ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р.Справа № 922/2079/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії
"Харківобленерго", м. Харків до
Публічного акціонерного товариства
"Миловарний комбінат", м. Харків про
внесення змін до договору за участю
представників:

позивача - Жара К.П., довіреність №
01-62юр/9609 від 02.12.2013 року;

відповідача - Корнієнко В.Е.,
довіреність від 17.06.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго",
м. Харків (позивач) звернулась до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Публічного акціонерного товариства
"Миловарний комбінат", м. Харків, в якій
просить суд внести зміни до договору
про постачання електричної енергії №
4-0243,05С від 18.06.2006 року, укладеного між АК
"Харківобленерго" та ПАТ "Миловарний
комбінат" , а саме: внести зміни до
додатка 3.1 "Перелік місць встановлення
розрахункових приладів обліку та
тарифів, що застосовуються при
проведенні розрахунків за спожиту
електричну енергію" до вказаного вище
Договору, змінивши у стовпчику "клас
напруги" цього Додатку - з "1" на "2". До
стягнення також заявлено судові
витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 30 травня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/2079/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 01 липня 2014 року о 10:40.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 01 липня 2014 року
клопотання відповідача про
продовження строку розгляду справи №
922/2079/14 (вх. № 22323 від 01.07.14р.) задоволено,
строк розгляду справи продовжено на
п'ятнадцять днів, до 11 серпня 2014 року об
11:00, відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

08 серпня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від відповідача
надійшли додаткові пояснення до
відзиву на позовну заяву (вх. № 27668) з
додатковими документами, які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

11 серпня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від позивача
надійшли заперечення на відзив на
позовну заяву (вх. № 27970) з додатковими
документами, які досліджено та
долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві та
наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився, проти позову
заперечив повністю з підстав,
викладених в наданому раніше відзиві
на позовну заяву, просить суд в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та надання
доказів покладений на сторони, тому
суд, відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України, розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, надані
докази, вислухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
суд встановив наступне.

18 червня 2006 року між позивачем - АК
"Харківобленерго" (постачальником) та
відповідачем - Публічним акціонерним
товариством "Миловарний комбінат"
(споживачем) укладено Договір про
постачання електричної енергії №
4-0243,05С, (далі - Договір), який
пролонговано відповідно до п. 9.11 на 2014
рік.

Відповідно до умов п. 1 вищенаведеного
Договору, постачальник прийняв на себе
зобов'язання постачати електричну
енергію споживачу, а споживач
оплачувати її вартість та здійснювати
інші платежі, згідно з умовами цього
Договору та додатками до Договору, що є
його невід'ємною частиною.

Позивач звернувся з даним позовом до
господарського суду, в якому просить
суд внести зміни до додатка 3.1 "Перелік
місць встановлення розрахункових
приладів обліку та тарифів, що
застосовуються при проведенні
розрахунків за спожиту електричну
енергію" до вищенаведеного Договору
про постачання електричної енергії від
18.06.2006 за №4-0243,050, укладеного між
позивачем та відповідачем, змінивши у
стовпчику "клас напруги" цього додатку -
з "1" на "2".

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що ним, листом від
30.01.2014 року за вих. № 06-46е/42юр-3599 було
направлено відповідачу пропозицію про
внесення змін до вказаного вище
Договору, а саме: встановлення
відповідачу класу напруги для
проведення розрахунків за спожиту
електричну енергію відповідно до вимог
Правил користування електричною
енергією, затверджених постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики України (далі - НКРЕ)
№ 28 від 31.07.1996 року (далі - Правила),
відповідно до пп. 2 п. 5 "Порядку
визначення класів споживачів",
затвердженого постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 13.08.1998р.
№ 1052 із змінами і доповненнями (далі -
Порядок), та в порядку. визначеному ст.
188 Господарського кодексу України.

Так, позивач зазначає, що відповідно до
змін, які були внесені до Правил
постановою НКРЕ від 04.02.2010 року № 105, у п.
1.2 визначено точку продажу, як межу
балансової належності, на якій
відбувається перехід права власності
на електричну енергію.

