ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2014 р.Справа № 922/2543/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання
Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Домофон. Інжиніринг.
Охорона", м. Київ до Харківського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Харків про визнання недійсним
рішення за участю представників :

позивача - Авдєєв А.А.,дов.№ б/н від
01.01.2014р. Заступник директора - Салогуб
І.А.

відповідача - Фастова Н.В.,дов.№ 68 від
11.11.2013р., Відсота Д.О., дов. № 41 від
11.04.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Домофон. Інжиніринг.
Охорона" звернулось до господарського
суду Харківської області із позовною
заявою до Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, в
якій просить суд визнати недійсним
рішення Адміністративної колегії
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України "Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу" по справі №1/02-84-13 від 25.03.2014року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що при визначенні
ТОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона»
монополістом, в межах одного під'їзду
багатоквартирного будинку Харківське
обласне територіальне відділення
Антимонопольного комітету України,
посилається на Методику визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку,
затвердженої розпорядженням АМК
України від 5 березня 2002 року за № 49-р,
відповідно до якої установлення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єкта господарювання включає в себе
застосування як структурних, так і
поведінкових показників, що
характеризують стан конкуренції на
ринку. При цьому застосування
структурних показників зумовлюється
встановленням об'єктів аналізу,
визначення товарних, територіальних
(географічних), часових меж ринку,
визначення обсягів товару, який
обертається на ринку, розрахунок
часток суб'єктів господарювання на
ринку. Та зазначає, що матеріали справи
№ 1/02-84-13, таке дослідження та вивчення
поведінкових та структурних
показників при визначенні ТОВ
«Домофон. Інжиніринг. Охорона» таким,
що займає монопольне становище у
проміжок часу з 2011 року по березень 2014
року не проводилось, тому самого
посилання Відповідача на частину 1
статті 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» та Методику
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єкта господарювання на
ринку,на думку позивача , недостатньо
для визначення Позивача таким, що є
суб'єктом, який займає монопольне
становище на ринку з технічного
обслуговування системи домофонного
обладнання в межах під'їздів у проміжок
часу з 2011 року по березень 2014 року, з
врахуванням вищевикладених обставин
,позивач звернувся до суду з
відповідним позовом.

Ухвалою господарського суду від
24.06.2014року порушено провадження у
справі №922/2543/14, розгляд справи
призначено на 24.07.2014року.

В судовому засіданні 24.07.2014р.оголошено
перерву до 12.08.2014р., в судовому
засіданні 21.08.2014р.було оголошено
перерву з 10:25год до 16:00 год для надання
сторонами доказів в підтвердження
заявлених вимог та заперечень.

Представник позивача в судовому
засіданні 21.08.2014року підтримує
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі ,через канцелярію
господарського суду (вх.№28079 від
12.08.2014року) надав для долучення до
матеріалів справи документи в
підтвердження заявлених позовних
вимог , вказані документи долучені до
матеріалів справи на підставі ст.22 ГПК
України .

Представник відповідача в судовому
засіданні 21.08.2014року заперечує проти
заявлених позовних вимог, через
канцелярію господарського суду надав
відзив на позовну заяву (вх.№25563 від
24.07.2014року),зокрема, в якому вказує на
те, що адміністративною колегією
Відділення прийнято обґрунтоване
рішення №75-р/к від 25.03.2014року
відповідно до норм діючого
законодавства, та вважає, що
Відділенням вірно визначено
територіальні межі ринку послуг з
технічного обслуговування системи
домофонного обладнання ,в межах яких
конкуренти у позивача відсутні ,у
зв'язку із чим відповідач просить суд
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази,
вислухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено наступне.

Рішенням адміністративної колегії
Відділення № 75-р/к від 25.03.2014 (надалі -
Рішення № 75-р/к) визнано, що Товариство:

За результатами діяльності в
2011-2013 роках та станом на березень 2014
року займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку послуг з технічного
обслуговування системи домофонного
обладнання в межах під'їздів
багатоповерхових будинків, де
розташовані системи домофонного
обладнання, що обслуговуються цим
товариством, із часткою 100 %.

