ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р.
Справа № 920/587/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя

Здоровко Л.М., суддя Крестьянінов О.О.,
суддя Плахов О.В.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - Калач М.О. за довіреністю від
08.01.2014р.

відповідача - не з'явився,

розглянувши у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м. Суми, (вх.
1929С/2), на рішення господарського суду
Сумської області від 23.06.2014р. у справі
№920/587/14

за позовом Дочірнього підприємства
"Адідас-Україна", м. Київ

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м. Суми

про стягнення 96534,37 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 23.06.2014р. (суддя Лиховид Б.І.)
позов задоволено частково; стягнуто з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на
користь Дочірнього підприємства
"Адідас-Україна" 54 953 грн. 10 коп.
основного боргу, 9 979 грн. 48 коп.
інфляційних втрат, 25 805 грн. 37 коп. 10 %
річних, витрати по сплаті судового
збору у сумі 1 814 грн. 76 коп.; в іншій
частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
з посиланням на ст. 258, 256, 261, 629
Цивільного кодексу України, ст. 193, 231
Господарського кодексу України
мотивовано тим, що відповідач належним
чином не виконав зобов'язання за
укладеним договором, тому стягнення
основної заборгованості за
поставлений товар є правомірним, а
також підлягають задоволенню позовні
вимоги в частині стягнення інфляційних
втрат та 3% річних, нарахування пені є
необґрунтованим, оскільки позивачем
пропущений строк спеціальної позовної
давності.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 з
рішенням суду першої інстанції не
погодилась, звернулась до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
розглянути клопотання про призначення
економічної експертизи, скасувати
рішення господарського суду Сумської
області від 23.06.2014р. по справі №920/587/14 та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
скаржник посилається на те, що
господарський суд першої інстанції
безпідставно відхилив клопотання
відповідача про проведення експертизи,
хоча матеріали справи вказують на
необхідність її проведення. Крім того,
звертає увагу на те, що місцевий
господарський суд безпідставно
відхилив клопотання відповідача про
об'єднання пов'язаних між собою справ, а
саме, справи №920/586/14 та справи №920/587/14,
оскільки поставка товарів
здійснювалась позивачем одночасно за
двома контрактами від 15.08.2008р. та від
01.01.2009р. та оформлювались одними і тими
ж документами, розрахунки сторін також
проводились з урахуванням зобов'язань
по обом контрактам. А також наполягає
на тому, що господарський суд першої
інстанції не повинен застосувати до
спірних правовідносин позовну
давність, оскільки пропуск строку
звернення до суду в межах позовної
давності відбувся виключно з вини
позивача, а не з об'єктивних причин.

До Харківського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу
(вх. 6410 від 08.08.2014р.), в якому просить
рішення господарського суду Сумської
області від 23.06.2014р. залишити без змін,
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Розпорядженням секретаря судової
палати №2 від 11.08.2014р. у зв'язку з
відпусткою судді Шутенко І.А. для
розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі: головуючого
судді Здоровко Л.М., судді
Крестьянінова О.О., судді Плахова О.В.

У судове засіданні 11.08.2014р. з'явився
представник позивача, який підтримав
свою позицію, викладену у відзиві на
апеляційну скаргу та просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення,
рішення місцевого господарського суду
- без змін.

Представник відповідача у судове
засідання 11.08.2014р. не з'явився, однак
надіслав заяву (вх. 6192 від 04.08.2014р.) про
розгляд апеляційної скарги без участі
відповідача та його представника, а
також наголосив, що вимоги клопотання
про призначення експертизи і
апеляційної скарги підтримує та
просить задовольнити.

Враховуючи вищезазначену заяву, а
також достатність матеріалів у справі,
у судовому засіданні представник
позивача не заперечував проти розгляду
справи за відсутності представника
апелянта, колегія суддів вважає за
можливе розглядати справу за
відсутності апелянта.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

01.01.2009р. між ДП «Адідас-Україна»
(продавець) та СПД ФО ОСОБА_4 (покупець)
укладений контракт №20091-FAGDA-NT-09000,
відповідно до п. 1.1 якого продавець
зобов`язується передати у власність
покупцеві, а покупець зобов`язується
прийняти і оплатити товари торгових
марок АDIDAS (товар) на умовах даного
контракту. Кількість, асортимент, ціни
на товар визначаються у рахунках,
виставлених позивачем.

