м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8816/14 23.07.14За позовом
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
Міндоходів у м. Києві
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Крона-33»
про стягнення вартості
Суддя Смирнова Ю.М.
Від позивача Горбатенко А.О. -
представник за довіреністю
Від відповідача не з'явився
У судовому засіданні 23.07.2014 на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України було
оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
відповідача про зобов'язання
повернути майно, яке було передано на
відповідальне зберігання та
реалізацію згідно договору № 2/11Д від
21.02.2011, а у разі неможливості повернення
майна - відшкодувати втрачене майно
вартістю 221 260,29 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 було порушено
провадження в справі № 910/8816/14 та
призначено її до розгляду на 03.06.2014.
03.06.2014 позивачем до початку розгляду
справи по суті, через канцелярію суду
було подано заяву про уточнення
позовних вимог, в якій позивач просив
суд стягнути з відповідача 221 260,29 грн.,
що складає вартість майна, переданого
на відповідальне зберігання та
реалізацію згідно договору № 2/11Д від
21.02.2011, і неповернутого позивачу.
Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
Таким чином, пунктом 3.11. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011
встановлено, що статтею 22 цього
Кодексу, не передбачено права позивача
на подання заяв (клопотань) про
"доповнення" або "уточнення" позовних
вимог, або заявлення "додаткових"
позовних вимог і т.п., а тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: - подання іншого (ще
одного) позову, чи - збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи-
об'єднання позовних вимог, чи - зміну
предмета або підстав позову.
В судовому засіданні 03.06.2014 судом було
розглянуто заяву позивача про
«уточнення» позовних вимог і
враховуючи вищенаведене, прийнято
вказану заяву до розгляду як заяву про
зміну предмета позову. Відповідно,
розгляд справи здійснюється з
урахуванням наведеної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 продовжено строк
вирішення спору в справі на 15 днів,
розгляд справи відкладено на 16.07.2014, а
ухвалою від 16.07.2014 - до 23.07.2014.
В судовому засіданні 23.07.2014 представник
позивача заявлену вимогу (з
урахуванням поданої заяви, яка
розцінена судом як заява про зміну
предмета позову) підтримав, просив суд
позов задовольнити. Вимога позивача
мотивована тим, що 21.02.2011 між позивачем
та відповідачем укладено ряд договорів
на зберігання та реалізацію
безхазяйного та іншого майна, що
належить або переходить у власність
держави, які відповідачем належним
чином не виконані. Зокрема,
відповідачем не було повернуто
позивачу передане на зберігання майно
вартістю 221 260,29 грн., у зв'язку з чим
позивач просив суд стягнути з
відповідача вартість вказаного майна.
Нормативно в обґрунтування позову
позивач посилався на приписи ст. ст. 949,
953 Цивільного кодексу України.
Відповідач в судове засідання 23.07.2014
представників не направив, причин
неявки представника суд не повідомив,
про розгляд справи був повідомлений
належним чином. Через канцелярію суду
заяв та клопотань не подавав. Про
проведення судового засідання
повідомлявся належним чином за
адресою, зазначеною у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців. Суд
зазначає про те, що відповідач не був
обмежений в своїх процесуальних правах
надати відзив та витребувані документи
через канцелярію суду або шляхом їх
направлення на адресу суду поштовим
Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
У відповідності до вимог ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
06.03.2009 між позивачем - Державною
податковою інспекцією у Деснянському
районі міста Києва, як замовником, та
відповідачем - ТОВ «Крона-33», як
виконавцем, було укладено договір про
зберігання та реалізацію безхазяйного
та іншого майна №03/09, за умовами якого
замовник доручає, а виконавець бере на
себе обов'язок надати замовнику
послуги, пов'язані з транспортуванням,
належним зберіганням та реалізацією
безхазяйного та іншого майна (п. 1.1),
замовник доручає, а виконавець приймає
майно на відповідальне зберігання або
реалізацію, що знаходиться на обліку у
Умовами договору сторони узгодили, що
при виконанні умов цього договору
виконавець зобов'язаний прийняти майно
за місцем його знаходження попредметно
згідно з актом опису, оцінки та
передачі на реалізацію майна та за
вимогою замовника, та за участю
уповноважених ним осіб забезпечувати
негайне проведення інвентаризації
переданого на реалізацію або на
відповідальне зберігання майна (п.п.
2.2.1, п.п. 2.2.11 п. 2.2).
Виконавець також зобов'язався
забезпечити власними силами
зберігання і належну охорону майна,
його споживчих якостей,
транспортування, та здійснювати інші
дії, необхідні для реалізації майна (п.
2.2.2 п. 2.2 договору).
24.02.2010 сторонами підписано договір №3/10,
а 21.02.2011 - договір № 2/11Д від 21.02.2011
аналогічного змісту.
Відповідно до пункту 8.1 договору № 2/11Д
від 21.02.2011 (в редакції додаткової угоди
від 22.07.2011), з моменту передачі
замовником майна представнику
виконавця відповідальність за його
цілісність і збереження несе
виконавець. У випадку недостачі та/або
псування отриманого майна складається
акт недостачі та/або псування майна,
згідно якого виконавець сплачує до
