ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.08.2014 Справа № 920/586/14

За позовом: Дочірнього підприємства
«Адідас - Україна», м. Київ,

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

про стягнення 437 647 грн. 47 коп.

Суддя КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від позивача: Калач М.О., довіреність
від 08.01.2014 року;

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність
від 21.02.2012 року;

При секретарі судового засідання
Саленко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
437 787 грн. 02 коп., з яких: 249 491грн. 95 коп.
основного боргу, 26 030 грн. 88 коп. пені, 45
307 грн. 73 коп. інфляційних збитків, 116 816
грн. 91 коп. - 10% річних, нарахованих у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов укладеного між
сторонами контракту на поставку товару
№ 20091 - PAGDA-CR-09000 від 15.08.2008 року, а також
судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Відповідач в письмовому відзиві від
12.05.2014 р. проти задоволення позовних
вимог заперечував, посилаючись на те,
що ним належно виконані всі умови
зазначеного вище контракту, а
заборгованість у нього відсутня. Крім
того, зазначив, що вимоги позивача
заявлені поза межами строку позовної
давності.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши повноважних представників
сторін, оцінивши та дослідивши докази
по справі, суд встановив:

15 серпня 2008 р. між Дочірнього
підприємства «Адідас - Україна» і ФОП
ОСОБА_1 було укладено контракту на
поставку товару № 20091 - PAGDA-CR-09000 (далі за
текстом - «Контракт»), відповідно до
умов якого позивач зобов'язувався
передати у власність відповідача, а
останній - прийняти і оплатити товари
торгової марки «АDIDAS» колекції
Весна-літо 2009 на умовах даного
контракту. Кількість, асортимент, ціни
на товар визначені у специфікації
(Додатком №1).

Згідно п. 3.9.2. Контракту позивач на
момент підписання даного Контракту
встановив відповідачу рейтинг «В».

Пунктом 3.10.1. Контракту встановлено, що
розрахунки за товар, що відвантажений
на умовах попереднього замовлення за
цим контрактом здійснюються на умовах
відстрочення платежу, при цьому, якщо
покупець має рейтинг «В», то він має
право отримати товар на умовах
відстрочення оплати на суму, що не
перевищує 30% від суми контракту в
оптових цінах. Крім того, він
зобов'язаний розрахуватися за товар,
отриманий на умовах відстрочення
оплати, не пізніше ніж через 45 днів з
дати відвантаження.

Зі змісту п. 3.11 Контракту вбачається, що
відповідач зобов'язаний проводити
щомісячну оплату товарів не пізніше 27
числа кожного місяця та провести
остаточний розрахунок не пізніше 25.06.2009
р.

Відповідно до п. 3.2. Контракту оплата
товару здійснюється шляхом
банківського переказу грошових коштів
на рахунок позивача згідно з Додатком
№2 (Графік поставок і платежів). Датою
виконання зобов'язання відповідача є
дата зарахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок позивача.

Згідно п. 3.5 контракту позивач надає
відповідачу право на придбання товарів
колекції 2009 року на умовах
попереднього замовлення зі знижкою у
розмірі 45,00% від роздрібної ціни по
кожному артикулу, зазначеної у Додатку
№1. Така ціна далі називається Оптовою
ціною по попередньому замовленню та
включає ПДВ.