Включивши до договорів про надання
послуг з технічного обслуговування
абонентського пристрою несправедливі
умови щодо визначення строку
реагування на заявку про усунення
несправностей в домофонному
обладнанні розміром 168 годин, який є
фактично завищеним у багатьох
випадках, встановлення обов'язку цього
товариства провести перерахунок лише в
разі, якщо домофонна система не
працювала більше половини місяця, а
також щодо визначення можливості
розірвання такого договору в
односторонньому порядку лише при умові
невиконання цим товариством своїх
зобов'язань, вказаних в розділі 2 цього
договору, та лише через 3 місяці після
письмового попередження про це, які
можуть ущемлювати інтереси споживачів,
вчинило порушення законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбачене частиною першою статті 13
,пунктом 2 статті 50 Закону України"Про
захист економічної конкуренції", у
вигляді зловживання монопольним(
домінуючим) становищем на ринку
технічного обслуговування системи
домофонного обладнання, що
обслуговуються цим товариством, а саме
дії, що можуть призвести до ущемлення
інтересів споживачів, які були б
неможливими за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Відповідно до частини п'ятої статті 52
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" накладено на Позивача за
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, вказане в
пункті 2 резолютивної частини цього
рішення, штраф у розмірі 68 000 (шістдесят
вісім тисяч) гривень.

Крім того, Позивача зобов'язано
припинити порушення законодавства про
захист економічної конкуренції,
зазначене в пункті 2 резолютивної
частини цього рішення, шляхом
приведення умов договорів про надання
послуг з технічного обслуговування
абонентського пристрою у
відповідність до вимог законодавства
про захист економічної конкуренції та
ініціювати їх переукладання, в
двомісячний строк з дня отримання
рішення, про що письмово повідомити
територіальне відділення в
десятиденний строк з дня припинення
порушення.

Позивач стверджує, що Відділенням
Рішення № 75-р/к прийнято з порушенням
норм чинного законодавства, оскільки
визначення монопольного (домінуючого)
становища Товариства здійснено з
порушенням Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
на ринку, затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.2002 № 49-р, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за
№ 317/6605. Крім того, під час розгляду
справи № 1/02-84-13, неповно з'ясовані
обставини, які мають значення для
справи і які визнано встановленими.

При цьому, Товариство вважає, що з
урахуванням пункту 11 частини 1 статті 7
Закону України «Про антимонопольний
комітет України», саме Відповідач
повинен проводити дослідження ринку,
визначати межі товарного ринку, а також
становище, в тому числі монопольне
(домінуюче) суб'єктів господарювання на
цьому ринку.

Крім цього, Товариство вважає, що
визнання ТОВ «Домофон. Інжиніринг.
Охорона» відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» таким, що займало
монопольне ( домінуюче) становище на
ринку з технічного обслуговування
домофонних систем із часткою 100% у межах
під'їзду, де встановлено обладнання
Товариства, розташованих в містах і
адміністративних районах Харківської
області протягом 2011-березня 2014 є
необґрунтованим та недоведеним
Відповідачем, оскільки відповідно до
ст. 12 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» суб'єкт
господарювання займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку товару,
якщо: 1) на цьому ринку у нього немає
жодного конкурента; 2) якщо він не
зазнає значної конкуренції внаслідок
обмеженості можливостей доступу інших
суб'єктів господарювання щодо
закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
вступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається
становище суб'єкта господарювання,
частка якого на ринку товару перевищує
35 відсотків, якщо він не доведе, що
зазнає значної конкуренції.

Монопольним (домінуючим) також може
бути визнане становище суб'єкта
господарювання, якщо його частка на
ринку товару становить 35 або менше
відсотків, але він не зазнає значної
конкуренції, зокрема внаслідок
порівняно невеликого розміру часток
ринку, які належать конкурентам.

При цьому, Позивач зазначив, що
відповідні дослідження проводяться у
порядку, передбаченому Методикою
визначення монопольного становища
суб'єкта господарювання на ринку,
затвердженої Розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.02 р. за № 49-р. Вказаною Методикою п. 6.1
визначено, що територіальні
(географічні) межі ринку - це територія
зі сферою взаємовідносин купівлі -
продажу товару (групи товарів), з межах
якої за звичайних умов споживач може
легко задовольнити свій попит на
певний товар і яка може бути, як
правило, територією держави, області,
району, міста тощо або їхніми
частинами. Однак, відповідач в рішенні,
визнаючи територіальні (географічні)
межі та частку товарного ринку, не
врахував вимог Методики та обмежив
його не територією адміністративної
одиниці, а під'їздом, де встановлено
домофонне обладнання. Внаслідок цього
відповідачем було неправомірно та
невірно визначено територіальні
(географічні) межі товарного ринку, на
якому Товариство за твердженням
Відповідача зловживає монопольним
становищем.

