ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р.
Справа № 914/1366/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Зварич О.В.

суддів
Гриців В.М.

Юрченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТБ Сад" (надалі ТзОВ
"ТБ Сад") за №244 від 13.06.2014р. (вх. №01-05/2852/14
від 24.06.2014р.)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 05.06.2014р.

у справі № 914/1366/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія-Агро" (надалі
ТзОВ "Імперія-Агро")

до відповідача: ТзОВ "ТБ Сад"

про стягнення 541575,34 грн. заборгованості
за договором поставки № ЗР-44/13 від
06.03.2013р.

за участю:

від позивача: в режимі
відеоконференцзв'язку - представник
Бонтлаб В.В. (довіреність б/н від
19.03.2014р.);

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 05.06.2014р. у справі
№914/1366/14 (суддя Кидисюк Р.А.) позов
задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ
"ТБ Сад" на користь ТзОВ "Імперія-Агро"
253875,00 грн. основного боргу, 119807,50 грн.
дооцінки вартості неоплаченого товару,
24% річних в сумі 41062,63 грн., 23267,21 грн.
пені, 14487,24 грн. інфляційних нарахувань,
52775,00 грн. штрафу та 10649,79 грн. судового
збору. Припинено провадження у справі в
частині стягнення 10000,00 грн. основного
боргу. Відмовлено в задоволенні решти
позовних вимог.

В ході розгляду справи суд першої
інстанції встановив, що відповідач не
виконав належно своїх зобов'язань
перед позивачем щодо оплати вартості
отриманого товару в обумовлені
додатками до договору строки, в
результаті чого станом на момент
прийняття рішення у даній справі
непогашеною залишилась заборгованість
в сумі 253875,00 грн. Враховуючи часткове
погашення відповідачем основного
боргу в сумі 10000,00 грн. та заяву
позивача про зменшення розміру
позовних вимог, суд визнав
обґрунтованими й підставними вимоги
позивача про стягнення з відповідача
дооцінки вартості неоплаченого товару,
інфляційних нарахувань та штрафу,
здійснив перерахунок заявлених до
стягнення штрафних санкцій та в
результаті дійшов висновку щодо
часткового задоволення позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій вважає, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального та
процесуального права. Стверджує, що
стягнення штрафу і пені не може бути
застосоване одночасно, оскільки це
призведе до застосування подвійної
відповідальності одного і того ж виду
за одне і те саме порушення договірних
зобов'язань. Просить скасувати рішення
господарського суду Львівської
області від 05.06.2014р. у справі №914/1366/14,
постановити нове рішення, яким
відмовити у позові в частині стягнення
штрафу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
вважає, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду є
правосудним та узгоджується з нормами
чинного законодавства України. Звертає
увагу на те, що п. 7.1.1 укладеного
сторонами договору поставки від
06.03.2013р., як і ч. 2 ст. 231 ГК України
передбачено можливість одночасного
стягнення пені та штрафу за порушення
зобов'язань. Покликається на те, що в
межах одного виду відповідальності
може застосовуватись різний набір
санкцій. Просить залишити без змін
рішення господарського суду
Львівської області від 05.06.2014р. у справі
№914/1366/14, а апеляційну скаргу ТзОВ "ТБ
Сад" - без задоволення.

Відповідач не забезпечив явки в судове
засідання уповноваженого
представника, подав клопотання за № 317
від 05.08.2014р. (вх. № 01-04/4482/14 від 07.08.2014р.)
про розгляд справи № 914/1366/14 без участі
представника ТзОВ "ТБ Сад".

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, відзив на
апеляційну скаргу та заслухавши
пояснення представника позивача,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про відсутність
підстав для скасування рішення
господарського суду Львівської
області від 05.06.2014р. у справі №914/1366/14.

Як вбачається з матеріалів справи, 06
березня 2013 року між ТзОВ "Імперія-Агро"
(постачальник) та ТзОВ "ТБ Сад"
(покупець) укладено договір поставки №
ЗР-44/13, за умовами якого в терміни,
визначені договором, постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця продукцію
виробничо-технічного призначення
(надалі товар), а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього грошову суму
(вартість, ціну), визначену договором
(а.с. 18-21).

В пункті 2.1 зазначено, що за даним
договором постачається виключно
оригінальна продукція, виробництва
провідних компаній світу, асортимент,
кількість, ціна якої визначається
додатками та/або накладними та/або
рахунками-фактури, що є невід'ємною
частиною цього договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим
договором, вказується у додатках в
національній валюті та визначається, в
залежності від виду товару (засоби
захисту рослин (ЗЗР), насіння, насіння
вітчизняного виробництва, міндобрива
та мікродобрива). Для товару (ЗЗР,
насіння та мікродобрива) сторони
встановлюють ціну та його вартість у
гривнях, а також визначають їх
еквівалент у доларах США (п.2.2 договору).