Позивач наголошував, що п. 1.4 Правил, що
є чинними визначено, що точка продажу
електричної енергії споживачу
установлюється на межі балансової
належності його електроустановок та
зазначається в договорі про постачання
електричної енергії.

Межа балансової належності, на якій
відбувається перехід права власності
на електричну енергію між позивачем та
відповідачем, визначена відповідно до
Додатку 8 на межі балансової належності
між основним споживачем та
відповідачем.

Відповідач, Листом за № 20 від 12.02.2014
року від підписання запропонованих
позивачем змін класу напруги
відмовився.

Позивачем зазначено, що відповідно до
пп. 2. п. 5 Порядку, клас субспоживача
визначається за класом в точці (точках)
продажу електричної енергії
субспоживачу у випадку, коли
відшкодування основному споживачу
вартості обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж, які використовуються для
передачі електричної енергії
субспоживачу. здійснюється
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом відповідно до
договору між основним споживачем та
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом.

Між позивачем та основним споживачем
мереж - Публічним акціонерним
товариством "Харківський велосипедний
завод ім. Г.І. Петровського" укладено
Договір про спільне використання
технологічних електричних мереж від
30.05.2008 року за № 4/30 05 (далі - Договір про
спільне використання), предметом якого
є відшкодування витрат основному
споживачу (власник мереж за Договором
про спільне використання) на утримання
технологічних електричних мереж, які
використовуються для передачі
електричної енергії іншим суб'єктам
господарювання, яким здійснюється
постачання електричної енергії
відповідно до чинних договорів.

Так, відповідно до умов п. 1.1
вищенаведеного Договору про спільне
використання власник мереж - ПАТ
"Харківський велосипедний завод ім. Г.І.
Петровського" зобов'язався забезпечити
технічну можливість передачі
(транзиту) - електричної енергії
власними технологічними електричними
мережами в точки приєднання
електроустановок користувача (АК
"Харківобленерго") або інших суб'єктів
господарювання, передачу електричної
енергії яким забезпечує користувач, а
користувач - своєчасно сплачувати
вартість послуг власника мереж з
утримання технологічних електричних
мереж спільного використання та інші
послуги відповідно до умов Договору
про спільне використання.

У додатку до вищезазначеного Договору
про спільне використання "Приєднана
потужність електроустановок у точці
приєднання на межі балансової
належності" наведено перелік суб'єктів
господарювання, яким мережами власника
забезпечується передача користувачем
електричної енергії, у цьому Додатку, а
саме, у п. 2 відповідач зазначений як
один з субспоживачів електричної
енергії.

Отже, відповідач за цим позовом є
субспоживачем, позивач здійснює
власнику мереж відшкодування вартості
послуг з утримання технологічних
електричних мереж спільного
використання та інші послуги
відповідно до умов Договору про
спільне використання.

Позивач зазначає, що відповідно до п.
3.1.2 Договору, в разі прийняття
нормативно-правових актів, які
змінюють умови цього Договору, сторони
зобов'язуються до внесення до Договору
відповідних змін керуватися вимогами
цих нормативних документів.

Так, відповідно до п. 9.2 Договору при
вирішенні всіх питань, які прямо не
врегульовані цим Договором, сторони
зобов'язуються керуватися Законом
України "Про електроенергетику",
Правилами, іншими нормативними
документами.

Таким чином, позивачем зазначено, що
якщо після укладання Договору набрав
чинності нормативно-правовий акт,
норми якого інакше регулюють умови
цього Договору, сторони Договору
зобов'язані керуватись цим актом
законодавства і внести до Договору
відповідні зміни, тому, наголошує
позивач, незважаючи на те, що чинне
законодавство не визначає
необхідності зміни договору, позивач
взяв на себе відповідні зобов'язання
щодо зміни договору, укладеного між
сторонами.

