ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2014 р.
Справа № 921/397/14-г/8

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Давид Л.Л.

Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання
Фака С.П.

за участю представників:

позивача: Єршова С.В.

відповідача: Крамар І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", вих. № 402 від 01.07.2014р.

на рішення Господарського суду
Тернопільської області від 18.06.2014р.

у справі № 921/397/14-г/8

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального
підприємства теплових мереж
Тернопільської обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго", м.
Тернопіль

про стягнення заборгованості в
загальній сумі 13 208 062,56 грн,

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
Господарського суду Тернопільської
області з позовом до комунального
підприємства теплових мереж
Тернопільської обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго" про
стягнення заборгованості в загальній
сумі 13 208 062,56 грн. Позов заявлено на
підставі договору купівлі-продажу
природного газу № 13/2697-БО-30 від 28.12.2012р.
укладеного позивачем з відповідачем

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 18.06.2014р. у
справі № 921/397/14-г/8 (суддя І.М. Гирила)
позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача: 11 923 281 грн 62 коп
боргу; 438 012 грн 90 коп пені; 264 687 грн 78 коп
- 3% річних; 139 527 грн 46 коп інфляційних
нарахувань; 73 054 грн 90 коп у
відшкодування витрат по сплаті
судового збору. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач - публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
звернувся до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Тернопільської області від 18.06.2014р. в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення пені в сумі 438 012, 90
грн, мотивуючи свої доводи порушенням
місцевим господарським судом норм
матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що
виняткові обставини для зменшення
нарахованої пені відсутні. Зазначає, що
суд прийняв лише сторону відповідача,
не оцінив майнового стану сторін, що
призвело до порушення норм
законодавства і прав позивача.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.07.14 у складі
колегії суддів: головуючий суддя:
Юрченко Я.О., судді Зварич О.В., Давид Л.Л.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 05.08.14.

1 серпня 2014 відповідач, скориставшись
своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК
України, подав відзив на апеляційну
скаргу (вих. № 1714 від 30.07.2014р.), в якому
просить залишити рішення
господарського суду Тернопільської
області від 18.06.14 у справі № 921/397/14-г/8
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
04.08.2014 у склад колегії суддів для
розгляду справи № 921/397/14-г/8 у зв'язку з
перебуванням судді Зварич О.В. на
лікарняному внесено зміни, введено
замість судді Зварич О.В. - суддю Хабіб
М.І.

В судове засідання з'явились
представники сторін та підтримали
власні доводи та заперечення,
викладені в апеляційній скарзі та
відзиві на неї.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, відзиву на неї, вивчивши
матеріали справи, наявні в ній докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення місцевим господарським
судом, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного рішення
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 18.06.2014р. у справі № 921/397/14-г/8
- залишити без змін, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
28.12.2012р. НАК "Нафтогаз України", надалі -
продавець, з однієї сторони, та
Комунальним підприємством теплових
мереж Тернопільської обласної ради
"Тернопільтеплокомуненерго", надалі -
Споживач, з другої сторони, укладено
Договір купівлі-продажу природного
газу № 13/2697-БО-30 (далі - Договір від
28.12.2012р.), за умовами якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ (надалі -
газ), на умовах цього Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору, газ, що
продається за цим Договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Продавець передає Покупцеві з 01 січня
2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом
до 6 230 тис. куб. м, у т.ч. по місяцях
кварталів: січень - 1 322 тис. куб. м, лютий
- 1 127 тис. куб. м, березень - 1 011 тис. куб. м,
квітень 317 тис. куб. м, жовтень - 339 тис.
куб.м, листопад - 901 тис. куб. м, грудень - 1
213 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується
передати за цим договором, можуть
змінюватись Сторонами протягом місяця
продажу в установленому порядку
(п.п.2.1-2.2 Договору).

Згідно п.3.1 Договору, Продавець передає
Покупцю газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
Покупця. Право власності на газ
переходить від Продавця до Покупця в
пунктах приймання-передачі. Право
власності на газ переходить від
Продавця до Покупця в пунктах
приймання - передачі.