Відповідно до п. 4.4.1. Контракту
відповідач зобов'язаний оплатити товар
в строки, передбачені цим Контрактом та
додатками до нього.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що
належним чином виконував умови
Контракту та передав відповідачу у
власність товар на загальну суму 322 698
грн. 20 коп., про що свідчать відповідні
накладні №SI0159350 від 12.05.2009 р., № SI0163813
від 09.06.2009 р.; довіреності серії ЯПО
№873859 від 11.05.2009 р. і №873861;
товарно-транспортні накладні №092629 від
12.05.2009 р. та №090554 від 10.06.2009 р., які
містяться в матеріалах справи, проте
відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань розрахувався за отриманий
товар частково, перерахувавши позивачу
лише 73 206 грн. 25 коп., а залишкова сума
боргу в розмірі 249 491грн. 95 коп. до цього
часу ним не сплачена.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. (ст. 525 ЦК
України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей термін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Суд не приймає до уваги заперечення
відповідача з приводу того, що розмір
останнього платежу в сумі 35 232 грн. 79
коп., здійсненого відповідачем 29.07.2009 р.
було погоджено з позивачем як
остаточну оплату, а залишкова сума
боргу в розмірі 249 491 грн. 90 коп. була
погашена за рахунок гарантійного
внеску та наданої відповідачем
позивачем додаткової знижки, виходячи
з наступного:

Зі змісту п. 3.9.1. Контракту вбачається,
що на підтвердження замовлення товару,
який буде розміщуватись на виробництві
та на підтвердження зобов'язання
отримати замовлений за попереднім
замовленням товар у повному обсязі
відповідач зобов'язаний не пізніше
25.12.2008 р. внести гарантійний платіж у
розмірі 9% від суми контракту у оптових
цінах.

Судом встановлено, що відповідачем
було внесено гарантійний платіж в
розмірі 113 485 грн. 00 коп. згідно
платіжного доручення №53 від 16.01.2009 р. та
квитанції №1 від 16.01.2009 р.

Пунктом 3.9.4. Контракту передбачено, що в
разі виконання відповідачем своїх
зобов'язань за цим контрактом у повному
обсязі, сума гарантійного платежу
зараховується у рахунок платежів за
останньою поставкою товарів. Таке
зарахування відбувається у момент
виконання відповідачем зобов'язань за
цим контрактом у повному обсязі. У разі
порушення відповідачем зобов'язань за
цим контрактом з суми гарантійного
платежу позивачем без погодження з
відповідачем погашаються суми
грошових зобов'язань відповідача перед
позивачем у наступній послідовності: 1)
штрафи, передбачені контрактом; 2) пені,
збитки та неустойки; 3) заборгованість
за цим контрактом, що виникла
найдавніше; 4) інша заборгованість.

Судом встановлено, що 15.01.2009 р. між
позивачем та відповідачем дійсно було
підписано додаткову угоду від 15.01.2009 р.
до Контракту, якою додано п.3.15 в розділ 3
Контракту, згідно якого в разі
виконання покупцем зобов'язань по
даному контракту у повному обсязі та
виконання всіх умов, передбачених
Контрактом, позивач має право надати
відповідачу додаткову знижку у розмірі
10% від роздрібної ціни відвантажених
товарів. База нарахування знижки
розраховується як сума всіх поставок
товарів, перерахованих у роздрібних
цінах без врахування будь-яких знижок
та з урахуванням офіційного курсу
долара США на кожну дату поставки, але
не нижче ніж 07 грн. 00 коп. за 1 дол. США.
База для нарахування знижки
визначається позивачем в
односторонньому порядку. Позивач має
право надати додаткову знижку при
відвантаженні товарів по контрактам,
які будуть укладені між сторонами на
колекцію осінь-зима 2009 р. шляхом
підписання додаткових угод до
контрактів про надання додаткової
знижки.

Так, письмовими матеріалами справи
підтверджується наявність фактів
порушення відповідачем грошового
зобов'язання по Контракту, що додатково
підтверджується листом-вимогою №1747
від 21.12.2009 р., адресованим позивачу, де
останнього було повідомлено про
численні факти порушення умов
Контракту, а також про те, що сума
гарантійного платежу в розмірі 113 485
грн. 00 коп. зараховується в рахунок
погашення нарахованих штрафних
санкцій.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
додаткові угоди, які б свідчили про
надання додаткової знижки у розмірі 10%
згідно п. 3.15. Контракту.

