ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.08.14 Справа № 904/4947/14

За позовом Комунального підприємство
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Актабанк", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі
12164, 83 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації) "Київреклама"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Актабанк" про стягнення 9561, 34 грн.
основної заборгованості, 635, 91 грн.
інфляційних втрат, 450, 30 грн. пені, 1434, 20
грн. штрафу та 83, 08 грн. трьох відсотків
річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором на право
тимчасового користуванням місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебувають у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва № 848/12 від 04.09.2013 в частині повної
та своєчасної оплати за отримані
послуги.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 09.07.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 28.07.2014.

Ухвалою суду від 28.07.2014 розгляд справи
відкладено на 11.08.2014.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився.

11.08.2014 через канцелярію господарського
суду зареєстровано клопотання про
розгляд справи за відсутності
представника позивача.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовими повідомленнями про вручення
цінних листів з ухвалами суду (арк. с.
54-55).

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 11.08.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.09.2013 між Комунальним підприємством
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" (далі - позивач,
підприємство) та Публічним акціонерним
товариством "Актабанк" (далі -
відповідач, розповсюджувач) було
укладено договір № 848/12 на право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору на підставі
відповідного наказу дозвільного
органу про встановлення пріоритету на
місце (-я) для розміщення рекламного
(-их) засобу (-ів), дозволу (-ів) на
розміщення зовнішньої реклами на
певний строк та у певному місці,
наданого (-их) на підставі
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
розповсюджувачеві надається право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів) (далі - РЗ), що перебуває (-ють) у
комунальній власності територіальної
громади м. Києва, його районів або
повноваження щодо розпорядження яким
(-и) здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва (далі - право
тимчасового користування), за умов
повного дотримання розповсюджувачем
цього договору та порядку розміщення
реклами в місті Києва, затвердженого
рішенням Київської міської ради від 22
вересня 2011 року № 37/6253, з наступними
змінами та доповненнями (далі -
порядок), а розповсюджувач
зобов'язується користуватися наданим
йому правом тимчасового користування,
своєчасно та згідно з умовами цього
договору перераховувати плату за
право тимчасового користування
виключно на поточний рахунок
підприємства, належним чином,
своєчасно та у повному обсязі
виконувати свої обов'язки за цим
договором та не зловживати наданими
розповсюджувачу правами.

Згідно з п. 3.2 договору адресні програми
на право тимчасового користування - це
перелік місць для розміщення РЗ, на які
розповсюджувачу надано дозволи на
розміщення РЗ. Адресна програма на
право тимчасового користування має
відображати перелік місць для
розміщення РЗ, на які розповсюджувачу
надано дозволи на розміщення РЗ, вид РЗ,
дату початку та закінчення строку дії
дозволу а розміщення зовнішньої
реклами, а також відомості про плату за
право тимчасового користування
місцями для розміщення рекламних
засобів за місяць, що відповідає виду
РЗ та визначається згідно відповідного
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації).

Підприємство самостійно здійснює
облік місць для розміщення РЗ, на які
поширюється право пріоритету
розповсюджувача та на які
розповсюджувачу надано дозволи на
розміщення зовнішньої реклами,
здійснює контроль строків дії
пріоритету та дозволу, шляхом
формування адресних програм та
внесення до них змін (п. 3.4 договору).

Пунктом 3.6 договору встановлено, що
адресні програми є невід'ємною
частиною цього договору.

Підприємство зобов'язане формувати
рахунки на оплату за право тимчасового
користування, інших платежів та
компенсації витрат підприємства на
організацію та проведення демонтажу
РЗ. Вести облік4 місць для розміщення
РЗ, забезпечувати правильне та
достовірне формування адресних
програм та надання адресних програм
розповсюджувачу (п.п. 4.2.1 - 4.2.2 договору).

Розповсюджувач зобов'язаний не пізніше
25 числа поточного місяця, отримувати та
сплачувати рахунки за право
тимчасового користування, у тому числі
у разі встановлення пріоритету; у
повному обсязі сплачувати (п. 5.2.3
договору).

Сторони домовились, що ціною цього
договору є плата за право тимчасового
користування, розрахована згідно вимог
порядку, цього договору, згідно
встановлених за розповсюджувачем
пріоритетів та наданих дозволів,
вказаних у відповідних адресних
програмах. Розмір плати за право
тимчасового користування
встановлюється виконавчим органом
Київської міської ради (Київською
міською державною адміністрацією) та
нараховується підприємством
відповідно до вимог порядку та умов
цього договору. Підставою для
нарахування плати за право тимчасового
користування місцями та внесення
розповсюджувачем відповідної плати є
рішення дозвільного органу та/або
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) та укладений договір на
право тимчасового користування
місцями (п.п. 6.1-6.3 договору).