Розділом 3, а саме, п. 3.2. передбачено
обов'язок Покупця, зокрема, до 20 числа
місяця, що передує місяцю поставки
газу, надати Продавцю належним чином
оформлену заявку на планові обсяги
споживання газу на наступний місяць,
підписану уповноваженою особою.
Плановий обсяг поставки
підтверджується Продавцем та
доводиться до відома газотранспортних
підприємств в електронному вигляді
оператором ЄГТСУ на відповідний місяць
поставки.

Відповідно до п. п. 3.3 - 3.4 Договору,
приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця. Не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, Покупець
зобов'язується надати Продавцеві
підписані та скріплені печатками
Покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
Покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаних
уповноваженим представником та
скріплених печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між Сторонами.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб. м
газу становить 3 509,00 грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на його транспортування,
розподіл і постачання природного газу,
крім того: збір у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ - 2%; податок на додану
вартість за ставкою - 20%. Крім того,
тариф на транспортування природного
газу магістральними та розподільними
трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ
- 20% -61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До
сплати за 1000 куб. м природного газу - 3
884,78 грн., крім того ПДВ -20% -776,96 грн.,
всього з ДПВ - 4 661,74 грн. У разі зміни
НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його
транспортування, розподіл і постачання
вони є обов'язковими для Сторін за цим
Договором з моменту введення їх в дію.
Загальна вартість цього Договору на
дату його укладення становить 24 202 179,40
грн., крім того ПДВ - 4 840 460,80 грн., разом з
ПДВ - 29 042 640,20 грн. (п.п.5.1-5.3, 5.5 Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 6.3 Договору Покупець
платіжних дорученнях повинен
обов'язково зазначати номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу без зазначення періоду, за який
здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у Покупця за цим
договором Продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
Покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від Покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
Договором.

Договір набирає чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками Сторін та скріплення їх
підписів печатками Сторін, діє в
частині реалізації газу до 31 грудня 2013
року, а в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивачем
передано в період з січня 2013 року по
грудень 2013 року (включно), а
відповідачем отримано 4 937, 500 м3
природного газу на загальну суму 22 900 191,
51 грн, про що свідчать наявні в
матеріалах справи належним чином
засвідчені копії актів
приймання-передачі природного газу.

Вказана обставина, як вбачається з
матеріалів справи, не заперечується
обома сторонами.

В порушення умов договору, відповідач
прийняті на себе договірні
зобов'язання виконав частково - на суму
10 976 909, 89 грн, що слугувало підставою для
звернення до суду з позовом у даній
справі.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
момент прийняття рішення становить 11 923
281, 62 грн, на яку останнім нараховано 265
526, 48 грн - 3% річних, 139 818, 81 грн -
інфляційних нарахувань та 879 435, 66 грн
пені.

Місцевий господарський суд не
погодився з розрахунками позивача та
провів власний, яким встановив, що
правомірними є вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 264 687, 78 грн - 3 %
річних, 139 527, 46 грн інфляційних втрат.
Щодо стягнення пені, місцевий
господарський суд зазначив, що
правомірним та таким, що підлягає до
задоволення є вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 876 025, 79 грн.
Однак, у зв'язку з винятковим
обставинами, керуючись ст. 233 ГК
України, п. 3 ст. 83 ГПК України,
Господарський суд Тернопільської
області вирішив зменшити розмір пені
до 50 %, що становить 438 012, 90 грн.

У відповідності до вимог ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Тому, в силу ст. ст. 655, 692 ЦК України,
факт отримання Відповідачем
природного газу зумовлює виникнення у
нього зобов'язання оплатити його
вартість.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України -
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається , якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 ГК України, виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, при
триманням, завдатком.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі невиконання Покупцем умов п. 6.1
Договору, він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Як зазначалось вище, позивач нарахував
879 435, 66 грн пені за період з 14.02.2013р. по
02.04.2014р. Проте, за перерахунком
місцевого суду, сума пені є завищеною, а
заявленою до стягнення може бути 876 025, 79
грн пені.

Не заперечуючи зазначених висновків
місцевого господарського суду, апелянт
не погоджується із зменшенням на 50%
розміру пені, яка підлягає до
стягнення, вважаючи, що даний випадок
не є винятковим.