Згідно п. 2.4 договору у разі зміни курсу
гривні до долара США, постачальник
проводить перерахунок (дооцінку)
вартості поставленого, але не
оплаченого покупцем товару.

Сторони погодили, що порядок
розрахунків за поставлений товар
визначається в додатках до даного
договору (п. 3.1 договору).

В силу вимог п. 3.2 договору сторони
погоджуються застосовувати при
проведенні розрахунків за цим
договором курс долара США до гривні, що
встановлений на міжбанківській
валютній біржі на день підписання
договору.

Відповідно до п. 3.3. договору, в тому
випадку, коли курс на міжбанківській
валютній біржі щодо продажу дол. США до
гривні на день проведення розрахунків
(перерахування коштів) є вищим за курс
відповідної іноземної валюти на день
укладення додатку, сторони для
визначення суми належної до оплати
використовують таку формулу: С = А1/А2 х
В, де С - сума належна до оплати, В - ціна
товару на момент підписання додатку, А1
- курс на міжбанківській валютній біржі
щодо продажу дол. США до гривні на день
перерахування коштів, А2 - курс на
міжбанківській валютній біржі щодо
продажу дол. США до гривні на день
підписання відповідного додатку. При
проведенні розрахунків, сума в гривнях,
яку покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику як належну оплату повної
вартості товару, визначається з
врахуванням умов ч. 1 цього пункту
шляхом множення грошового еквівалента
вартості неоплаченого товару в доларах
США на курс на міжбанківській валютній
біржі щодо продажу дол. США до гривні на
день проведення оплати.

Пунктом 3.4 передбачено, що всі платежі
за цим договором здійснюються покупцем
з врахуванням п. 3.3. договору.

У відповідності до п. 7.1 за порушення
умов даного договору винна сторона
відшкодовує спричинені цим збитки в
порядку, передбаченому чинним
законодавством та з урахуванням даного
договору.

В пункті 7.1.1 зазначено, що крім
відповідальності, встановленої п. 7.1
даного договору покупець за
несвоєчасну оплату продукції сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України від
суми боргу за кожний день прострочення,
а також, додатково штраф 20 % від суми
несплаченого боргу.

Згідно п. 7.7 договору в разі невиконання
покупцем зобов'язань щодо оплати
отриманого товару та невиконання
зобов'язань, передбачених розділом 3
цього договору, покупець, відповідно до
ст. 625 Цивільного кодексу України,
сплачує на користь постачальника, крім
суми заборгованості, 24 % річних, якщо
інший розмір річних не встановлено
відповідним додатком до договору.
Річні нараховуються на загальну суму
простроченої оплати.

Сторони домовились про те, що стягнення
штрафних санкцій (пені, штрафу,
процентів) за даним договором
відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, не обмежується
строком нарахування та припиняється в
день виконання стороною зобов'язання, а
строк позовної давності щодо стягнення
штрафних санкцій, у відповідності до
ст. 259 Цивільного кодексу України,
продовжується до 3 (трьох) років (п.7.8
договору).

Відповідно до п. 8.1 договору у разі
неможливості вирішення спорів шляхом
переговорів, вони вирішуються
господарським судом відповідно до
чинного законодавства України.

Договір набуває чинності з дня його
підписання представниками обох сторін
і діє до повних розрахунків.

Згідно підписаних сторонами додатків
№ 1 від 17.05.2013 р.; № 2 від 12.06.2013р.; № 3 від
05.07.2013р.; № 4 від 09.07.2013р.; № 5 від 24.07.2013р.;
№ 6 від 20.08.2013р.; № 7 від 02.09.2013р.; № 8 від
11.09.2013р.; № 9 від 16.09.2013р. кінцевою датою
оплати за поставлений товар є 21 жовтня
2013 року. Відповідно до положень додатку
№ 10 від 25.10.2013р. строк оплати
поставленого товару - до 10 грудня 2013
року (а.с.22-31).

Договір поставки № ЗР-44/13 від 06.03.2013р. та
додатки до нього підписані та
скріплені печатками сторін, що
свідчить про погодження ними всіх
істотних умов даного договору.

На виконання договірних зобов'язань
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 585114,20 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями видаткових накладних №
2970 від 11.06.2013р., № 3063 від 14.06.2013р., № 3558
від 05.07.2013р., № 3641 від 09.07.2013р., № 3905 від
24.07.2013р., № 4224 від 20.08.2013р., №4571 від
11.09.2013р., № 4666 від 16.09.2013р. та № 5397 від
20.11.2013р. (а.с.32-40).