Розрахунковим періодом надання права
тимчасового користування та
нарахування плати за право тимчасового
користування є календарний місяць.
Плата за право тимчасового
користування нараховується
підприємством щомісячно та
перераховується розповсюджувачем
зовнішньої реклами не пізніше двадцять
п'ятого числа поточного місяця,
виключно на поточний рахунок
підприємства, в розмірах, зазначених
підприємством в рахунку. Факт
неотримання рахунку не звільняє
розповсюджувача зовнішньої реклами
від здійснення плати за право
тимчасового користування (п.п. 6.7-6.8
договору).

Відповідно до адресної програми на
право тимчасового користування від
03.12.2013 № 5, підписаної сторонами,
враховуючи розпорядження виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації) № 1915 від
23.10.2013 про надання дозволів на
розміщення зовнішньої реклами,
розповсюджувачу зовнішньої реклами
надано право на тимчасове користування
місцем (-ями) за адресою (-ами):

- Шевченківський р-н, вул. Петлюри
(Комінтерну), 10; вид РЗ: кронштейн на
фасаді будинку (будівлі), споруді,
розміри 0.600х0.800 заг.пл.0.9600кв.м.,
кількість площин 2 № 38542-13;
плата за місяць без ПДВ - 82, 32 грн.

- Шевченківський р-н, вул. Петлюри
(Комінтерну), 10; вид РЗ: рекламна вивіска
на будинку (будівлі), споруді, розміри
5.000х1.000 заг.пл.5.000 кв.м., кількість 1 №
38543-13, плата за місяць без ПДВ - 875 грн.
(арк. с. 16).

На виконання умов, договору позивач
виставив відповідачу рахунки на оплату
вартості тимчасового користування
місцями для розміщення рекламних
засобів за період грудень 2013 - червень
2014 на загальну суму 9644, 72 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату
вартості наданих послуг, у зв'язку з чим
несплаченими залишається вартість
тимчасового користування місцями для
розміщення рекламних засобів у розмірі
9561, 34 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Згідно зі ст. 760 Цивільного кодексу
України предметом договору найму може
бути річ, яка визначена
індивідуальними ознаками і яка
зберігає свій первісний вигляд при
неодноразовому використанні
(неспоживна річ).

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання у тимчасове користування
вищезазначених місць згідно
виставлених рахунків та не надано
доказів їх оплати на суму 9561, 34 грн., а
відтак, позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає задоволенню в розмірі 9561, 34
грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати наданих у тимчасове
користування місць, позивач нарахував
відповідачу пеню у розмірі 450, 30 грн. за
період з 26.12.2013 по 25.06.2014 та штраф у сумі
1434, 20 грн.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з п. 7.2 договору підприємство має
право застосувати до розповсюджувача
такі штрафні санкції: за несвоєчасне
або неповне внесення платежів - пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України , яка діяла
у термін, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення.

Відповідно до п. 7.3 договору
підприємство має право додатково
нарахувати боржнику за прострочення
внесення платежів за право тимчасового
користування , що складає більше 1
(одного) місяця - штраф у розмірі 15
(п'ятнадцять) відсотків простроченої
суми.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
пені та штрафу, задовольняє дані вимоги
повністю, а саме пеню у розмірі 450, 30 грн.
та штраф у сумі 1434, 20 грн.

За порушення відповідачем виконання
грошового зобов'язання позивачем
нараховано три відсотки річних за
період з 26.12.2013 по 25.06.2014 у розмірі 83, 08
грн. та інфляційні втрати за період
26.12.2013 по 25.06.2014 у сумі 635, 91 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з рахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних та інфляційних
втрат, задовольняє дані вимоги
повністю, а саме: три відсотки річних у
сумі 83, 08 грн. та інфляційні втрати у
розмірі 635, 91 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, підтверджуються
належними та допустимими доказами, а
тому підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача у розмірі 1827 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Актабанк" (49000,
м. Дніпропетровськ, вул.
Шевченка, 53, ) на користь
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації) "Київреклама"
(04070, м. Київ, Боричів узвіз, 8, ) основний борг у розмірі 9561, 34 грн.,
штраф у сумі 1434, 20 грн., пеню у сумі 450, 30
грн., три відсотки річних у розмірі 83, 08
грн., інфляційні втрати у розмірі 635, 91
грн. та 1827 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 13.08.2014

Суддя В.І. Ярошенко