У зв'язку із тим, що Відповідачем
невірно визначені територіальні
(географічні) межі ринку, залишилась
належним чином недосліджена та
непроаналізована та обставина, що на
ринку є інші домофонні компанії, які
теж надають аналогічні послуги, крім
того, Товариство повідомляло, що на
території м. Харкова та Харківської
області, крім Товариства діє 5 великих
фірм, що надають аналогічні послуги:
ТОВ «Домофони України Харків», ТОВ
«Строймір-Восток», ТОВ
«Техноком-сервіс Україна», ТОВ
«КС-Домофон Харків», також Товариство
звертало увагу відповідача на те, що
зазнає значної конкуренції, так за
перевіряємий період близько 200
під'їздів перейшло на обслуговування
до інших домофонних фірм.

Надаючи правову оцінку вказаним
вимогам, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
передбачено, що Антимонопольний
комітет України є державним органом із
спеціальним статусом, метою
діяльності якого є забезпечення
державного захисту конкуренції у
підприємницькій діяльності та у сфері
державних закупівель.

Відповідно до положень ст. 3 Закону
України "Про Антимонопольний комітет
України", основним завданням
Антимонопольного комітету України є
участь у формуванні та реалізації
конкурентної політики в частині:

1) здійснення державного контролю за
дотриманням законодавства про захист
економічної конкуренції на засадах
рівності суб'єктів господарювання
перед законом та пріоритету прав
споживачів, запобігання, виявлення і
припинення порушень законодавства про
захист економічної конкуренції;

2) контролю за концентрацією,
узгодженими діями суб'єктів
господарювання та дотриманням вимог
законодавства про захист економічної
конкуренції під час регулювання цін
(тарифів) на товари, що виробляються
(реалізуються) суб'єктами природних
монополій;

3) сприяння розвитку добросовісної
конкуренції;

4) методичного забезпечення
застосування законодавства про захист
економічної конкуренції;

5) здійснення контролю щодо створення
конкурентного середовища та захисту
конкуренції у сфері державних
закупівель.

Частиною 1 ст. 60 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
передбачено, що заявник, відповідач,
третя особа мають право оскаржити
рішення органів Антимонопольного
комітету України повністю або частково
до господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Відповідно п. 6.1 Методики Територіальні
(географічні) межі ринку певного товару
(товарної групи) визначаються шляхом
установлення мінімальної території, за
межами якої з точки зору споживача
придбання товарів (товарної групи), що
належать до групи взаємозамінних
товарів (товарної групи), є неможливим
або недоцільним. При цьому, зокрема,
можуть враховуватися:

фізичні і технічні характеристики
товару (товарної групи);

технологічні зв'язки між виробниками
і споживачами;

можливості щодо технічного,
гарантійного, абонентського
обслуговування;

співвідношення цін, зокрема рівень
співвідношення цін на певні товари
(товарні групи) в межах цього ринку,
прийнятний для виробників чи
споживачів;

можливості щодо переміщення попиту на
товар (товарну групу) між територіями,
які за припущенням входять до одного
географічного ринку, зокрема
можливість збереження рівня якості і
споживчих властивостей товару
(товарної групи) при транспортуванні;

рівень транспортних витрат, включаючи
особливості транспортування товару
(товарної групи);

наявність торгових, складських
приміщень, зручностей виконання
вантажно-розвантажувальних робіт,
можливостей виконання передпродажної
підготовки;

наявність знаків для товарів і
послуг;

наявність на відповідній території та
рівень бар'єрів на вивезення чи
ввезення товару (товарної групи), а
саме: адміністративних бар'єрів;
економічних й організаційних
обмежень;впливу вертикальної
(горизонтальної) інтеграції; бар'єрів,
що пов'язані ефектом масштабу
виробництва; бар'єрів, що базуються на
абсолютній перевазі рівня витрат;
бар'єрів, пов'язаних з розмірами
капітальних витрат або обсягів
інвестицій, що необхідні для вступу на
певний товарний ринок; обмежень щодо
попиту; екологічних обмежень; бар'єрів,
що перешкоджають виходу з ринку, тощо;

місце розташування специфічних груп
споживачів;

рівень цін на певні товари (товарні
групи) на відповідних суміжних
територіях, можливість переміщення
пропозиції товару (товарної групи) між
цими територіями.

При остаточному визначенні
територіальних (географічних) меж
ринку визначальною є менша здатність
до переміщення або попиту, або
пропозиції.

Але обставин, що передбачені п. 6.1
Методики в оскаржуваному рішенні не
зазначено.