Переглядаючи рішення в цій частині,
колегія суддів приймає до уваги, що
згідно ст. 233 ГК України у разі, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій, при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір до сплати штрафних
санкцій.

Крім того, частина 3 ст. 551 ЦК України
встановлює, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Колегія суддів зауважує, що зі змісту
наведених норм випливає, що вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеня виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення.

Вбачається, що суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку, що
заявляючи додаткові вимоги, позивач
використав передбачені законодавством
і Договором засоби компенсації
матеріальних втрат та забезпечення
виконання зобов'язання боржником КП
теплових мереж Тернопільської
обласної ради
«Тернопільтеплокомуненерго», яке
відноситься до об'єктів
життєзабезпечення та стратегічного
призначення та є паливно-збитковим
підприємством, основним видом
діяльності якого є надання послуг з
централізованого опалення,
несвоєчасно та не в повному обсязі
отримує допомогу від бюджету,
внаслідок чого у підприємства існує
нестача оборотних коштів, що тягне за
собою несвоєчасність розрахунків за
енергоносії із позивачем. Місцевим
господарським судом також враховано
низьку платоспроможність населення,
яке звільнене від сплати пені та штрафу
за несвоєчасні розрахунки за
комунальні послуги та надані
відповідачем докази щодо постійного
вжиття заходів, спрямованих на
стягнення зі споживачів в судовому та
примусовому порядку заборгованості за
отриману теплову енергію та те, що
заборгованість за договором виникла у
зв'язку з різницею в тарифах на послуги
з теплопостачання внаслідок
невідповідності фактичної вартості
цих послуг тарифам, що затверджені в
установленому порядку для відповідача
та враховано, що відповідач вживає
заходи, спрямовані на забезпечення
виконання зобов'язань систематично
частинами погашаючи заборгованість.

В даному випадку сплата надмірно
великих штрафних санкцій зачіпатиме не
лише майнові інтереси відповідача, а й
інші інтереси, зокрема, можливість
вчасного та якісного надання населенню
послуг з теплопостачання.

Крім того, стягнення з боржника
штрафних санкцій спрямоване на
дотримання договірної дисципліни і має
компенсаційний характер, проте не є і
не може бути джерелом збагачення
кредитора.

Зважаючи на викладене, на переконання
судової колегії, суд першої інстанції,
встановивши обставини справи і
підстави порушення відповідачем
грошового зобов'язання, визнав даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу і покликаючись на положення ст. 233
ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України та
ступінь виконання ним грошового
зобов'язання, правомірно зменшив
розмір пені на 50% до суми 438 012, 90 грн.

Колегія суддів також вважає даний
випадок виключним і не вбачає підстав
для переоцінки фактів у даній справі.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. В даному випадку місцевим
господарським судом дотриманий баланс
інтересів сторін та правомірно
зменшено розмір неустойки.

Посилання скаржника на те, що місцевим
господарським судом не взято до уваги
негативні наслідки, спричинені
відповідачем, у зв'язку з простроченням
виконання зобов'язання, судова колегія
вважає безпідставними, оскільки
скаржником на підтвердження власних
доводів подано лише копії звітів про
фінансовий стан компанії за 2013 рік, з
якого неможливо встановити, що збитки
компанії спричинені саме неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань. Поряд з цим, відповідачем
подано ряд доказів, які підтверджують
неспроможність сплати заборгованості
за договором в порядку, який ним
визначено.

Інші посилання скаржника в
обґрунтування апеляційної скарги
також не підтверджуються матеріалами
справи, спростовуються висновками
місцевого господарського суду та не
доведені відповідно до вимог ст. 33 ГПК
України. Твердження апелянта про
порушення і неправильне застосування
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
не знайшли свого підтвердження та
суперечать матеріалам справи, в зв'язку
з чим підстав для скасування
прийнятого у справі рішення колегія
суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому
законом порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б з
достовірністю підтверджували доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
обґрунтовували неправомірність та
безпідставність заявленого позову,
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що рішення Господарського суду
Тернопільської області відповідає
законодавству, матеріалам та дійсним
обставинам справи, а тому не вбачає
підстав його для зміни чи скасування.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 18.06.2014р. у
справі № 921/397/14-г/8 залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 08.08.2014р.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Хабіб М.І.