бюджету в 10-денний термін від дня
подання вимоги замовником суму
вартості пошкодженого та/або
зіпсованого майна та майна, якого не
вистачає, за ціною, вказаною в актах
опису і попередньої оцінки майна.
Згідно з Актами опису і попередньої
оцінки майна, прийнятого на облік до
винесення рішення відповідного органу,
складених за участю представників ДПІ
у м. Києві, Деснянської РДА у м. Києві та
ТОВ «Крона-33», і затверджених
начальником ДПІ у Деснянському районі
м. Києва, а саме: № 06/10 від 26.08.2010 на суму 4
861,00 грн., № 10/10 від 15.10.2010 на суму 15 000,00
грн., № 07/10 від 26.08.2010 на суму 4 000,00 грн.,
від 15.10.2010 на суму 15 000,00 грн., № 10/09 від
13.11.2009 на суму 3 500,00 грн., № 9/09 від 13.11.2009
на суму 2 500,00 грн., № 2/10 від 10.02.2010 на
суму 2 800,00 грн., № 01/10 від 10.02.2010 на суму 14
026,50 грн., № 1/11 від 13.01.2011 на суму 10 000,00
грн., № 8/09 від 20.0.2009 на суму 34 303,53 грн., №
2/09 від 17.06.2009 на суму 34 836,00 грн., № 4/09 від
20.07.2009 на суму 7 882,00 грн., № 03/10 від 10.02.2010
на суму 25 320,00 грн., відповідачем було
прийнято на відповідальне зберігання
майно загальною вартістю 213 029,03 грн.
Також, позивачем до матеріалів позову
долучено акт опису і попередньої
оцінки майна, прийнятого на облік до
винесення рішення відповідного органу,
складеного за участю представників ДПІ
у м. Києві, Деснянської РДА у м. Києві та
ТОВ «Крона-33», і затвердженого
начальником ДПІ у Деснянському районі
м. Києва, а саме: № 1/09 від 16.10.2009, за яким
відповідачем на відповідальне
зберігання прийнято майно, проте акт не
містить вартості майна. Крім цього,
позивачем до матеріалів позову
долучено 2 останніх аркуші невідомого
акту приймання на зберігання майна, на
яких містяться відмітки про нестачу
Як зазначав позивач у позові, на
виконання вимог Порядку взаємодії між
підрозділами органів державної
податкової служи України під час
роботи з безхазяйними речами та майном,
що переходить у власність держави,
затвердженого наказом ДПА України від
24.12.2010 № 1032, щодо проведення
щоквартальної інвентаризації
безхазяйного майна, яке передано на
відповідальне зберігання та
реалізацію торговельним організаціям
комісією в складі працівників ДПІ у
Деснянському районі міста Києва:
- в 3 кварталі 2011 року здійснено виїзди
до складських приміщень для проведення
інвентаризації , але потрапити до
складів не виявилось можливим, про що
складено акти не допуску до складських
приміщень від 02.08.2011 та від 03.08.2011;
- в 4 кварталі 2011 року здійснено виїзди
до складських приміщень для проведення
інвентаризації , але потрапити до
складів не виявилось можливим, про що
складено акти не допуску до складських
приміщень від 09.11.2011;
- у 2012 - 2013 роках провести
інвентаризацію не виявилось можливим,
про що складено акти не допуску до
складських приміщень від 06.02.2012, 10.05.2012,
11.05.2012, 09.08.2012, 10.08.012, 08.11.2012, 09.11.2012, 07.02.2013,
08.02.2013, 14.05.2013, 08.08.2013, 09.08.2013, 07.11.2013.
Позивач звертався до відповідача до
ТОВ «Крона-33» з вимогами про проведення
інвентаризації, про що направлялись
листи від 12.09.2011 № 5992/10/24-322, від 25.11.2011 №
7874/10/24-322, проте відповіді на вказані
листи відповідач не надавав, а
інвентаризацію так і не провів за
участю представників позивача.
Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу
України встановлює, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.
Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.
Частина 1 ст. 936 Цивільного кодексу
України визначено, що за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.
Відповідно до ч. 1 ст. 938 Цивільного
кодексу України зберігач зобов'язаний
зберігати річ протягом строку,
встановленого у договорі зберігання. Ч.
2 наведеної статті визначено, якщо
строк зберігання у договорі зберігання
не встановлений і не може бути
визначений виходячи з його умов,
зберігач зобов'язаний зберігати річ до
пред'явлення поклажодавцем вимоги про
Статтею 949 Цивільного кодексу України
визначено, що зберігач зобов'язаний
повернути поклажодавцеві річ, яка була
передана на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості (ч. 1). Річ має бути
повернена поклажодавцю в такому стані,
в якому вона була прийнята на
зберігання, з урахуванням зміни її
природних властивостей (ч. 2).
Ч. 1 статті 950 Цивільного кодексу
України визначено, що за втрату
(нестачу) або пошкодження речі,
прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.
Згідно статті 953 Цивільного кодексу
України, зберігач зобов'язаний на першу
вимогу поклажодавця повернути річ,
навіть якщо строк її зберігання не
Відповідно до ч. 1 ст. 951 Цивільного
кодексу України, збитки, завдані
поклажодавцеві втратою (нестачею) або
пошкодженням речі, відшкодовуються
зберігачем у разі втрати (нестачі) речі
- у розмірі її вартості.
Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
Згідно ч.2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
Судом встановлено, що згідно умов
договорів про зберігання та реалізацію
безхазяйного та іншого майна позивачем
було передано відповідачу за актами
опису і попередньої оцінки майна,
прийнятого на облік до винесення
рішення відповідного органу, складених
за участю представників ДПІ у м.Києві,
Деснянської РДА у м.Києві та ТОВ
«Крона-33», і затверджених начальником
ДПІ у Деснянському районі м. Києва, на
зберігання майно вартістю 213 029,03 грн.