Згідно п. 4 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 15 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства» У вирішенні
господарським судом спору щодо
визнання недійсним розпорядження
Антимонопольного комітету України чи
його територіального відділення про
початок розгляду справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції суд не здійснює оцінки
правомірності дій особи, стосовно якої
видано таке розпорядження; разом з тим
підлягає встановленню наявність
обставин, які свідчили б про видання
оспорюваного розпорядження з
порушенням чинного законодавства
та/або компетенції органу, що його
видав. При цьому саме по особі видання
органом Антимонопольного комітету
України такого розпорядження та
здійснення ним розгляду відповідної
справи не можна кваліфікувати як
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, які беруть участь у цій
справі. Зокрема, суд має з'ясовувати, чи
зазначено в рішенні органу
Антимонопольного комітету України
докази обмеження конкуренції
внаслідок дій (бездіяльності) суб'єкта
господарювання або іншого негативного
впливу таких дій (бездіяльності) на
стан конкуренції на визначеному
відповідним органом ринку, протягом
певного періоду часу, чи досліджено в
такому рішенні динаміку цін, обставини
і мотиви їх підвищення або зниження,
обґрунтованість зміни цін,
співвідношення дій (бездіяльності)
суб'єкта господарювання з поведінкою
інших учасників товарного ринку, в тому
числі й тих, що не притягалися до
відповідальності за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, витрати суб'єкта
господарювання, які впливають на
вартість товару, тощо.

В п. 15 Пленуму Вищого господарського
суду України зазначено, що у вирішенні
спірних питань, пов'язаних з
визначенням органами Антимонопольного
комітету України монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на певних ринках
товарів, господарським судам слід мати
на увазі таке. Обов'язок з доведення в
суді факту зайняття суб'єктом
господарювання монопольного
(домінуючого) становища на ринку
покладається на Антимонопольний
комітет України або його територіальне
відділення, яке є стороною у справі.
Господарські суди у розгляді справ
мають перевіряти правильність
застосування органами
Антимонопольного комітету України
відповідних правових норм, зокрема,
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням названого Комітету
від05.03.2002 N 49-р (z0317-02). Однак господарські
суди не повинні перебирати на себе не
притаманні суду функції, які
здійснюються виключно органами
Антимонопольного комітету України, та
знову встановлювати товарні,
територіальні (географічні), часові
межі певних товарних ринків після того,
як це зроблено зазначеними органами, й
на підставі цього робити висновки про
наявність чи відсутність монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
господарювання на ринку.

Таким чином, суд не має права визначати
межі ринку, а лише перевіряє
правильність застосування правових
норм.

Таким чином, суд вважає, що в
оскаржуваному рішенні не з'ясовано та
відсутній правовий аналіз ст. 12 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» та не проведено
дослідження обставин зазначених у
Методиці визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, оскільки у
рішенні не наведено ознак ринкової
влади в діях позивача і правових
підстав, з яких його становище на ринку
визнано монопольним, не визначено
потенційних конкурентів товариства, не
встановлено кількості учасників ринку
та не спростовано доводів товариства
про відсутність його монопольного
становища; в спірному рішенні не
вказано, з яких правових ознак,
встановлених ч. 1 та 2 ст. 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", виходив АМК, навівши
висновок про наявність в діях позивача
зловживання монопольним становищем на
ринку технічного обслуговування
домофонних систем, не наведено
динаміку зміни даного ринку. Так в
протоколах опитування абонентів
Товариства, що до питання чи можуть
вони-абоненти перейти на
обслуговування до іншої домофонної
фірми частина абонентів повідомила, що
так приблизно (40% опитаних), частина, що
ні (50%), частина не визначилась з
відповіддю (10%).

Таким чином, судом критично оцінено
докази, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі, тому суд
вважає, що докази, якими відповідач
обґрунтовує займання монопольного
положення позивачем недостатньо для
такого визнання.

Також позивач зазначає, що згідно ст.13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції» зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, зокрема,
визнається:

1. Встановлення таких цін чи інших умов
придбання або реалізації товару, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку;

2. Застосування різних цін чи різних
інших умов до рівнозначних угод з
суб'єктами господарювання, продавцями
чи покупцями без об'єктивно
виправданих на те причин;

3. Обумовлення укладання угод
прийняттям суб'єктом господарювання
додаткових зобов'язань, які за своєю
природою або згідно з торговими та
іншими чесними звичаями у
підприємницькій діяльності не
стосуються предмета договору;

4. Обмеження виробництва, ринків або
технічного розвитку, що завдало чи може
завдати шкоди іншим суб'єктам
господарювання, покупцям, продавцям;

5. Часткова або повна відмова від
придбання або реалізації товару за
відсутності альтернативних джерел
реалізації чи придбання;

6. Суттєве обмеження
конкурентоспроможності інших
суб'єктів господарювання на ринку без
об'єктивно виправданих на те причин;

7. Створення перешкод доступу на ринок
(виходу з ринку) чи усунення з ринку
продавців, покупців, інших суб'єктів
господарювання.