Пунктом 3.2.1 даного контракту визначено,
що покупець, якому встановлено
категорію А має право отримати товар на
умовах відстрочення оплати на суму, що
не перевищує 126 094 грн. 00 коп. Покупець
зобов`язаний розрахуватись за товар,
отриманий на умовах відстрочення
оплати 100% від суми заборгованості
через 45 календарних днів, але не
пізніше ніж 20.06.2009р.

Згідно з п. 3.3 контракту в залежності
від встановленої продавцем категорії
покупець має право на придбання
товарів за цим контрактом зі знижкою
від роздрібної ціни по кожному
артикулу, згідно таблиці знижок,
наведеної у даному пункті.

Пунктом 4.4.1. контракту передбачений
обов`язок покупця оплатити товар на
умовах контракту.

Як встановив господарський суд першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи позивач свої
зобов`язання відповідно до контракту
від 01.01.2009р. № 20091-FAGDA-NT-09000 виконав, а
саме, факт поставки товару
підтверджується накладними від 14.04.2009р.
№ SІ0154699 на суму 24842,70 грн., від 12.05.2009р. №
SІ0159344 на суму 5715,90грн., від 12.05.2009р. №
SІ0159348 на суму 27089,10 грн. (а.с. 18-27),
довіреностями на отримання товару №
873858 від 13.04.2009р., № 873859 від 18.05.2009р. (а.с.
28-31), товарно-транспортними накладними
№ 091904 від 16.04.2009р. та № 092629 від 12.05.2009р.
(а. с. 32-33). Зазначені накладні та
довіреності підписані відповідачем
особисто та скріплені його печаткою.

Однак, у відповідності до умов
контракту № 20091-FAGDA-NT-09000 від 01.01.2009р.
відповідач свої зобов'язання не
виконав, тому позивач, вважаючи свої
права порушеними звернувся до
господарського суду першої інстанції з
позовом про стягнення заборгованості
за укладеним контрактом.

23.06.2014р. господарський суд Сумської
області виніс оскаржуване рішення з
підстав, зазначених вище.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
вважає апеляційну скаргу
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню, висновки
місцевого господарського суду є
обґрунтованими та законними, виходячи
з наступного.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
на лежним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутно сті конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбаченим цим Кодексом.

У відповідності до ст. 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов`язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як зазначено вище, відповідачем не було
виконано належним чином умов
укладеного між сторонами контракту №
20091-FAGDA-NT-09000 від 01.01.2009р. в частині
виконання грошового зобов'язання в
обумовлені контрактом строки.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками
господарського суду першої інстанції
щодо обґрунтованості позовних вимог
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача за неналежне
виконання умов контракту від 01.01.2009р. №
20091-FAGDA-NT-09000 основної заборгованості за
поставлений товар.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
просить стягнути з відповідача пеню за
період з 21.06.2009р. по 21.09.2009р. за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання по контракту від 01.01.2009р. №
20091-FAGDA-NT-09000 в розмірі 5 796 грн. 42 коп.

Відповідальність відповідача за
несвоєчасну оплату одержаного товару у
вигляді стягнення пені передбачена п.
7.2 контракту № 20091-FAGDA-NT-09000 від 01.01.2009р.,
за яким у випадку порушення покупцем
строків оплати товару, встановлених
цим контрактом, продавець має право
вимагати від покупця сплати пені у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла у період такого
прострочення від простроченої суми за
кожний день прострочення. Нарахування
пені за прострочення виконання
грошових зобов'язань припиняється з
дня наступного за днем надходження
платежу на рахунок продавця.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з частиною 2 статті 343
Господарського кодексу України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

При цьому, відповідно до частини першої
статті 223 Господарського кодексу
України при реалізації в судовому
порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
Цивільним кодексом України, якщо інші
строки не встановлено Господарським
кодексом України.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
визначено строк та порядок нарахування
штрафних санкцій, а строк, протягом
якого особа може звернутись до суду за
захистом свого порушеного права,
встановлюється нормами Цивільного
кодексу України.

