ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014 р.
Справа №917/1201/14

за позовом Полтавського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
вул. Зигіна, 1, м. Полтава, Полтавська
область, 36000

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36039

про стягнення 98 400,00 грн.

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: Сундалова М.В.,
довіреність №02/4083 від 04.07.2014р.

від відповідача: не з'явився.

У судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення, додано до справи та
повідомлено про строк виготовлення
повного тексту рішення згідно ст.85 ГПК
України.

Суть спору: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача 98
400,00 грн., з яких 49 200,00 грн. штрафу та 49
200,00 грн. нарахованої пені за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченого пунктом
1статті 50 та пунктом 4 частини другої
статті 6 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" відповідно до
Рішення адміністративної колегії
Полтавського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№02/65-рш у справі №02-01-50/37-2013 від 14.06.2013
року.

Представник позивача на задоволенні
позову наполягає та просить суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з"явився, повноважного представника в
судове засідання не направив.

Відповідачем через канцелярію суду
22.07.2014р. було подано письмові пояснення
(вхід. №9470 від 22.07.2014р.) відповідно до
якого зазначає, що сума штрафу та пені є
завищеними та просить суд:

- зменшити суму штрафів
накладених на ФО-П ОСОБА_1 рішеннями
адміністративної колегії Полтавського
обласного територіального відділення
антимонопольного комітету України за
№02/64 від 14.06.2013р. та №02/65 від 14.06.2013р. до 5
тисяч гривень;

- зменшити розмір нарахованої
пені до 5 тисяч гривень;

- розстрочити виплату пені та
стягнутих штрафів за рішеннями
адміністративної колегії Полтавського
обласного територіального відділення
антимонопольного комітету України за
№02/64 від 14.06.2013р. та №02/65 від 14.06.2013р. на 24
місяці.

В обґрунтування вказаного клопотання
відповідач посилається на скрутне
фінансове становище.

Представник позивача проти зменшення
та розстрочки пені та штрафу
заперечує.

22.07.2014р. від відповідача до суду
надійшло письмове пояснення (вхід. №9469
від 22.07.2014р.), відповідно до якого ФО-П
ОСОБА_1 проти задоволення позову
заперечує, та в зв"язку з перебуванням
на лікарняному просить суд відкласти
розгляд справи. При цьому жодних
доказів та підтвердження наведеного,
до клопотання відповідачем не надано.

Представник позивача проти
відкладення розгляду справи
заперечував.

Розглянувши заявлене
відповідачем клопотання про
відкладення розгляду справи, суд
вважає за необхідне зазначити, що у
відповідності до ч. 1 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд відкладає в
межах строків, встановлених ст. 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному судовому засіданні, у
разі нез'явлення в судове засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу; неподання
витребуваних доказів; необхідність
витребування нових доказів; залучення
до участі в справі іншого відповідача,
заміна неналежного відповідача;
необхідність заміни відведеного судді,
судового експерта.

Стаття 6 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод,
ратифікованої Законом від 17.07.97р.,
гарантує кожній фізичній або юридичній
особі право на розгляд судом
упродовж розумного строку цивільної,
кримінальної, адміністративної або
господарської справи, а також справи
про адміністративне правопорушення, в
якій вона є стороною.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може не
брати до уваги доводи учасника
судового процесу щодо відкладення
розгляду справи у зв'язку з його
відсутністю (з причин, пов'язаних з
відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому
судовому засіданні і т.п.). При цьому
суд виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи ухвалою про порушення
провадження у справі від 20.06.2014 року
розгляд даної справи було призначено
на 08.07.2014 року. Про розгляд даної справи
відповідач був повідомлений належним
чином (поштове повідомлення про
вручення ухвали суду в матеріалах
справи).

В судове засідання 08.07.2014р.
відповідач не з"явився, надіславши
07.07.2014р. клопотання (вхід. №8626 від
07.07.2014р.) про відкладення розгляду
справи в зв'язку з перебуванням свого
представника (адвоката ОСОБА_3, ордер
№019156 від 07.07.2014р.) у відпустці. Дане
клопотання судом було задоволено та
відкладено розгляд справи.

