ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2014 р.Справа № 916/1603/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів Таран С.В., Ліпчанська Н.В. (на
підставі розпорядження №478 від 12.08.2014р.)

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від прокуратури - Шивцова С.А.;

від Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області - не з'явився;

від позивача - Мішина О.В.;

від відповідача (ОМР) - не з'явився;

від відповідача (ПП „АРІАНТА") - не
з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Заступника прокурора Одеської області,
що виступає в інтересах держави в особі
Одеської міської ради, в особі
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області

на рішення господарського суду
Одеської області від 22.07.2013р.

по справі № 916/1603/13

за позовом: Приватного підприємства
„ФІРМА „РОДОН"

до відповідачів:

1) Одеської міської ради

2) Приватного підприємства „АРІАНТА"

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „ФІРМА
„РОДОН" звернулося до господарського
суду Одеської області з позовними
вимогами до Приватного підприємства
„АРІАНТА", Одеської міської ради про
визнання права власності на нежитлові
будівлі загальною площею 82,7 кв. м.,
розташовані в м. Одесі, вул.
Водопровідна, 2/1, які складаються з літ.
„А", літ. „Б", літ. „В", літ. „Г", літ. 1-4 -
огорожа, та розміщені на земельній
ділянці площею 1 077 кв. м. за фактичним
користуванням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
підставі договору оренди окремого
індивідуально визначеного майна № 3/33
від 17 жовтня 2012 року, ПП „АРІАНТА" є
орендарем твердого покриття, площею 115,2
кв. м., що знаходиться за адресою: м.
Одеса, Старосінна площа. З метою
створення умов для здійснення
господарської діяльності на
орендованому майданчику, 19 грудня 2012р.
між ПП „АРІАНТА" та ПП „ФІРМА „РОДОН",
було укладено договір будівельного
підряду. 11 лютого 2013 року між вказаними
сторонами було підписано акт
прийому-передачі, згідно якого позивач
передав, а ПП „АРІАНТА" прийняло
закінчений будівництвом об`єкт
нерухомого майна - нежитлові будівлі
загальною площею 82,7 кв. м., які
складаються з літ. „А", „Б", „В", „Г" -
нежитлові та 1-3 огорожа, та розташовані
на земельній ділянці площею 1077 кв. м. у
м. Одеса, Старосінна площа.

Згідно п. 2.2. вказаного договору
будівельного підряду замовник (ПП
„АРІАНТА") повинен був сплатити повну
суму за договором не пізніше 5 днів
після підписання сторонами акта
прийому-передачі. Згідно з довідкою з
Адресного реєстру міста Одеси від 17
травня 2013 року за №349327/1 за вказаним
об'єктом було зарезервовано адресу: м.
Одеса, вул. Водопровідна, 2/1.

Станом на червень 2013 року зобов'язання
за договором будівельного підряду
шляхом зарахування коштів на рахунок
виконавця здійснено не було, відповіді
на направлену вимогу від 25.02.2013 року -
від ПП „АРІАНТА" не отримано, що і стало
підставою для звернення до
господарського суду із вимогами
визнання за виконавцем - ПП „ФІРМА
„РОДОН" права власності на вказане
нерухоме майно.

В заяві про уточнення позовних вимог
від 22.07.2013 року позивач просив визнати
право власності на нежитлові будівлі
загальною площею 82,7 кв. м., розташовані
за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна,
2/1, які складаються з літ. „А", площею 62,2
м. кв., літ. „Б" площею 6,0 м. кв., літ. „В"
площею 6,0 м. кв., літ. „Г" площею 8,5 м. кв.,
літ. 1-3 - огорожа загальною довжиною 99,21
м., та розміщені на земельній ділянці
площею 1 077 кв. м.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 22.07.2013р. (суддя Меденцев П.А.)
позов задоволено в повному обсязі.
Визнано за ПП „ФІРМА „РОДОН" право
власності на нежитлові будівлі
загальною площею 82,7 кв. м., розташовані
за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна,
2/1, які складаються з літ. „А" площею 62,2
м. кв., літ. „Б" площею 6,0 м. кв., літ. „В"
площею 6,0 м. кв., літ. „Г" площею 8,5 м. кв.,
літ. №№1-3 - огорожа загальною довжиною
99,21 м., та розміщені на земельній
ділянці площею 1 077 кв. м.