Таким чином, суд дійшов до висновку про
те, що відповідачем не подано доказів
сплати боргу або обґрунтованих
заперечень вимогам позивача, тому
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
основного боргу в розмірі 249 491 грн. 95
коп. є обґрунтованими, правомірними і
підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги
про стягнення з відповідача на свою
користь 26 030 грн. 88 коп. пені,
нарахованої за порушення грошового
зобов'язання.

Згідно п. 7.2. Контракту у випадку
порушення відповідачем строків оплати
товарів, встановлених цим контрактом,
позивач має право вимагати від
відповідача сплати пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період такого прострочення за
кожний день прострочення.

Судом встановлено факт порушення
грошового зобов'язання з боку
відповідача, а також те, що пеня в
розмірі 26 030 грн. 88 коп. нарахована у
відповідності з вимогами діючого
законодавства, тому позовні вимоги в
цій частині є правомірними,
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 45 307 грн. 73
коп. інфляційних збитків та 116 816 грн. 91
коп. - 10% річних.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно п. 7.7. Контракту сторони дійшли
до згоди про те, що якщо відповідач
прострочить виконання грошового
зобов'язання, на вимогу позивача він
зобов'язаний сплатити позивачу суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 10% річних від
простроченої суми.

Таким чином, суд дійшов до висновку про
те, що вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 45 307 грн. 73 коп. інфляційних
збитків та 116 816 грн. 91 коп. - 10% річних
правомірні, обґрунтовані і підлягають
задоволенню, оскільки вони нараховані
у відповідності з вимогами діючого
законодавства.

Судом встановлено, що відповідачем
заявлене клопотання про застосування
строків позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у 3 роки.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.
Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України
встановлено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Позивачем, в свою чергу, було подано
заяву про визнання причин пропущення
строків позовної давності поважними,
яку він обґрунтовує наступним чином:

Відповідно до пункту 3.9.2 Контракту
строк виконання зобов'язання за
Контрактом настав 25.06.2009 року.

16 лютого 2009 року між сторонами була
укладена Додаткова угода до Контракту,
пунктом 3 якої пункт 7.1. Контракту від
15.08.2009 року викладено в наступній
редакції: «Всі спори та суперечності,
які виникають в зв'язку з цим договором,
підлягають вирішенню сторонами шляхом
переговорів. Відносини між Сторонами,
не врегульовані цим Договором,
регулюються чинним законодавством
України. Якщо згоди не було досягнуто,
спір передається на розгляд до
постійно діючого Третейського суду при
товарній біржі «Санвест» у складі
одного судді. Формування суду, який
розглядатиме спір, здійснюється
головою третейського суду в порядку,
встановленому регламентом
третейського суду».

У жовтні 2011 року Дочірнє підприємство
«Адідас - Україна», керуючись
третейським застереженням, яке
передбачено Додатковою угодою від
16.02.2009 року звернулося за захистом свої
порушених прав до постійно діючого
Третейського суду при товарній біржі
«Санвест» з позовною заявою про
стягнення заборгованості за
Контрактом на поставку товару
№20091-РАGDА-СR-09000 від 15.08.2008 року з метою
досудового врегулювання спору.

Рішенням Третейського суду при
товарній біржі «Санвест» від 25.10.2011
року у справі №7/ПТС-11 позов про
стягнення заборгованості за
Контрактом задоволено в повному
обсязі.

28 жовтня 2011 року у відповідності до
статті 56 Закону України «Про
третейські суди» Дочірнє підприємство
«Адідас-Україна» звернулося до
Господарського суду Харківської
області із заявою про видачу
виконавчого документа (наказу) на
виконання рішення третейського суду.

Ухвалою Господарського суду
Харківської області у справі №5023/8977/11
заяву ДП «Адідас - Україна» про видачу
виконавчого документа на виконання
рішення постійно діючого Третейського
суду при товарній біржі «Санвест» у
справі №7/ПТС-11 від 25.10.2011 року
задоволено та видано відповідний наказ
про примусове стягнення
заборгованості за Контрактом.