Враховуючи умови укладеного між
сторонами договору та додатків до
нього, відповідач взяв на себе
зобов'язання здійснити оплату
отриманого від позивача товару
наступним чином: 427614,20 грн. - у строк до
21.10.2013р. та 157500,00 грн. - у строк до 10.12.2013р.

В порушення договірних зобов'язань,
відповідач не розрахувався у повному
обсязі за отриманий товар до настання
обумовленої дати.

До матеріалів справи приєднано копії
банківських виписок за період з 05.07.2013р.
по 20.03.2014р., якими підтверджено
наступний порядок здійснення
відповідачем оплати отриманої
продукції: 05.07.2013р. - 42116,00 грн.; 12.07.2013р. -
15586,56 грн.; 26.07.2013р. - 20000,00 грн.; 01.08.2013р. -
16368,64 грн.; 09.08.2013р. - 20000,00 грн.; 23.08.2013р. -
20000,00 грн.; 10.12.2013р. - 30000,00 грн.; 30.12.2013р. -
35000,00 грн.; 04.02.2014р. - 32168,00 грн.; 04.03.2014р. -
40000,00 грн. та 20.03.2014р. - 50000,00 грн. Всього
відповідачем сплачено на час заявлення
позову в суд 321239,20 грн. (а.с. 41-54).

Підставою звернення позивача до
місцевого господарського суду з даним
позовом слугувало непогашення
відповідачем боргу в сумі 263875,00 грн.

Позовна заява ТзОВ "Імперія-Агро" за №
01/216 від 03.04.2014р. з додатками подана в суд
першої інстанції 15.04.2014р., про що
свідчить відмітка канцелярії
господарського суду Львівської
області (а.с.4).

29.05.2014р. в суд першої інстанції
поступила заява про зменшення розміру
позовних вимог з додатками, в якій
позивач просив стягнути з відповідача
263875,00 грн. основної заборгованості,
119807,00 грн. дооцінки вартості
неоплаченого товару, 41312,49 грн. 24%
річних, 23465,01 грн. пені, 14487,24 грн. індексу
інфляції та 52775,00 грн. штрафу (а.с.87-98).

В судовому засіданні 05.06.2014р.
відповідач надав місцевому
господарському суду платіжне
доручення за № 133, з якого вбачається,
що 18.04.2014р. ТзОВ "ТБ Сад" частково
погасило заборгованість перед
позивачем в сумі 10000,00 грн. (а.с.115).

При винесенні постанови колегія суддів
керувалася наступним:

Згідно ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу
України передбачено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

В частині 1 статті 627 Цивільного кодексу
України зазначено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності із ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК
України, яка містить аналогічні
положення, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

В силу вимог частини 1 статті 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В ході розгляду апеляційної скарги
ТзОВ "ТБ Сад" колегією суддів
встановлено, що на виконання умов
укладеного між сторонами договору
поставки № ЗР-44/13 від 06.03.2013р. позивач
протягом червня-вересня та листопада
2013 року поставив відповідачу товар на
загальну суму 585114,20 грн., що
підтверджується вищеописаними,
належним чином оформленими
видатковими накладними.

Відповідач оплатив отриманий товар
частково та з порушенням обумовлених
сторонами строків. Згідно наявних в
матеріалах справи копії банківських
виписок станом на момент звернення
позивача до суду з даним позовом
заборгованість складала 263875,00 грн.

Однак, під час розгляду даної справи
позивач надав суду першої інстанції
платіжне доручення за № 133, яким
підтверджено, що 18.04.2014р. відповідач
частково погасив заборгованість в сумі
10000,00 грн., внаслідок чого на момент
прийняття оскаржуваного рішення суду
розмір боргу зменшився до 253875,00 грн.

Позивач не зменшував позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
його користь заявленої раніше суми
основного боргу за отриманий товар.

В матеріалах справи відсутні докази
виконання відповідачем у повному
обсязі своїх зобов'язань щодо оплати
отриманого товару у визначені
договором строки.

Проаналізувавши вищенаведені приписи
Цивільного та Господарського кодексів
України, оцінивши докази у справі, суд
апеляційної інстанції вважає
обґрунтованим висновок місцевого
господарського суду про наявність
правових підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача 253875,00
грн. боргу по оплаті за поставлений
товар. Одночасно, суд першої інстанції
підставно припинив провадження у
справі в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 10000,00
грн. основного боргу, оскільки ці кошти
були сплачені після винесення
господарським судом Львівської
області ухвали від 17.04.2014 року про
порушення провадження у даній справі й
за відсутності заяви позивача про
зменшення розміру даної частини
позовних вимог.