Судове рішення мотивоване посиланням
на ст. 15,16, 319,320,331, 376, 873,875, 876, ЦК України,
ст. 32-33 ГПК України. Власником об'єкта
будівництва або результату інших
будівельних робіт є замовник, якщо інше
не передбачене договором.

23.07.2014 до Одеського апеляційного
господарського суду надійшла
апеляційна скарга заступника
прокурора Одеської області в інтересах
держави в особі Одеської міської ради,
Інспекції ДАБК в Одеській області на
рішення господарського суду Одеської
області від 22.07.2013 року у справі №916/03/13,
в якій заступник прокурора області
просить скасувати рішення
господарського суду від 22.07.2013 року,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ПП „ФІРМА
„РОДОН" відмовити в повному обсязі.

Доводи скаржника ґрунтуються на
допущених господарським судом
порушеннях норм матеріального права, а
саме - ст. 182, 328, 331, 334, ч. 3 ст. 376 ЦК України
не відповідності висновків суду
обставинам справи. Житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

В матеріалах справи відсутні
документи, які підтверджували б
надання земельної ділянки позивачу для
здійснення будівництва об'єктів
нерухомості, відсутні документи,
підтверджуючі факт надання земельної
ділянки під уже збудовані об'єкти
нерухомості, відсутні відповідні
дозвільні документи на початок
виконання будівельних робіт.

Також відсутні докази порушення права
позивача з боку органу місцевого
самоврядування - Одеської міської ради,
за захистом якого він звернувся до
господарського суду.

Колегія суддів, перевіривши наявні
матеріали справи (фактичні обставини
справи) на предмет правильності їх
юридичної оцінки господарським судом
та заслухавши пояснення присутніх в
засіданні представників сторін, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Як встановлено господарським судом на
підставі наданих ПП „ФІРМА „РОДОН"
матеріалів, на підставі договору
оренди окремого індивідуально
визначеного майна №3/32 від 17.10.2012 року
ПП „АРІАНТА" було орендарем твердого
покриття площею 115,2 кв.м., що
знаходиться за адресою: м. Одеса,
Старосінна площа, яке передано в оренду
з метою здійснення торгівлі.

Листом від 03.10.12 року за № 01-08/3182,
Приморська райадміністрація не
заперечувала проти розміщення пункту
дрібно-роздрібної торгівельної мережі
за вказаною адресою. Листом від 17.12.2012
року №01-08/4119 Приморська
райадміністрація з метою приведення
вказаної території в належний
санітарний стан, не заперечувала проти
виконання робіт за власні кошти по
влаштуванню огорожі за адресою: м.
Одеса, Старосінна площа, 1 при умові
отримання дозволу у встановленому
порядку в інспекції по благоустрою
міста Одеською міської ради.

Інспекція з благоустрою міста ОМР
згідно дозволу від 17.12.12 року на
тимчасове порушення існуючого
благоустрою території міста Одеси з
подальшим його відновленням, надала
право (п.1.1) ПП „АРІАНТА" на тимчасове
порушення благоустрою території міста
Одеси шляхом встановлення тимчасового
огородження із металопрофілю з метою
приведення території до належного
санітарного стану. Місце проведення
робіт: м. Одеса, Старосінна площа, 1;
роботи проводяться у термін з 17.12.12 року
по 15.02.2013 року.

19.12.12 року між ПП „ФІРМА „РОДОН"
(підрядник) та ПП „АРІАНТА" (замовник)
укладено договір будівельного підряду
№19/12-01.

Предмет договору - будівництво
нежитлових будівель загально площею 83
кв.м., з огорожею за адресою: м. Одеса,
Старосінна площа, 1.

