ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2014 р.
Справа №917/1169/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Термоізоляція", вул.
Гвардійців Широнінців, 94, к.73, м. Харків,
61136

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційного підприємства
"Котлогаз", вул. Леонова, 5, м. Кременчук,
Полтавська область, 39612

про стягнення грошових коштів у сумі
311281,95 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: Капуста Т.Л.

від відповідача: відсутні

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення 311281,95
грн.заборгованості за договором
підряду №225 від 05.07.2013 р.

Позивач на задоволенні позову
наполягає.

Відповідач про дату, час та місце
розгляду даної справи повідомлявся
ухвалою суду від 18.06.2014 р. про порушення
провадження у справі та ухвалою від
29.07.2014р. про відкладення розгляду
справи, що були направлені
відповідачеві за адресою, яка
зазначена у Витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та у
позовній заяві. Дані ухвали отримані
відповідачем, що підтверджується
відповідними поштовими повідомленнями
про вручення (у матер.справи). Однак
вимог суду відповідач не виконав, явку
представника у засідання жодного разу
не забезпечив.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, закінчення встановленого ст. 69
ГПК України строку вирішення спору,
відсутність клопотання щодо
продовження строку вирішення спору,
суд не оцінює неявку представників
сторін у судове засідання як підставу
для подальшого відкладення розгляду
справи. Спір розглядається за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
дослідивши та оцінивши докази, суд
встановив:

05.07.2013 р. року між сторонами було
укладено Договір підряду №225 та
додаткові угоди до нього (далі -
договір, а.с. - 14-20), згідно якого позивач
(підрядник) зобов'язується за завданням
відповідача (замовника) на свій ризик
виконати роботи по виготовленню
теплової ізоляції трубопроводів та
обладнання на об'єктах замовника -
надалі роботи, а відповідач
зобов'язується прийняти та оплатити
виконанні роботи відповідно до умов
даного договору. (п.1.1. договору).

Вартість робіт та порядок розрахунків
визначено розділом 2 договору. Так
згідно п. 2.1 договору в редакції
додаткової угоди №2 від 22.07.2013 р. ,
вартість виконаних робіт за даним
договором визначається згідно
підписаного сторонами розрахунку
вартості робіт (додатки 1,2,3 до
договору), які є невід"ємною частиною
даного Договору, та становить 750344,99 грн,
вт. Ч. ПДВ 20%-125057,50 грн.

Даний договір вступає в силу з моменту
його підписання обома сторонами та діє
до 31 грудня 2013 року, а в частині
невиконаних зобов'язань - до повного
виконання сторонами взятих на себе
зобов'язань (п. 9.6 Договору).

Договір підписано сторонами та
скріплено їх печатками.

Позивач виконав покладені на нього
договором зобов'язання, що
підтверджується підписаними сторонами
та скріпленими печатками актами
приймання виконаних робіт за листопад
та грудень 2013 р. та довідками про
вартість виконаних робіт на листопад
та грудень 2013 р. суму 341281,95 грн. (копії
-арк. спр.23-30, оригінали оглянуті у
попередньому судовому засіданні).

Як зазначає позивач, відповідачем не
заявлено жодних претензій стосовно
якості виконаних підрядних робіт або
прострочення строку здачі виконаних
робіт по договору ні на момент їх
прийняття, ні на момент подання даного
позову позивачем.

В порушення умов п.2.2.2 договору
вартість виконаних позивачем робіт по
договору відповідач не оплатив в
повному обсязі. Позивачем надано
докази часткової оплати
заборгованості у сумі 30 000,00 грн. до
порушення провадження у справі.

Таким чином, позивач вважаючи свої
права порушеними звернувся до суду з
даним позовом та просить стягнути з
відповідача 311 281,95 грн.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та відповідачем виникли
зобов'язання з договору підряду, за
яким, в силу ч.1 ст. 837 ЦК України одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 854 ЦК України якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Частина 1 статті 853 ЦК України в свою
чергу зазначає, що замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Згідно ч.4 ст.882 ЦК України,
передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами (що
підтверджується в даному випадку
актами приймання виконаних робіт за
листопад та грудень 2013 р. та довідками
про вартість виконаних робіт на
листопад та грудень 2013 р. суму 341281,95
грн.)

Пунктом 2.2.2 договору визначено, що
замовник здійснює остаточний
розрахунок з позивачем за виконані
роботи після їх виконання на підставі
підписаних сторонами Актів
здачі-приймання виконаних робіт та
рахунків-фактур, якщо інше не
передбачено в додатках до даного
договору. Замовник перераховує на
поточний рахунок підрядника кошти
протягом 3 банківських днів з моменту
виставлення рахунка-фактури.

Позивачем надано суду копії
відповідних рахунків-фактур (додаток
до заяви від 14.08.2014р.), однак встановити
дату їх направлення (надання)
відповідачу з наявних матеріалів
неможливо. Проте суд враховує, що
позивач звертався до відповідача з
претензією №85 від 23.05.2014р. про сплату
зазначеної заборгованості (отримана
відповідачем 27.05.2014р., докази
направлення і отримання - у
матер.справи), яка залишена без
задоволення. Тобто, строк виконання
зобов"язання по оплаті заборгованості
настав у будь-якому випадку в силу ст.530
ЦК України.

В матеріалах справи є підписаний
сторонами акт звірки
взаєморозрахунків сторін за період з
01.01.2014 р. по 08.05.2014 р. на суму 311281,95 грн.,
який відповідно до вимог статті 34
Господарського процесуального кодексу
України приймається до уваги судом не
лише в якості доказу проведення та
відображення сторонами певних
господарських операцій, а й доказом на
підтвердження факту відпуску теплової
енергії позивачем та наявності у
відповідача боргу в означеній сумі.
Дані, що відображені в даному акті
звірки не спростовані відповідачем
належними доказами. При цьому, суд
вважає необхідним зауважити, що дійсно
акт звірки бухгалтерів за своєю
правовою природою є тільки документом,
по якому бухгалтерії підприємств
звіряють бухгалтерський облік
операцій. Між тим, акт звірки має
складатись виключно на підставі даних
бухгалтерського обліку і первинних
документів.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази
обґрунтованості та правомірності
позовних вимог; відповідач жодних
заперечень проти позову не надав. За
викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 32, 33, 43, 75, 82-85 ГПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційне підприємство
«Котлогаз» (,
місцезнаходження 39612, Полтавська
область, м. Кременчук, вул.. Леонова, 5;
р/р 2487 в ПАТ «Райффайзен банк
«Аваль», МФО 331605) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Виробниче підприємство
«Термоізоляція» (,
місцезнаходження: 61136, м. Харків, вул..
Гвардійців Широнівців, 94, к. 73; р/р
223 в АТ «Регіон-Банк», м. Харків,
МФО 351254) заборгованість у сумі 311281,95
грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
О.С.Мацко