Пунктами 2.4 та 3.2 договору сторони
передбачили, що у разі зміни курсу
гривні до долара США постачальник
проводить перерахунок (дооцінку)
вартості поставленого, але не
оплаченого покупцем товару. При
проведенні розрахунків за цим
договором застосовується курс долара
США до гривні, що встановлений на
міжбанківській валютній біржі на день
підписання договору (п.3.2. договору).

Відповідно до ст. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Враховуючи курс гривні по відношенню
до долара США на міжбанківській
валютній біржі станом на день
укладення додатків до договору та
вартість неоплаченого відповідачем
товару, колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд правомірно
стягнув з відповідача на користь
позивача 119807,50 грн. дооцінки вартості
неоплаченого товару.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В пункті 7.7 договору поставки № ЗР-44/13
від 06.03.2013р. зазначено, що в разі
невиконання покупцем зобов'язань щодо
оплати отриманого товару та
невиконання зобов'язань, передбачених
розділом 3 цього договору, покупець,
відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, сплачує на користь
постачальника крім суми
заборгованості 24 % річних, якщо інший
розмір річних не встановлено
відповідним додатком до договору.
Річні нараховуються на загальну суму
простроченої оплати.

Згідно розрахунку зменшених позовних
вимог, позивач нарахував відповідачу 24%
річних та індекс інфляції на суму 427614,20
грн. - з 22.10.2013р., на суму 157500,00 грн. - з
11.12.2013р. по 26.05.2014р. в розмірі 41312,49 грн. та
14487,24 грн. відповідно.

Частина 1 статті 628 ЦК України
передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Зважаючи на те, що розмір процентів
річних сторони обумовили в договорі
поставки та враховуючи часткове
погашення відповідачем 18.04.2014р.
основного боргу в сумі 10000,00 грн.,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правомірно задоволив
частково дану вимогу позивача та
стягнув з відповідача 24% річних в сумі
41062,63 грн. Одночасно, на думку колегії
суддів, місцевим господарським судом
підставно стягнуто з відповідача 14487,24
грн. інфляційних нарахувань.

Щодо позовної вимоги про стягнення з
відповідача 23465,01 грн. пені на суму 427614,20
грн. - з 22.10.2013р. та на суму 157500,00 грн. - з
11.12.2013р. по 26.05.2014р., слід зазначити
наступне.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України
зазначено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від
22.11.1996р. №543/96-ВР з наступними змінами та
доповненнями передбачено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, який
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.1.1 договору поставки
№ ЗР-44/13 від 06.03.2013р. покупець за
несвоєчасну оплату продукції сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України від
суми боргу за кожний день прострочення.

Проаналізувавши проведений місцевим
господарським судом перерахунок
розміру заявленої позивачем до
стягнення пені, колегія суддів вважає
його арифметично правильним та
констатує, що суд правомірно відмовив
позивачу в стягненні 197,80 грн. пені й
обґрунтовано задоволив позовні вимоги
в частині стягнення з відповідача на
користь позивача 23267,21 грн. пені.

Колегією суддів враховано те, що
відповідач не оскаржує рішення
місцевого господарського суду в
частині стягнення основного боргу,
дооцінки вартості неоплаченого товару,
24 % річних, інфляційних нарахувань та
пені.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про наявність
правових підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача 52775,00
грн. штрафу з врахуванням такого.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Щодо спірного випадку порушення
виконання господарського зобов'язання
чинне законодавство України не
встановлює для учасників
господарських відносин обмежень
передбачати у договорі одночасне
стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

В договорі поставки №3Р-44/13 від 06
березня 2013р. сторони погодили, що
покупець за несвоєчасну оплату
продукції сплачує додатково штраф 20 %
від суми несплаченого боргу й
домовились про те, що стягнення
штрафних санкцій (пені, штрафу,
процентів) за даним договором
відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, не обмежується
строком нарахування та припиняється в
день виконання стороною зобов'язання, а
строк позовної давності щодо стягнення
штрафних санкцій у відповідності до ст.
259 ЦК України продовжується до 3 (трьох)
років (п.п. 7.1.1, 7.8. договору).

З наведеного, безпідставними є
твердження апелянта про неможливість
одночасного застосування штрафу і пені
за порушення договірних зобов'язань з
підстав суперечності ст. 61 Конституції
України.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

У даній справі сторони погодили
господарсько-правову відповідальність
за порушення умов договору у вигляді
сплати неустойки - пені та штрафу.

Вказана правова позиція ґрунтується на
висновках Верховного Суду України,
наведених в постанові від 27.04.2012 року у
справі господарського суду Черкаської
області №06/5026/1052/2011.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
судом першої інстанції вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, тому його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги покладаються на скаржника
згідно положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду
Львівської області від 05.06.2014р. у справі
№914/1366/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Справу повернути в господарський суд
Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя
Зварич О.В.

судді
Гриців В.М.

Юрченко Я.О.