ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р.
Справа № 914/954/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого судді
Марка Р.І.

суддів
Бонк Т.Б.

Костів Т.С.

при секретарі судового засідання
Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача - Іванов П.О. - представник
(довіреність №47/10 від 30.12.2013р.);

від відповідача - Голуб Н.С. -
представник (довіреність №866 від
01.11.2013р.)

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Комунального підприємства
"Жовкватеплоенерго", №363 від 18.06.2014р. (вх.
№ 01-05/2970/14 від 01.07.2014р.)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 05.06.2014р.

у справі № 914/954/14, суддя Мороз Н.В.

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної компанії
"Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача Комунального
підприємства "Жовкватеплоенерго", м.
Жовква

про стягнення 94 897, 09 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 05.06.2014р. у справі
№914/954/14 (суддя Мороз Н.В.) позовні вимоги
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної компанії "Нафтогаз
України" задоволено частково.
Присуджено до стягнення з
Комунального підприємства
"Жовкватеплоенерго" на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз Україна" 50 373, 08 грн. пені, 31 281,
68 грн. 3% річних, 10 515, 74 грн. інфляційних
втрат та 1843, 33 грн. судового збору. В
задоволенні решти позовних вимог та
клопотання КП "Жовкватеплоенерго" про
відстрочку виконання рішення суду на 6
місяців відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
Комунальне підприємство
"Жовкватеплоенерго" звернулось до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду Львівської
області від 05.06.2014р. у справі №914/954/14
скасувати в частині стягнення 50 373, 08
грн. пені та відмови у задоволенні
клопотання відповідача про відстрочку
виконання рішення суду на 6 місяців та
прийняти нове рішення, яким зменшити
розмір пені на 50% та відстрочити
виконання рішення суду на 6 місяців з
підстав неповного з'ясування судом
першої інстанції обставини справи.

Дочірня компанія "Газ України"
Національної компанії "Нафтогаз
України" у відзиві на апеляційну
скаргу №1/10-14 від 11.07.2014р. просить
апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Жовкватеплоенерго"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Львівської
області від 05.06.2014р. у даній справі - без
змін з підстав законності та
обґрунтованості оскаржуваного
судового акту.

Згідно автоматичного розподілу справ
КП "Документообіг господарських судів",
01.07.2014р. справу за №914/954/14 розподілено
до розгляду судді - доповідачу Марку
Р.І.

Розпорядженням голови суду від 02.07.2014р.
у склад колегії для розгляду справи
№914/954/14 введено суддів Бойко С.М. та
Бонк Т.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 03.07.2014р.
(колегією суддів у складі: головуючий
суддя Марко Р.І., судді Бойко С.М. та Бонк
Т.Б.) апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Жовкватеплоенерго"
прийнято до провадження та призначено
до розгляду в судовому засіданні на
15.07.2014р.

Розпорядження голови суду від 15.07.2014р. в
склад судової колегії внесено зміни,
замість суддів Бойко С.М. та Бонк Т.Б.,
які перебувають у відпустці, введено
суддів Желіка М.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014р.
(колегією суддів у складі: головуючий
суддя Марко Р.І., судді Желік М.Б. та
Кості Т.С.) на клопотання позивача
розгляд справи відкладено на 12.08.2014р.

Розпорядження в.о. голови суду від
12.08.2014р. в склад судової колегії внесено
зміни, замість судді Желіка М.Б., який
перебуває у відпустці, введено суддю
Бонк Т.Б.

Заяв про відвід суддів не поступало.

В судовому засіданні 12.08.2014р.
представники сторін підтримали свої
вимоги та заперечення, викладені в
апеляційній скарзі та у відзиві на
апеляційну скаргу, висловили свої
міркування з питань, що виникли в
процесі розгляду спору.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного судового рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вирішила, що у
задоволенні вимог апеляційної скарги
слід відмовити, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом і це вбачається з матеріалів
справи, 23.12.2010р. між Дочірньою компанією
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (далі -
постачальник та позивач у справі) та
Комунальним підприємством
"Жовкватеплоенерго" (далі - покупець та
відповідач у справі) було укладено
договір про закупівлю природного газу
за державні кошти №22/11-БО-1125/12 (далі -
договір).