Частиною 3 ст. 267 цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач просив застосувати строк
позовної давності до усіх вимог (а.с. 50).

Статтею 256 Цивільного кодексу України
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного
кодексу України позовна давність в
один рік застосовується щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 2 ст. 260 Цивільного кодексу
України встановлено, що порядок
обчислення позовної давності не може
бути змінений за домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України встановлено, що перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів погоджується з висновками
місцевого господарського суду щодо
обґрунтованості застосування строків
спеціальної позовної давності щодо
стягнення пені позивачем, а тому
приходить до висновку про поважність
пропуску вищезазначеного строку та
необґрунтованості нарахування
позивачем пені відповідачу. Отже,
вимога позивача щодо стягнення пені за
несвоєчасне виконання зобов'язання не
підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про стягнення з
відповідача на користь позивача 9 979
грн. 48 коп. інфляційних втрат та 25 805 грн.
37 коп. 10% річних за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань по
контракту від 01.01.2009р.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 7.3 контракту № 20091-FAGDA-NT-09000 від
01.01.2009р. передбачено, що якщо покупець
прострочить виконання грошового
зобов`язання, то на вимогу продавця
зобов`язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 10% річних від простроченої суми.

Таким чином, позивач з метою захисту
свого майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваних ним грошових коштів,
належних до сплати кредиторові,
правомірно просить стягнути з
відповідача суму боргу з урахуванням
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох відсотків річних. Отже,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
обґрунтованості вимоги по стягненню
інфляційних втрат та 3% річних на
користь позивача.

Щодо посилання апелянта про
необґрунтовану відмову місцевого
господарського суду у задоволенні
клопотання про призначення експертизи
колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 41
Господарського процесуального кодексу
України для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань, господарський суд
призначає судову експертизу.

Судова експертиза, згідно статті 1
Закону України "Про судову експертизу",
це дослідження експертом на основі
спеціальних знань матеріальних
об'єктів, явищ і процесів, які містять
інформацію про обставини справи, що
перебуває у провадженні, зокрема, суду.

При цьому судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Як свідчать матеріали справи, розмір
заборгованості вбачається з умов
укладеного договору, накладних за
замовленням, довіреностей на отримання
товару та товарно-транспортних
накладних, а тому визначення розміру
заборгованості не потребує
спеціальних знань.

Отже, колегія суддів дійшла до
висновку, що вирішення даного спору
жодним чином не потребує спеціальних
знань судового експерта.

Щодо посилання апелянта на
безпідставність відмови про об'єднання
справ у спільне провадження колегія
суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позов ДП «Адідас-Україна» стосується
стягнення заборгованості з
відповідача ФОП ОСОБА_4 за контрактом
на поставку товару від 15.08.2008р.
№20091-PAGDA-CR-09000.

Відповідно до ст. 58 Господарського
процесуального кодексу України в одній
позовній заяві може бути об'єднано
декілька вимог, зв'язаних між собою
підставами виникнення або поданими
доказами. Таким чином, дозволяється
об'єднувати вимоги, пов'язані між собою
підставами виникнення або доказами, що
підтверджують ці вимоги. Відповідно до
п. 3.6 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.2011р. №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського кодексу
судами першої інстанції» позивач має
право об'єднати в одній позовній заяві
кілька вимог, пов'язаних між собою
підставою виникнення або поданими
доказами (зокрема, про стягнення
неповернутого кредиту, відсотків за
користування кредитом і неустойки).
Однорідними позовними вимогами є такі,
що виникають з одних і тих самих або з
аналогічних підстав і водночас
пов'язані між собою одним і тим самим
способом захисту прав і законних
інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи,
правовідносини між ДП «Адідас-Україна»
та ФОП ОСОБА_4 виникли за двома
абсолютно незалежними один від одного
контрактами від 15.08.2008р. №20091-PAGDA-CR-09000 та
від 01.01.2009р. №20091-FAGDA-NT-09000, та
підтверджується різними доказами. Слід
зазначити, що суд може, а не
зобов'язаний об'єднувати вимоги,
пов'язані між собою підставами
виникнення або доказами, що
підтверджують ці вимогою. Тобто, така
процесуальна дія є правом, а не
обов'язком суду.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
господарського суду щодо
правомірності відмови відповідачу у
задоволенні клопотання про об'єднання
справ.

