ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" серпня 2014 р.Справа № 916/2398/14

За позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 100 276,11 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - ФОП

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 100 276,11
грн., де 73 976,11 грн. - борг, 22 500,00 грн. - 30%
річних, 3800,00 грн. - пеня

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 23.06.2014р. позовну заяву
(вх.№2430/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/2398/14 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Клопотання позивача про розгляд справи
без його участі (вх.№17517/14 від 07.07.2014р.) -
судом задоволено.

Позивач заявлені позовні вимоги
підтримує та просить суд задовольнити
їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
сторонами докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

16 листопада 2012р. між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(Позикодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(Позичальник) було укладено договір
грошової позики, згідно умов п.1.1. якого,
Позикодавець зобов'язується надати
Позичальнику у власність грошові кошти
в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень,
що складає еквівалент 6255,47 (шість тисяч
двісті п'ятдесят п'ять) доларів США за
офіційним курсом НБУ на момент
передачі позики (7,993 грн. за 1 долар СЩА),
а Позичальник зобов'язується повернути
Позикодавцю суму позики в порядку та
розмірі, встановленому цим Договором.

Відповідно до п.1.2. Договору за
користування позикою Позичальник
виплачує Позикодавцю проценти із
розрахунку 30% річних від розміру
грошових коштів, переданих
Позичальнику у відповідності до із
даним Договором. Сплата процентів
здійснюється за фактичний період
користування позикою в день повернення
грошової позики.

Пунктом 2.2. Договору встановлено, що
строк, на який надається позика
Позичальнику, складає шість місяців з
моменту укладення цього Договору.

У відповідності до п.3.1. Договору по
закінченню строку, зазначеного в п.2.2.
Договору, Позичальник зобов'язаний
протягом п'яти днів суму отриманого
займу.

Згідно п.4.3. Договору у разі
несвоєчасного повернення займу
Позичальник зобов'язаний сплатити
Позикодавцю пеню в розмірі 2% від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення.

Даний Договір вступає в силу 16
листопада 2012р. та діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим Договором (п.6.1. Договору).

На виконання умов договору грошової
позики позивачем відповідачу було
надано грошову позику в розмірі 50 000,00
грн., що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією розписки від
16.11.2012р., яка підписана як позивачем так
і відповідачем та скріплена їх
печатками.

Проте, відповідач всупереч приписам
договору грошову позику позивачу не
повернув, у зв'язку з чим, останній був
змушений звернутись до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 із претензією
від 16.05.2013р., яка останнім була залишена
без відповіді.

Неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором позики в
частині повернення позики та сплати
процентів і стало підставою для
позивача звернутись до господарського
суду Одеської області із даним позовом
за захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 222 ГК України учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законні інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 Цивільного кодексу
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Стаття 1048 Цивільного кодексу України
встановлює, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики. Договір позики
вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами
на суму, яка не перевищує
п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

За приписами ст.1049 Цивільного кодексу
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором. Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Умовами ст.1050 Цивільного кодексу
України якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656
Цивільного Кодексу України).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості приведеного позивачем
в позовній заяві та не спростованого
відповідачем, останнім в порушення
вищезазначених приписів чинного
законодавства України та договору -
зобов'язання щодо повернення отриманої
позики від позивача на загальну суму 50
000,00 грн. не виконані, внаслідок чого за
відповідачем утворилась
заборгованість, яка позивачем
зазначена в розмірі - 73 976,11 грн.

Проте, судом встановлено, що за
відповідачем обраховується борг за
отриману позику в сумі 50 000,00 грн., у
зв'язку з чим стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сума
боргу в розмірі 50 000,00 грн. В іншій
частині позовних вимог щодо стягнення
суми боргу суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з відповідача 30%
річних в сумі 22500,00 грн. та пені в сумі 3
800,00 грн.

За приписами ст.1048 Цивільного кодексу
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Відповідно до п.1.2. Договору за
користування позикою Позичальник
виплачує Позикодавцю проценти із
розрахунку 30% річних від розміру
грошових коштів, переданих
Позичальнику у відповідності до із
даним Договором. Сплата процентів
здійснюється за фактичний період
користування позикою в день повернення
грошової позики.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 30%
річних поданий позивачем до матеріалів
справи, суд встановив, що він містить
арифметичні помилки, у зв'язку з чим
судом було самостійно розраховано
розмір 30% річних, виходячи з наступного
розрахунку:

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиКількість днів
прострочкиРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів50000.0016.11.2012 - 15.05.201454630 %22438.36

Отже загальна сума відсотків за
користування позикою у вигляді 30%
річних за самостійним розрахунком суду
складає 22 438,36 грн., у зв'язку з чим,
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає сума відсотків за
користування позикою в розмірі 22 438,36
грн. В іншій частині позовних вимог
щодо стягнення з відповідача відсотків
за користування позикою - суд
відмовляє.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції. Вимогу щодо сплати штрафних
санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією. Відсотки
за неправомірне користування чужими
коштами справляються по день сплати
суми цих коштів кредитору, якщо законом
або договором не встановлено для
нарахування відсотків інший строк. За
грошовим зобов'язанням боржник не
повинен платити відсотки за час
прострочення кредитора. Нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. У випадках, передбачених
законом, штрафні санкції за порушення
господарських зобов'язань стягуються
судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Наразі, наданий позивачем розрахунок
пені, на думку суду, здійснений
неналежним чином, у зв'язку з чим судом
було самостійно розраховано пеню
наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиКількість днів
прострочкиРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочки50000.0017.05.2013 - 09.06.2013247.5000 %0.041
%*493.1550000.0010.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*1227.4050000.0013.08.2013 - 16.11.2013966.5000 %0.036 %*1709.59

Отже загальна сума пені за самостійним
розрахунком суду складає 3 430,14 грн., у
зв'язку чим, стягненню з відповідача на
користь позивача сума пені в розмірі 3
430,14 грн. В іншій частині заявлених
позовних вимог щодо стягнення пені в
розмірі 369,86 грн. суд відмовляє.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, у зв'язку з чим
стягненню з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь позивача підлягає
сума боргу, встановлена судом в розмірі
50 000,00 грн., сума відсотків за
користування позикою в розмірі 22 438,36
грн., сума пені в розмірі 3 430,14 грн. В
іншій частині позовних вимог суд
відмовляє.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 1
517,17 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний кодНОМЕР_2) 50 000
(п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. боргу, 22 438
(двадцять дві тисячі чотириста
тридцять вісім) грн. 36 коп. - відсотків
за користування позикою, 3 430 (три тисячі
чотириста тридцять) грн. 14 коп. - пені, 1
517 (одна тисяча п'ятсот сімнадцять) грн.
17 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено
08.08.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.