Договір набирає чинності з дати його
підписання повноважними
представниками сторін та скріплений
печатками сторін, діє у частині
поставки газу з 01.01.2011р. до 31.12.2011р.
включно, а у частині розрахунків за газ
- до їх повного здійснення (п. 10.1
договору Додаткової угоди №2 від
28.01.2011р. до договору №22/11-БО-1125/12).

31 березня 2011р. між ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" та КП
"Жовкватеплоенерго" було укладено
додаткову угоду №3 до договору
поставки природного газу №22/11-БО-1125/12,
якою внесено зміни в ціну природного
газу з 01.04.2011р. за 1000 куб.м.

Відповідно до п.1.1 договору
постачальник зобов'язався поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п. 1.2. даного договору.

Згідно з п.1.2. договору постачальник
передає покупцю в період 01.01.2011р. по
31.12.2011р. природний газ з урахуванням
вартості його транспортування в обсязі
до 2000 000 куб.м., в тому числі по місяцях.

На виконання взятих на себе зобов'язань
за договором, позивач передав протягом
січня - квітня 2011р., а відповідач
прийняв природний газ на загальну суму
2 364 967, 19 грн., що підтверджується актами
приймання передачі природного газу:
від 31.01.2011р. на суму 817654, 50 грн., від
28.02.2011р. на суму 781141, 89 грн., від 31.03.2011р.
на суму 622205, 34 грн., від 30.04.2011р. на суму
143965, 46 грн., підписаними уповноваженими
представниками обох сторін та
скріпленими відтисками їх печаток без
жодних зауважень та застережень та не
заперечується сторонами.

Відповідно до вимог п. 4.1. договору
остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акту приймання - передачі газу
до 10 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Враховуючи те, що відповідач
несвоєчасно провів оплату за отриманий
від позивача природний газ, останній
звернувся до Господарського суду
Львівської області з позовом про
стягнення з відповідача 51 258, 38 грн.
пені, 12 185,81 грн. інфляційних втрат та 31
452, 90 грн. 3% річних.

Місцевий господарський суд позов
задоволив частково та стягнув з
відповідача на користь позивача 50 373, 08
грн. пені, 31 281, 68 грн. 3% річних та 10 515, 74
грн. інфляційних втрат.

Судова колегія погоджується з такими
висновками місцевого господарського
суду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Згідно ст.175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 509 ЦК України -
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник) зобов'
язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
ст. 193 ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 ГК
України порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом, іншими законами або
договором.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно з п.7.1. договору у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачених
чинним законодавством України, а також
цим договором.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Окрім того, відповідно до вимог ст.230 ГК
України у разі невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції ( неустойку, пеню, штраф).

Згідно ч.6 ст.232 ГК України, нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів, за
прострочку платежу, пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.7.3.1. договору, у разі
порушення покупцем умов п.4.1 даного
договору, покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

За прострочення виконання грошового
зобов'язання позивачем, на підставі
п.п.7.1., 7.3.1. договору та вимог ст.ст. 549-551,
625 ЦК України, ст.ст.231, 232 ГК України,
нараховано відповідачу 31 452,90 грн. 3%
річних ( за період з 11.02.2011р. по 24.12.2012р.),
12 185,81 грн. інфляційних втрат ( за період
з лютого 2011р. по грудень 2012р.) та пеню в
сумі 51 258,38 грн.

Відповідач звернувся до суду із завою
про застосування позовної давності у
зв'язку з пропущенням строків
нарахування, в якій заперечив
нарахування пені в розмірі 885, 30 грн.
(нарахованої за період 11.02.2011р. -
28.02.2011р.), 1670, 07 грн. інфляційних втрат (за
лютий 2011р.) та 171, 22 грн. 3% річних (за
лютий 2011р.).

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

До вимог про стягнення інфляційних
втрат та 3% річних застосовується
загальна позовна давність в три роки (с.
257 ЦК України та п.п.3.4.,4.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань").