Відповідно до ст. 22 ГПК України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

В обґрунтування заявленого
клопотання від 22.07.2014р. відповідач
зазначає, що перебуває на лікарняному,
а отже не може прибути в судове
засідання. Проте, суд зазначає, що
неможливість вирішення господарського
спору в даному судовому засіданні,
вирішується господарським судом в
кожному випадку окремо з врахуванням
обставин справи.

Відповідач мав достатньо часу з
дати порушення провадження у справі
надати суду свої заперечення, однак
таким правом не скористався.

Враховуючи достатність у
матеріалах справи доказів для розгляду
спору по суті, приписи
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (ратифікована
Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР)
щодо права кожного на розгляд його
справи упродовж розумного строку, спір
розглядається за наявними матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
представника позивача, суд встановив:

Рішенням адміністративної колегії
Полтавського обласного
територіального відділення
Антимонопольного Комітету України
№02/65-рш від 14.06.2013р. у справі № 02-01-50/37-2013
було визнано дії Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (відповідач по
справі) порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбаченим пунктом 1 статті 50 та
пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", у вигляді
антиконкурентних узгоджених дій, які
стосуються спотворення результатів
торгів (тендеру).

За вчинення порушення законодавства
про захист економічної конкуренції,
відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України
"Про захист економічної конкуренції" на
відповідача було накладено штраф у
розмірі 49 200,00 грн. (пункт другий
резолютивної частини Рішення а.с. 8-28).

Як вбачається з матеріалів справи
вказане Рішення було отримано
відповідачем 09.07.2013р. Даний факт
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№846 (копія в матеріалах справи
а.с.30).

Відповідно до ч.3 ст. 56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
особа, на яку накладено штраф за
рішенням органу Антимонопольного
комітету України, сплачує його у
двомісячний строк з дня одержання
рішення про накладення штрафу.

За таких обставин, відповідач повинен
був сплатити штраф до 09.09.2013 року
включно.

Частиною 8 статті 56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
протягом п'яти днів з дня сплати штрафу
суб'єкт господарювання зобов'язаний
надіслати до Відділення документи, що
підтверджують сплату штрафу.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення.

Відповідач, не погодившись з вказаним
рішенням, звернувся до господарського
суду Полтавської області з позовом до
Полтавського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним рішення №02/65-рш від
14.06.2013р.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 22.10.2013 року у
справі №917/1757/13 вищезазначене рішення
визнано недійсним. (а.с.32-35).

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.02.2014року
вказане рішення господарського суду
Полтавської області від 25.09.2012р.
скасоване та прийняте нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовлено
(а.с.38-42).

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.06.2014 року по справі
№917/1757/13 Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
04.02.2014року залишено без змін, касаційну
скаргу Відповідача залишено без
задоволення (а.с.45-47).

Як зазначає позивач в своїй позовній
заяві станом на 18.06.2014р. штраф
відповідно до рішення
адміністративної колегії Полтавського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
14.06.2013р. №02/65-рш у справі №02-01-50/37-2013
відповідачем сплачено не було.

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" за кожен день
прострочення сплати штрафу стягується
пеня в розмірі 1,5% від суми штрафу.

В зв"язку з чим позивачем за період
05.02.2014р. по 18.05.2014р., з 04.06.2014р. по 18.06.2014р.
було нараховано пеню в сумі 87 084,00 грн.

Однак, відповідно до частини 5 статті 56
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" розмір пені не може
перевищувати розмір штрафу,
накладеного відповідним рішенням
органу Антимонопольного комітету
України.

Враховуючи положення ст. 56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" позивач просить суд
стягнути 49 200,00 грн. пені.

А тому твердження відповідача в
письмових поясненнях, щодо
безпідставного нарахування позивачем
пені за вказаний період, судом не
приймаються за наступного.