У лютому 2012 року ФОП ОСОБА_1 звернулася
до Господарського суду Харківської
області з позовною заявою до ДП «Адідас
- Україна» щодо визнання пункту З
Додаткової угоди від 16.02.2009 року до
Контракту на поставку товару
№20091-РАGDА-СR-09000 від 15.08.2008 року
недійсним (справа №5023/1052/12).

Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 01.03.2012 року
передано матеріали позовної заяви
№5023/1052/12 за підсудністю до
Господарського суду м. Києва.

У березні 2012 року ФОП ОСОБА_1 звернулася
до Господарського суду Харківської
області із заявою про скасування
рішення постійно діючого Третейського
суду при товарній біржі «Санвест» у
справі №7/ПТС-11 від 25.10.2011 року (справа
№5023/1119/12).

23.03.2012 року Ухвалою Господарського суду
Харківської області у справі №5023/1119/12 у
задоволенні заяви представника ФОП
ОСОБА_1 про скасування рішення постійно
діючого Третейського суду при товарній
біржі «Санвест» у справі №7/ПТС-11 від
25.10.2011 року відмовлено.

15.05.2012 року постановою Харківського
апеляційного господарського суду у
справі №5023/1119/12 апеляційну скаргу ФОП
ОСОБА_1 задоволено частково: ухвалу
Господарського суду Харківської
області від 23.03.2012 року у справі
№5023/1119/12 скасовано; у задоволенні
клопотання позивача про зупинення
провадження по справі до вирішення
справи №5023/1052/12 за позовом ФОП ОСОБА_1.
до ДП «Адідас-Україна» про визнання
недійсною третейської угоди
відмовлено. У задоволенні заяви ФОП
ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно
діючого Третейського суду при товарній
біржі «Санвест» від 25.10.2011 року у справі
№7/ПТС-11 відмовлено.

Постановою апеляційного
господарського суду від 02.07.2012 року у
справі №5023/1052/12 апеляційну скаргу ФОП
ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду
Харківської області від 01.03.2012 року
залишено без задоволення; ухвалу
господарського суду Харківської
області від 01.03.2012 року залишено без
змін.

Постановою Вищого Господарського суду
України від 01.08.2012 року у справі
№5023/1119/12 касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1
задоволено частково. Ухвалу
господарського суду Харківської
області від 23.03.2012 року та Постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 15.05.2012 року
скасовано, а справу передано на новий
розгляд у іншому складі суддів.

05 листопада 2012 року ухвалою
господарського суду Харківської
області у справі №5023/4055/12 у задоволенні
заяви ФОП ОСОБА_1 про скасування
рішення постійно діючого Третейського
суду при товарній біржі «Санвест» у
справі №7/ПТС-11 від 25.10.2011 року
відмовлено.

28 січня 2013 року Постановою
Харківського апеляційного
господарського суду у справі №5023/8977/12 у
задоволенні апеляційної скарги ФОП
ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду
Харківської області від 30.11.2011 року про
видачу виконавчого документа
відмовлено.

26.03.2013 року постановою Харківського
апеляційного господарського суду у
справі №5023/4055/12 апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задоволено, ухвалу
Господарського суду Харківської
області від 05.11.2012 року по справі №
5023/4055/12 скасовано. Заяву ФОП ОСОБА_1 про
скасування рішення постійно діючого
Третейського суду при товарній біржі
«Санвест» у справі №7/ПТС-11 від 25.10.2011
року скасовано. Рішення постійно
діючого Третейського суду при товарній
біржі «Санвест» у справі №7/ПТС-11 від
25.10.2011 року скасовано.

09.04.2013 року постановою Вищого
господарського суду України у справі
№5023/8977/11 касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1
залишено без задоволення. Постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 28.01.2013 року у
справі №5023/8977/11 залишено без змін.