За змістом п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України щодо
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Відповідно до п. 9.3. договору строк
позовної давності за цим договором та
до вимог про стягнення неустойки
встановлюється тривалістю у 3 (три)
роки.

Відповідно ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якої пов'язано його
початок. Частиною 5 статті 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Як вбачається з розрахунку позовних
вимог, позивач наводить розрахунок
пені, інфляційних втрат та 3% річних
включаючи лютий 2011р., проте до суду із
зазначеною вимогою про стягнення
санкцій звернувся 11.03.2014р.

Таким чином, враховуючи заяву
відповідача про застосування позовної
давності, звернення позивача до суду із
позовної заявою 11.03.2014р., здійснення
нарахування пені відповідно до вимог
ч.6 ст. 232 ГК України в межах 6-ти
місячного строку з моменту спливу
строку для оплати за природний газ,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суджу
вважає підставним та обґрунтованим
висновок місцевого господарського
суду про стягнення з відповідача на
користь позивача 50 373, 08 грн. пені, 31 281, 68
грн. 3% річних, 10 515, 74 грн. інфляційних
втрат та відмову в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 885, 30
грн. пені, 1670, 07 грн. інфляційних втрат
та 171, 22 грн. 3% річних, нарахованих з
пропуском терміну позовної давності.

Разом з тим, в процесі розгляду справи в
суді першої інстанції відповідач
клопотав перед судом про зменшення
нарахованої до стягнення пені на 50
відсотків та відстрочку виконання
рішення суду на 6 місяців.

Відповідно до п. п.3, 6 ч.1.ст. 83 ГПК
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання;
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Згідно п.3 ст.551 ЦК України, передбачено,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст.233 ГК України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.2011 року (із змінами і
доповненнями) встановлено, що,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у
постанові № 9 від 17.10.2012 "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" господарські суди повинні
мати на увазі, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питань про можливість
зменшення неустойки та відстрочення
виконання рішення суду, суд повинен
взяти до уваги винятковість випадку,
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансований стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
оцінити співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема, із
розміром збитків кредитора.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Обгрунтовуючи наявність підстав для
відстрочки виконання рішення суду та
зменшення розміру пені на 50%, КП
"Жовкватеплоенерго" посилається на
важкий фінансовий стан підприємства,
несвоєчасне погашення з державного
бюджету заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, низьку
платоспроможність споживачів послуг
та несвоєчасністю розрахунку
споживачів за послуги.

Однак, колегія суддів погоджується з
висновками місцевого господарського
суду про те, що важкий фінансовий стан,
не є належними доказами наявності
підстав для зменшення розміру пені та
відстрочення виконання рішення суду.

Окрім того, відповідно до ст.526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 ГК України
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які звільняють
боржника від господарсько-правової
відповідальності.

Згідно зі ст.229 ГК України учасник
господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

З огляду на викладене, враховуючи
матеріальні інтереси обох сторін,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про відсутність
підстав для зменшення розміру пені,
належної до стягнення з відповідача на
користь позивача, та відстрочення
виконання рішення суду на 6 місяців.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Згідно із ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Скаржник не надав доказів на
спростування висновків місцевого
господарського суду, викладених у
рішенні Господарського суду
Львівської області від 05.06.2014р. у даній
справі, не довів наявності підстав для
застосування судом п.п.3, 6 ч.1 ст. 83 ГПК
України.

З огляду на все викладене вище, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду Львівської
області від 05.06.2014 року у даній справі
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства і підстав для його
скасування немає, а зазначені в
апеляційній скарзі доводи скаржника не
відповідають матеріалам справи,
документально не обґрунтовані, а тому
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 ГПК України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судовий збір за перегляд рішення
Господарського суду Львівської
області від 05.06.2014 року в апеляційному
порядку покласти на скаржника в
порядку, передбаченому ст. 49 ГПК
України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 33,43, 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд ,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 05.06.2014р. у справі
№914/954/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу Комунального підприємства
"Жовкватеплоенерго" - без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за
перегляд рішення в апеляційному
порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повна постанова складена 15.08.2014р.

Головуючий-суддя
Марко Р.І.

Суддя
Бонк Т.Б.

Суддя
Костів Т.С.