Щодо посилання апелянта на пропуск
строків позовної давності колегія
суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 7.1 укладеного
контракту сторони мають вжити всіх
заходів для вирішення спорів, що можуть
виникнути у зв'язку з цим контрактом
шляхом переговорів. Якщо згоди не буде
досягнуто, спір передається на розгляд
до постійно діючого Третейського суду
при товарній біржі «Санвест» у складі
одного судді. Формування суду, який
розглядатиме спір, здійснюється
головою третейського суду в порядку,
встановленому регламентом
третейського суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням постійно діючого
третейського суду при товарній біржі
«Санвест» у справі №8/ПТС-11 від 30.11.2011р.
позов ДП «Адідас-Україна» до
відповідача ФОП ОСОБА_4 про стягнення
78134,21 за контрактом від 01.01.2009р.
№20091-FAGDA-NT-09000 задоволено повністю (а.с.
98-100).

З метою виконання вищезазначеного
рішення ДП «Адідас-Україна» звернулось
до господарського суду Харківської
області з заявою про видачу наказу на
виконання рішення третейського суду.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17.02.2012р. у
справі №5023/714/12 прийнято вищезазначену
заяву і призначено до розгляду (а.с.
101-102).

У березні 2012 року до господарського
суду Харківської області звернулась
ФОП ОСОБА_4 з позовною заявою про
визнання недійсним п. 7.1 контракту від
01.01.2009р. № 20091-FAGDA-NT-09000.

А також у червні 2012 року відповідач
звернувся до господарського суду
Харківської області про скасування
рішення третейського суду.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13.06.2013р. у
справі №5023/2491/12 заяву ФОП ОСОБА_4 про
скасування рішення постійно діючого
третейського суду при товарній біржі
«Санвест» у справі №8/ПТС-11 задоволено;
рішення постійно діючого третейського
суду при товарній біржі «Санвест» у
справі №8/ПТС-11 скасовано (а.с. 124-128).
Однак, дана ухвала скасована
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 14.08.2013р. та в
задоволенні заяви про скасування
рішення постійно діючого третейського
суду при товарній біржі «Санвест» у
справі №8/ПТС-11 відмовлено (а.с. 131-134).
Однак, постановою Вищого
господарського суду від 17.10.2013р.
скасовані вищезазначені рішення
першої та апеляційної інстанції,
справу передано на розгляд до
господарського суду Харківської
області в іншому складі (а.с. 143-147).

Господарським судом Харківської
області від 06.09.2013р. виданий наказ про
стягнення заборгованості за
укладеними контрактом (а.с. 140).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09.12.2013р. у
справі №5023/2491/12 заяву ФОП ОСОБА_4 про
скасування рішення постійно діючого
третейського суду при товарній біржі
«Санвест» у справі №8/ПТС-11 задоволено;
рішення постійно діючого третейського
суду при товарній біржі «Санвест» у
справі №8/ПТС-11 скасовано (а.с. 154-159) та
залишена без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014р. (а.с.
160-165).

Таким чином, зважаючи на тривалість
вищевказаних проваджень, позивачем
було пропущено строки для звернення до
господарського суду з об'єктивних
причин.

Отже, колегія суддів зазначає, що
твердження апелянта щодо
необгрунтованості пропуску позивачем
строків позовної давності
спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками суду першої інстанції про
часткове задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не знайшли свого підтвердження при
апеляційному перегляді справи та не
можуть бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення у даній справі, у
зв'язку з чим рішення господарського
суду Сумської області від 23.06.2013р. у
справі №920/587/14 слід залишити без змін,
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м. Суми,
залишити без задоволення

Рішення господарського суду Сумської
області від 23.06.2014р. у справі № 920/587/14
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений
15.08.2014р.

Головуючий суддя
Л.М. Здоровко

Суддя
О.О. Крестьянінов

Суддя
О.В. Плахов