Ретельно дослідивши докази, надані
сторонами в обґрунтування позовних
вимог і заперечень проти позову,
з'ясувавши усі фактичні обставини
спору та надавши їм правову
кваліфікацію, суд дійшов висновку про
безпідставність позовних вимог АК
"Харківобленерго", виходячи з
наступного.

Відносини, пов'язані з виробництвом,
передачею, постачанням і використанням
електричної енергії регулюються
Законом України "Про
електроенергетику", Правилами та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 26 Закону України
"Про електроенергетику", споживання
енергії можливе лише на підставі
договору енергопостачальником.
Споживач енергії зобов'язаний
додержуватися вимог
нормативно-технічних документів та
договору про постачання енергії.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
Кабінет Міністрів України,
уповноважені Президентом України
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади можуть рекомендувати
суб'єктам господарювання орієнтовні
умови господарських договорів
(примірні договори), а у визначених
законом випадках - затверджувати
типові договори.

Частиною 3 статті 184 ГК України
передбачено, що укладення
господарських договорів на основі
примірних і типових договорів повинно
здійснюватися з додержанням умов,
передбачених статтею 179 цього Кодексу,
не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті
181 цього Кодексу та відповідно до
правил, встановлених
нормативно-правовими актами щодо
застосування примірного або типового
договору.

Форма типового договору про постачання
електричної енергії (додаток № 3 до
Правил) затверджена Правилами.

Відповідно до вимог Закону України "Про
електроенергетику" та Положення про
Національну комісію регулювання
електроенергетики України,
затвердженого Указом Президента
України від 14.03.1995 р. № 213 (із змінами),
Національна комісія регулювання
електроенергетики України постановою
від 17.10.2005 р. № 910 внесла зміни до Правил,
виклавши Правила в новій редакції та
затвердивши нову форму типового
договору на постачання електричної
енергії.

Згідно з пунктами 5.1., 5.2. Правил договір
є основним документом, який регулює
відносини між постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін. При укладанні
договору про постачання електричної
енергії сторони визначають його зміст
на основі типового договору, який
викладено в Додатку 3 до Правил
користування електричною енергією.

Частина 3 статті 184 ГК України
передбачає, що укладення господарських
договорів на основі примірних і
типових договорів повинно
здійснюватися з додержанням умов,
передбачених статтею 179 цього Кодексу,
не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Судом встановлено, що відповідач є
субспоживачем електричної енергії,
якому електрична енергія постачається
постачальником електричної енергії
(позивачем) через технологічні
електричні мережі - ПАТ "Харківський
велосипедний завод ім. Г.І.
Петровського".

Відповідно до п. 2 Порядку, субспоживач -
споживач, якому електрична енергія
постачається постачальником
електричної енергії через мережі
електропередавальних організацій та
технологічні електричні мережі
основного споживача, до мереж якого
приєднані електроустановки споживача
(субспоживача).

Відповідно до постанови НКРЕ України №
910 від 17.10.2005р. субспоживач - споживач,
електроустановки якого приєднані до
технологічних електричних мереж
основного споживача.

Як вбачається з доказів, наданих
сторонами у справі, між відповідачем та
ПАТ "Харківський велосипедний завод ім.
Г.І. Петровського" 21.05.2006 року було
укладено Договір про спільне
використання технологічних мереж
основного споживача № 34, термін дії
якого, відповідно до п. 10.4. автоматично
пролонгований - до 01.06.2015р. Даний термін
вважається продовженим на наступний
календарний рік, якщо за місяць до його
закінчення не буде заявлено однією із
сторін про відмову від цього договору.
На даний час Договір про спільне
використання технологічних
електричних мереж № 34 від 21.05.2006 року є
чинним та не визнавався недійсним у
судовому порядку.

Так, згідно з умовами вищезазначеного
Договору про спільне використання
технологічних мереж основного
споживача № 34 від 21.05.2006 року, ПАТ
"Харківський велосипедний завод ім. Г.І.
Петровського" є споживачем 1 класу
напруги.

Визначення класу напруги
встановлюється п. 5 Порядку визначення
класів споживачів електричної енергії,
диференційованих за ступенями напруги,
затвердженого Постановою НКРЕ України
від 13.08.1998р. № 1052 "Про Порядок
визначення класів споживачів" (останні
зміни у редакції від 15.12.2004р.).