11.06.2013 року ухвалою Господарського
суду Харківської області у справі
№5023/8977/11 в прийнятті заяви про перегляд
ухвали господарського суду
Харківської області від 30.11.2011 року про
видачу виконавчого документа за
нововиявленими обставинами відмовлено
на підставі того, що вона не підлягає
оскарженню.

02 вересня 2013 року постановою
Харківського апеляційного
господарського суду у справі №5023/8977/11
ухвалу господарського суду
Харківської області від 11.06.2013 року у
справі №5023/8977/11 скасовано. Справу
№5023/8977/11 передано на розгляд
господарського суду Харківської
області.

11.10.2013 року ухвалою Господарського суду
Харківської області у справі №5023/8977/11
скасовано ухвалу господарського суду
Харківської області від 30.11.2011 року про
видачу виконавчого документа за
нововиявленими обставинами та
відмовлено в задоволенні заяви ДП
«Адідас-Україна» про видачу
виконавчого документа на рішення
постійно діючого Третейського суду при
товарній біржі «Санвест» у справі
№7/ПТС-11 від 25.10.2011 року.

Судом встановлено, що в жодному з
вказаних проваджень, окрім
третейського розгляду, майновий спір
між сторонами не розглядався. ФОП
ОСОБА_1 не спростовувала сам факт
наявності і неї заборгованості перед
Дочірнім підприємством
«Адідас-Україна». В свою чергу, позивач
намагався вирішити спір у спосіб,
передбачений сторонами у Контракті.
Рішення постійно діючого Третейського
суду при товарній біржі «Санвест» у
справі №7/ПТС-11 від 25.10.2011 року було
скасовано з підстав допущення
процесуальних помилок при
винесенні рішення, а, отже, таких,
що безпосередньо не залежали від ДП
«Адідас -Україна».

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 29.05.2013,
№ 10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин,
тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини.

Таким чином, суд дійшов до висновку про
те, що позивачем було пропущено строк
для звернення в господарський суд в
порядку, передбаченому ГПК України,
зважаючи на тривалість та чисельність
перерахованих проваджень в судах
різних інстанцій, а отже майнове право
ДП «Адідас-Україна» як учасника
господарський правовідносин порушено
та підлягає захисту.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» N 3674-VI від 08.07.2011 року за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору становить 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати (1
827 грн. 00 коп.) та не більше 60 розмірів
мінімальних заробітних плат (73 080 грн. 00
коп.).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем частково було сплачено
судовий збір в розмірі 8 753 грн. 21 коп.
згідно платіжного доручення від 05.03.2014
р. № 112158 та квитанції №8681 від 02.04.2014 р.,
які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, з позивача в доход
Державного бюджету України необхідно
стягнути 02 грн. 53 коп. судового збору.

Згідно вимог Закону України «Про
судовий збір» та ст.ст. 44 - 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Клопотання Дочірнього
підприємства «Адідас - Україна» про
визнання причин пропуску пропущення
строків позовної давності поважними
задовольнити.

2. Поновити строк позовної
давності для звернення Дочірнього
підприємства «Адідас-Україна» в
господарський суд у порядку,
передбаченому Господарським
процесуальним кодексом України.

3. Позов задовольнити.

4. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Дочірнього підприємства
«Адідас - Україна» (01001, м. Київ, вул.
В.Хвойки, 15/15, код 24251899) 249 491 грн. 95 коп.
основного боргу, 26 030 грн. 88 коп. пені, 45
307 грн. 73 коп. інфляційних збитків, 116 816
грн. 91 коп. - 10% річних, 8 755 грн. 74 коп.
судового збору.

5. Стягнути з Дочірнього підприємства
«Адідас - Україна» (01001, м. Київ, вул.
В.Хвойки, 15/15, код 24251899) в доход
державного бюджету України (рахунок
3002, МФО 837013, , отримувач
- УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001) 02 грн. 53
коп. судового збору.

6. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписаний 15.08.2014
р.

Суддя О.В. Коваленко