Вартість виконаних підрядних робіт і
матеріалів складає 217 тис. 908 грн., (п.2.1);
замовник здійснює оплату виконаних
робіт не пізніше 5 днів з моменту
підписання акту прийому-передачі
шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок підрядника (п.2.2).

Сторони визначили, що роботи за
вказаним договором повинні бути
виконанні до 10.02.2013 року; по закінченню
робіт підрядник і замовник складає
двох сторонній акт прийому - передачі
робіт.

Згідно п.3.7 договору право власності
"замовника" на побудований об'єкт
виникає після підписання сторонами
акту - прийому передачі і повної оплати
вартості робіт "замовником" шляхом
перерахуванням грошових коштів на
поточний рахунок підрядника.

11.02.2013 року між ПП „АРІАНТА" та ПП
„ФІРМА „РОДОН" підписано акт
прийому-передачі виконаних робіт до
договору №19/12-01, згідно якого
"підрядник" виконав роботи по
будівництву адміністративно-побутових
приміщень площею 82, 7 кв.м. Вартість
виконаних робіт і матеріалів складає 217
тис 908 грн., роботи виконані належним
чином, претензій до якості немає.

25.02.2013 року ПП „ФІРМА „РОДОН"
відправила на адресу ПП „АРІАНТА"
листа з вимогою в терміновому порядку
здійснити оплату виконаних робіт
шляхом перерахуванням грошових коштів
на поточний рахунок "підрядника".

Оскільки відповідь не була отримана,
грошові кошти не були передані ПП
„ФІРМА „РОДОН" звернулося до
господарського суду з вимогою до ПП
„АРІАНТА", Одеської міської ради про
визнання права власності на побудовані
ним об'єкти.

Художньо-інженерним центром „Експрес
проект" - було виготовлено Висновок
№24-04/13 будівельно-технічного
дослідження по заяві ПП „АРІАНТА" про
капітальні споруди, розташовані в м.
Одеса, Приморський район, Старосінна
площа.

Згідно даного Висновку, будівлі літ. "А",
"Б", "В", "Г", що розташовані на
огородженій ділянці площею 1077 кв. м., за
адресою: м. Одеса, Приморський район,
Старосінна площа, є капітальними.
Можливий ввід будівель, розташованих
на даній ділянці, в експлуатацію.

На підставі замовлення від 25.04.13 року
№1426 ПП „АРІАНТА" юридичний
департамент Одеської міської ради
видав довідку із адресного реєстру
міста Одеса "Про резервування адреси
об'єкта нерухомого майна" від 17.0513 року
№349, 327/1.

Як вказано в довідці, у адресному
реєстрі міста Одеси на підставі
положення про адресний реєстр міста
Одеси, договору оренди окремого
індивідуально визначеного майна від
17.10.12 року №3/33, зарезервовано адресу
об'єкта нерухомого майна - нежитлові
будівлі - місто Одеса, вул.
Водопровідна, 2/21.

Господарський суд, оцінюючи докази у
справі в їх сукупності, законодавство,
що регулює спірні правовідносини,
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню повністю, як
обґрунтовані, підтверджені належними
доказами та наявними матеріалами
справи.

Предметом спору в даній справі є
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, а отже, до
спірних правовідносин підлягають
застосуванню норми Конституції
України, Цивільного кодексу України та
інших законодавчих актів, які
регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції
України, норми, якої є нормами прямої
дії, держава забезпечує захист прав
усіх суб'єктів права власності і
господарювання.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Основного закону та ч.
1 ст. 34 Цивільного кодексу України право
приватної власності є непорушним та
ніхто не може бути позбавлений права
власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 41Конституції
України право приватної власності
набувається в порядку визначеного
законом.

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше не випливає із закону, або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Між тим в матеріалах справи відсутні
документи, які підтверджують надання
земельної ділянки позивачу для
здійснення будівництва об'єктів
нерухомості, або ж під уже збудований
об'єкт нерухомості. Відсутні дані
звернення позивача до відповідачів з
відповідними вимогами, і як результат,
порушення з боку відповідачів права
позивача, за захистом якого він
звернувся до господарського суду.