Доказів повернення відповідачем на
користь позивачем вказаного у
наведених актах майна вартістю 213 029,03
грн. суду станом на момент вирішення
спору не надано, а тому згідно умов
договорів та положень законодавства
відповідач несе відповідальність за
передане йому на зберігання майно,
зокрема, і щодо відшкодування позивачу
його вартості згідно приписів ч. 1 ст. 951
Цивільного кодексу України.

Також, позивачем до матеріалів позову
долучено 2 останніх аркуші невідомого
акту приймання на зберігання майна, на
яких містяться відмітки про нестачу
деяких позицій, а також акт опису і
попередньої оцінки майна, прийнятого
на облік до винесення рішення
відповідного органу № 1/09 від 16.10.2009, за
яким відповідачем на відповідальне
зберігання прийнято майно, проте акт не
містить вартості зазначеного в ньому
майна, а тому вказані документи не
приймаються судом в якості належних і
допустимих доказів в розумінні ст. ст.
33, 34 Господарського процесуального
кодексу України, які б містили
інформацію щодо вартості визначеного в
них майна.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача вартості
майна, переданого на відповідальне
зберігання та реалізацію, і
неповернутого позивачу є
обґрунтованою, законною, доведеною
належними та допустимими доказами,
проте підлягає задоволенню частково, а
саме в сумі 213 029,03 грн., що складає
загальну вартість майна, підтверджену
відповідними узгодженими сторонами
актами опису і попередньої оцінки
майна, прийнятого на облік до винесення
рішення відповідного органу, складених
за участю представників ДПІ у м.Києві,
Деснянської РДА у м.Києві та ТОВ
«Крона-33», і затверджених начальником
ДПІ у Деснянському районі м. Києва, а
саме: № 06/10 від 26.08.2010 на суму 4 861,00 грн.,
№ 10/10 від 15.10.2010 на суму 15 000,00 грн., № 07/10
від 26.08.2010 на суму 4 000,00 грн., № 12/10 від
09.11.2010 на суму 39000,00 грн., № 11/10 від 15.10.2010
на суму 15 000,00 грн., № 10/09 від 13.11.2009 на
суму 3 500,00 грн. , № 9/09 від 13.11.2009 на суму 2
500,00 грн., № 2/10 від 10.02.2010 на суму 2 800,00
грн., № 01/10 від 10.02.2010 на суму 14 026,50 грн.,
№ 1/11 від 13.01.2011 на суму 10 000,00 грн., № 8/09
від 20.0.2009 на суму 34 303,53 грн., № 2/09 від
17.06.2009 на суму 34 836,00 грн., № 4/09 від 20.07.2009
на суму 7 882,00 грн., № 03/10 від 10.02.2010 на
суму 25 320,00 грн.

Частина 3 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що судовий збір, від сплати
якого позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, судовий збір в сумі 4 260, 58
грн. підлягає стягненню з відповідача в
доход Держаного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Крона-33»
(; місцезнаходження: 01030
м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 9,
кв. 39) в доход Державного бюджету
України (р/р 0004, одержувач - УДК у
Деснянському р-ні м. Києва, код 26077891,
банк одержувача - ГУ УДК у м. Києві, МФО
820019, код платежу - 31010100) вартість
неповернутого майна в сумі 213 029 (двісті
тринадцять тисяч двадцять дев'ять) грн.
03 коп.

3. В іншій частині позову
відмовити.

4. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Крона-33»
(; місцезнаходження: 01030
м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 9,
кв. 39) в доход Державного бюджету
України 4 260 (чотири тисячі двісті
шістдесят) грн. 58 коп. судового збору

Видати наказ відповідно до ст. 116
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.08.2014

Суддя
Ю.М.Смирнова