Відповідач в оскаржуваному рішенні
посилається на ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»,
при цьому відсутні посилання на ч. 2 ст.
13, де зазначено в якій формі було
вчинено зловживання монопольним
становищем, крім того, відповідач не
обґрунтував, чому вказане ним
ущемлення споживачів було б неможливим
за умови існування значної конкуренції
на ринку та які саме права споживача
можуть бути ущемленими позивачем. Крім
того, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
надалі Закон містись лише загальне
поняття правопорушення, а форми
вчинення зловживання монопольним
положенням зазначено в ч. 2 ст. 13 Закону.
В рішенні відсутнє посилання на ч. 2 ст.
13 Закону, суд з даним твердження
погоджується.

Також судом було досліджено договори,
які позивач укладає зі своїми
абонентами та договори інших суб'єктів
господарювання, що надають аналогічні
послуги. З аналізу договорів з'ясовано,
що Позивачем зі своїми абонентам
укладаються однотипні
цивільно-правові договори. Так було
досліджено п. 2.1.5, п. 3.5, п. 4.2 Договорів на
технічне обслуговування та відповідні
умови, які пропонують конкуренти
позивача. Так строк реагування на
заявку про несправність в досліджених
договорах становить 36, 72, 168 годин, також
досліджено, що законодавством
відповідні умови не регламентовано,
тому приймати за основу ті чи інші
умови суд не має права. Оскільки дана
умова стосується гарантійних умов, то
підлягає застосуванню ст. 678 ЦК України,
де зазначено, що покупець має право на
безоплатне усунення недоліків товару в
розумний строк. Поняття розумний строк
законодавством не регламентовано, тому
суд вважає, що немає підстав, для того
щоб визнати завищення строку
реагування позивачем.

Тому суд вважає, що відповідач повинен
був надати докази (а не порівняння
договорів), які б вказували на те, що
позивач має можливість встановити
менші строки, ніж зазначено в договорах
позивача, але не використовує свою
можливість, що і було б підтвердженням
зловживання та можливості ущемлення
прав споживачів позивача. Інші пункти
договору, на які посилається
відповідач, в договорах конкурентів
позивача взагалі відсутні, тому суд
немає можливості надати їм правової
оцінки.

Також суд звертає увагу на те, що ст. 627
ЦК України передбачено що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. З аналізу договорів
вбачається, що умови зазначені в
договорах позивача та конкурентів
суттєво не відрізняються, тому не має
підстав вважати, що умови зазначені в
договорах позивача спрямовані на
зловживання монопольним положенням.

Пунктом 17 пленуму ВГСУ передбачено
стаття 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" не містить
положень стосовно мінімальної
кількості фактів (подій), яка вважалася
б достатньою для кваліфікації дій
суб'єктів господарювання за ознаками
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем. Отже, в принципі й
одноразове відповідне порушення,
належним чином встановлене й доведене,
може бути підставою для здійснення
такої кваліфікації. Але як зазначалось
вище, відповідачем жодного факту
зловживання не доведено.

Згідно ст.. 59 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» підставами
для зміни, скасування чи визнання
недійсним рішень органів
Антимонопольного комітету України є:

Неповне з'ясування обставин, які
мають значення для справи;

Не доведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими;

Невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи;

Порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Проаналізувавши наявні докази у
справі, суд дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Домофон. Інжиніринг.
Охорона» про визнання недійсним
рішення Адміністративної колегії
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
25.03.2014 року № 75-р/к по справі №01/02-84-13.

З урахуванням ч.1 ст.59 Закону України
"Про захист економічної конкуренції" та
вищевикладеного суд погоджується з
доводами позовної заяви про
невідповідність спірного рішення
Харківського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України положенням Методики
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку, як прийнятого при неповному
з'ясуванні обставин справи та за не
доведеності факту зайняття позивачем
монопольного становища на ринку
надання послуг з технічного
обслуговування домофонних систем із
часткою 100 відсотків, а відтак і при
відсутності зловживання монопольним
становищем згідно ст.13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції".

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати у даній
справі покладаються на відповідача, з
вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, ст. 12, 13, 59
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним повністю рішення
Адміністративної колегії Харківського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
25.03.2014 року № 75-р/к по справі №01/02-84-13.

Стягнути з Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України (м.
Харків, пл. Свободи, 5, код ЄДРОПУ 22630473)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Домофон. Інжиніринг.
Охорона» (м. Київ, вул. Горлівська, 124/1,
) - 1218,0 грн. витрат по
сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 22.08.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк