необхідність заміни
відведеного судді, судового експерта.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» при вирішенні
питання про відкладення розгляду
справи господарський суд виходить з
того, що у випадку неможливості
прибуття певного представника
учасника судового процесу, останній не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами.

Позивач доказів неможливості явки в
судове засідання свого представника
або доказів неможливості його зміни на
іншого - не наддав, а ймовірна зміна
предмету позову з огляду на положення
ст. 77 ГПК України не є достатньою
правовою підстав для відкладення
справи.

Інших поважних підстав для відкладення
розгляду справи в порядку ст. 77 ГПК
України представник позивача в своєму
клопотанні не зазначив.

Вирішуючи клопотання про відкладення
розгляду справи суд також враховує те,
що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 69 ГПК
України спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви. У виняткових випадках
за клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.

Так, матеріали даної справи надійшли до
господарського суду Харківської
області 23 червня 2014 року. Таким чином,
визначений ч. 1 ст. 69 ГПК України строк
розгляду спору спливає 23 серпня 2014
року.

З огляду на відсутність вмотивованого
клопотання однієї із сторін про
продовження строку розгляду спору в
порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України, у суду
відсутні підстави для виходу за межі
загальних строків розгляду спору.

Окрім того, дослідивши матеріали
справи, суд встановив, що в ній
містяться належні та допустимі докази,
необхідні для повного, всебічного та
об'єктивного розгляду даної справи.

На підставі викладеного, суд не вбачає
підстав для задоволення клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

18 травня 2010 року між позивачем (як
замовником) та відповідачем (як
виконавцем) було укладено договір №
3114-Р (далі - «договір»), відповідно до
умов якого (п. 1.1) виконавець
зобов'язується власними силами
виконати і здати у встановлені терміни,
а замовник - прийняти і оплатити роботи
по капітальному ремонту мостів
тракторів «Кировец» в кількості 3 шт.
Код згідно класифікатора
ДК-016-97-50.20.2.

Для виконання умов договору сторони
погодили калькуляцію за капітальний
ремонт (а.с. 17-19).

Згідно п. 2.3 договору виконавець
виконує весь обсяг робіт протягом 10-14
робочих днів після 30% попередньої
оплати. На підтвердження факту
виконання виконавцем робіт сторонами
підписується акт приймання-передачі
виконаних робіт.

На підставі договору 27 травня 2011 року
позивач сплатив відповідачу 13321,03 грн.,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи платіжними
дорученнями (а.с. 20-21).

Позивач стверджує, що відповідач
неналежним чином виконав взяті на себе
за договором зобов'язання, не
використав визначені в калькуляції
запчастини, про що надав акт від 08.06.2011
р. (а.с. 22) та ухиляється від підписання
акту прийому-передачі фактично
виконаних робіт.

Листом від 05.10.2012 р. вих.№ 24-юр-01/8218 (а.с.
26), у зв'язку з викладеними обставинами,
позивач відмовився від прийняття
виконаних відповідачем за договором
робіт та просив останнього
відшкодувати в якості збитків вказані
вище грошові кошти в сумі 13321,03 грн.

Претензією (а.с. 29) позивач також
повідомляв відповідача про розірвання
договору.

Як стверджує позивач, викладені вище
його вимоги не були задоволені
відповідачем.

Позивач, посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором, обумовлених
не використанням визначених в
погодженій калькуляції запчастин, а
також відмовою від підписання акту
приймання-передачі фактично виконаних
робіт, просить суд розірвати договір, а
сплачені в якості передплати по
договору кошти в розмірі 13321,03 грн. -
стягнути з відповідача в якості
збитків.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. У відповідності до ст. 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч. 1 ст.627 ЦК України).

За договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові. Для виконання окремих
видів робіт, встановлених законом,
підрядник (субпідрядник) зобов'язаний
одержати спеціальний дозвіл (ч.ч. 1-3 ст.
837 ЦК України).

Зміст зобов'язань сторін за договором
свідчить, що між ними виникли підрядні
правовідносини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України визначено,
що зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Частиною 1 ст. 615 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання однією
стороною друга сторона має право
частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом.

Вказані норми передбачають припинення
зобов'язань внаслідок розірвання
договору або односторонньої відмови
від виконання зобов'язань виключно за
умови передбачуваності таких
правомочностей сторони у самому
договорі.

Викладене обумовлено тим, що договір
забезпечує стабільність відносин між
його сторонами, тому зобов'язання, що
виникають на його підставі, можуть бути
достроково припинені лише у виключних
випадках.

Умовами договору сторони не
врегулювали питання підстав та порядку
розірвання договору, односторонньої
відмови від договору.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК
України).

Вказаною нормою визначено, що істотне
порушення зобов'язань (як підстава для
розірвання договору в судовому
порядку) обумовлюється завданням
однією із сторін іншій стороні шкоди.

Під шкодою слід розуміти втрату або
пошкодження майна іншої сторони та
(або) позбавлення її особистого
нематеріального права.

Викладені позивачем обставини не
свідчать саме про істотне порушення
відповідачем своїх зобов'язань за
договором.

Позивачем (в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК
України) не надано належних доказів,
які б свідчили про спричинення йому
шкоди, внаслідок порушення
відповідачем своїх зобов'язань за
договором.

Наявні в матеріалах справи акт від
08.06.201 р. та лист від 22.02.2012 р. можуть
свідчити лише про виконання
відповідачем обумовлених договором
робіт в меншому обсязі, ніж
передбачалось за домовленістю сторін
(а не виконання їх взагалі), що за своєю
правовою природою не може бути
віднесено до істотного порушення
зобов'язань, а від так має інші правові
наслідки, ніж розірвання договору,
зокрема, визначені ч. 2 ст. 872 ЦК України
(безоплатне усунення недоліків у
розумний строк; або відшкодування
витрат на усунення недоліків; або
відповідного зменшення плати) та
договорі (стягнення пені).

З огляду на наведене, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
в частині розірвання договору.

З приводу позовних вимог в частині
стягнення збитків суд зазначає
наступне.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
щодо стягнення збитків в розмірі 13321,03
грн. тим, що саме така сума була ним
сплачена на користь відповідача на
виконання умов договору.

Втім, така правова позиція позивача є
юридично неспроможною.

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода) (ч.ч. 1, 2 ст. 22
ЦК України).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Зі змісту вказаних положень слідує, що
відшкодування збитків є однією із форм
або мір господарсько-правової
відповідальності за вчинення
учасником господарських відносин
господарського правопорушення.

Кошти в сумі 13321,03 грн., які позивач
просить суд стягнути з відповідача в
якості збитків мають іншу правову
природу та не можуть бути розцінені
такими навіть за умови встановлення
факту порушення відповідачем своїх
зобов'язань за договором.

З огляду на наведене, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
в частині стягнення збитків в розмірі
13321,03 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та у зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог витати по платі
судового збору покладає на позивача.

На підставі викладеного, відповідно до
ст.ст. 175, 224, 225 ГК України, ст.ст. 6, 11, 22, 615,
626, 629, 651, 872 ЦК України та керуючись
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 26.08.2014 р.

Суддя В.В. Суслова