Згідно ч. 5 ст. 56 ЗУ "Про захист
економічної конкуренції" нарахування
пені зупиняється, зокрема, на час
розгляду чи перегляду господарським
судом справи про визнання недійсним
рішення органу Антимонопольного
комітету України про накладення
штрафу.

Даною нормою передбачені випадки
зупинення нарахування пені, а не
встановленого ч. 3 ст. 56 ЗУ "Про захист
економічної конкуренції" строку сплати
штрафу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
період нарахування пені визначений
позивачем вірно та не суперечить
вимогам ч. 5 ст. 56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції".

Клопотання відповідача про зменшення
суми штрафу, пені до 5 тисяч гривень та
розстрочку виплати пені та штрафу
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Як вбачається з прохальної частини
письмових пояснень, відповідно до яких
відповідач просить суд зменшити суми
штрафу, пені до 5 тисяч гривень та
розстрочки виплати пені та штрафу
накладених на ФО-П ОСОБА_1 рішеннями
адміністративної колегії Полтавського
обласного територіального відділення
антимонопольного комітету України за
№02/64 від 14.06.2013р. та №02/65 від 14.06.2013р. до 5
тисяч гривень, тоді як судом
розглядається позовна заява про
стягнення з ФО-П ОСОБА_1 49 200,00 грн.
штрафу та 49 200,00 грн. нарахованої пені за
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, відповідно
до Рішення адміністративної колегії
Полтавського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№02/65-рш у справі №02-01-50/37-2013 від 14.06.2013
року.

Як роз"яснив Пленум Вищого
господарського суду в Постанові №15
"Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" Закон України "Про
захист економічної конкуренції" не
містить норм, які надавали б
господарському суду право зменшувати
розмір (а відтак і суму) стягуваних
штрафу та/або пені (у разі їх
правомірного нарахування). Тому,
зокрема, до відповідних правовідносин
не може застосовуватись припис пункту 3
статті 83 ГПК, який передбачає право
господарського суду у прийнятті
рішення зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню (пункт 20.1.
Постанови).

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України від
17.10.2012р. "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" №9
передбачено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Відповідач належним чином не надав
жодних доказів, які б підтверджували
неможливість виконання рішення.

Таким чином, розстрочка чи відстрочка
виконання рішення допускається у
виняткових випадках і залежно від
обставин справи, яких у даному випадку
суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене
господарський суд відмовляє
відповідачу в зменшені суми штрафу,
пені до 5 тисяч гривень та розстрочку
виплат пені та штрафу за рішенням
адміністративної колегії Полтавського
обласного територіального відділення
антимонопольного комітету України
№02/65 від 14.06.2013р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем всупереч вимогам ст. ст. 33,
34 ГПУ України не було спростовано
належними доказами доводи позивача, а
тому позовні вимоги Полтавського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати
судового збору, судовий збір в сумі
1968,00 грн. відповідно до ч.3 ст.49 ГПК
України підлягає стягненню з
відповідача в доход бюджету.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. ст. ст. 32-34, 43,44, 49, 82-85
ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36039; ідентифікаційний
код НОМЕР_1) 49 200,00 грн. штрафу та 49 200,00
грн. пені з зарахуванням зазначених сум
до загального фонду Державного бюджету
України на рахунок управління
державної казначейської служби
України у м. Полтаві (код за ,
р/р 0002) за кодом бюджетної
класифікації 21081100, символ звітності 106.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36039; ідентифікаційний
код НОМЕР_1) в доход Державного бюджету
України, отримувач коштів УДКСУ у м.
Полтава (м. Полтава), 22030001, код
отримувача (код ЄДРПОУ) 38019510, рахунок
отримувача 3002, банк отримувача
ГУДКСУ у Полтавській області, код банку
отримувача 831019, код класифікації
доходів бюджету 22030001 - 1968,00 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.07.2014року

Суддя
Погрібна С.В.