Також звертає на себе увагу та
обставина, що при наявності договору
оренди окремого індивідуального
визначеного майна №3/32 від 17.10.2012 року,
за яким ПП „АРІАНТА" в строкове платне
користування передало тверде покриття
площею 115, 2 кв.м., в м. Одеса, Старосінна
площа, господарський суд визнав право
власності на нежитлові будівлі, які
розташовані на земельній ділянці
площею 1077 кв.м.

Господарським судом залишено поза
увагою, що за вказаним договором
власником майна (твердого покриття)
залишається Одеська міська рада, а
згідно п.8.3- договір не дає право на
установку будівель та споруд в складі
торгівельного майданчика.

Як зазначено в п.2.1 договору, передане в
оренду майно повинне бути використане
виключно для розміщення та
експлуатації некапітального пункту
дрібно-роздрібної торгівельної мережі.

Ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 392 Цивільного
кодексу України, позов про визнання
його права власності може бути
заявлений до особи, яка оспорює або не
визнає таке право власника, а також у
разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Таким чином, вказаною нормою
встановлено обов'язкова умова, за
наявності якої власник майна може
пред'явити позов про визнання за ним
права власності, зокрема, це не
визнання права його власності особою,
яка вказана позивачем.

Позивачем у позові про визнання права
власності може бути будь-який учасник
цивільних відносин, який вважає себе
власником певного майна, однак не може
належним чином реалізувати свої
правомочності у зв'язку з наявністю
щодо цього права сумнівів або
претензій з боку третіх осіб.

Відповідачем у позові про визнання
права власності виступає будь-яка
особа, яка сумнівається у належності
майна позивачеві, або не визнає за ним
права здійснювати правомочності
володіння, користування і
розпорядження таким майном, або має
власний інтерес у межах існуючих
правовідносин.

Отже, сторонами у справі є особи,
правовий спір яких вирішується в суді,
що мають юридичну заінтересованість у
результаті справи, мають комплекс
процесуальних прав і обов'язків
необхідних для захисту прав, свобод та
інтересів.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України,
з розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» від 30.03.2012
року №6, за загальним правилом кожна
особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(частина перша статті 15 ЦК, частина
перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Ст. 392 Цивільного кодексу України
передбачено захист прав існуючого
власника, право власності якого не
визнається або оспорюється іншою
особою, в той час, як позивач у справі
про визнання права власності на
самочинне збудоване нерухоме майно,не
будучи власником спірного об'єкту
нерухомості, звертається до суду з
метою набуття права власності на таке
майно, тобто, визнання в судовому
порядку права власності на річ за
загальним правилом є способом захисту
наявного цивільного права, а не
підставою для його виникнення.

З огляду на відсутність в матеріалах
справи фактів звернення позивача до
відповідачів, в тому числі Одеської
міської Ради, у встановленому законом
порядку для оформлення права
власності, а також доказів порушення,
невизнання чи заперечення прав
позивача відповідачами (зокрема, ПП
„АРІАНТА") або створення неможливості
реалізації підприємством свого права
власності, оскільки останні право
власності на об'єкти нерухомого майна
не оспорювали та не заявляли претензій
до позивача, колегія суддів вважає, що
господарський суд Одеської області
дійшов помилкового висновку про
задоволення вимоги про визнання права
власності.

З огляду на зазначене, наведені в
апеляційній скарзі заступника
прокурора Одеської області доводи є
підставою для скасування рішення
господарського суду.

Господарський суд дав незаконну
юридичну оцінку обставинам справи
(матеріалам справи), допустив
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до прийняття незаконного
рішення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд
постановив:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Одеської області -
задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської
області від 22.07.2013 року у справі №916/1603/13
- скасувати, в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Постанова в порядку ст. 105
Господарського Процесуального Кодексу
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може
бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст складено та підписано
18.08.2014 року.

Головуючий суддя
Т.А. Величко

Суддя
С.В. Таран

Суддя
Н.В. Ліпчанська