Відповідно до п.п. 1 п. 5 Порядку
визначення класів споживачів
електричної енергії, диференційованих
за ступенями напруги, клас
субспоживача визначається:

1) за класом в точці (точках) продажу
електричної енергії основному
споживачу незалежно від ступеня
напруги на межі балансового розподілу
електричних мереж основного споживача
та субспоживача у випадку, якщо
відшкодування основному споживачу
вартості обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж, які використовуються для
передачі електричної енергії
субспоживачу, здійснюється
субспоживачем відповідно до договору
між основним споживачем та
субспоживачем.

Якщо основний споживач отримує
електричну енергію за декількома
точками продажу, які відносяться до
різних класів, при визначенні класів
субспоживача необхідно керуватися
такими принципами:

за можливості чітко визначити шляхи
передачі електричної енергії до
електроустановки субспоживача від
конкретної точки продажу електричної
енергії основному споживачу,
субспоживачу встановлюється клас
споживача відповідно до точки продажу
основного споживача;

за неможливості однозначно встановити
шляхи передачі електричної енергії до
електроустановки субспоживача
останній оплачує спожиту електричну
енергію за тарифами різних класів у
такому відсотковому співвідношенні
обсягів електричної енергії, спожитої
на різних класах, яке складається для
основного споживача;

2) за класом в точці (точках) продажу
електричної енергії субспоживачу у
випадку, коли відшкодування основному
споживачу вартості обґрунтованих
витрат на утримання технологічних
електричних мереж, які
використовуються для передачі
електричної енергії субспоживачу,
здійснюється постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом відповідно до договору між
основним споживачем та постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом.

Судом встановлено, що вимоги
визначення класу субспоживачів діють в
редакції Порядку станом на 15.12.2004р.,
тобто на момент укладення договору
№ 0203,21 вказані вимоги щодо
визначення класів субспоживачів вже
діяли.

Пункт 5 Порядку діє в редакції
постанови НКРЕ від 15.12.2004р. № 1217, тобто
існував у незмінному стані на момент
укладення договору та під час його дії,
будь-які зміни даного
нормативного акту в цій частині не
відбувались.

Відповідно до п. 2.1. Договору про
спільне використання технологічних
мереж основного споживача № 34 від
21.05.2006 року ПАТ "Харківський
велосипедний завод ім. Г.І.
Петровського" як основний споживач,
зобов'язався забезпечувати технічну
можливість для передачі відповідачу
(субспоживачу) електричної енергії в
обсягах, дозволеної постачальником до
використання ел. потужності та
узгоджених з основним споживачем, за
ІІІ категорії надійності
електропостачання шляхом формування
електричної схеми, яка відповідає
пропускній здатності.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що відповідачу вірно
визначено 1 клас напруги, який
відповідає класу напруги ПАТ
"Харківський велосипедний завод ім. Г.І.
Петровського", як основного споживача,
оскільки відповідно до п.п. 1 п. 5
Порядку, клас напруги субспоживача
визначається за класом в точці продажу
електричної енергії основному
споживачу незалежно від ступеня
напруги на межі балансового розподілу
електричних мереж основного споживача
та субспоживача у випадку, якщо
відшкодування основному споживачу
вартості витрат на утримання
технологічних мереж здійснюється
субспоживачем відповідно до договору
між основним споживачем та
субспоживачем.

Необхідно також зазначити, що в Порядку
визначення класів споживачів
електричної енергії, диференційованих
за ступенями напруги вказано про
обов'язковість його застосування при
укладенні із споживачами договорів про
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом, що і було
зроблено сторонами саме при укладенні
спірного договору.

Суд вважає за необхідне вдруге
звернути увагу на те, що позивачем
подано даний позов про внесення змін до
Договору про постачання електричної
енергії № 4-0243,05С від 18.06.2006 року, у
зв'язку зі змінами у законодавстві.
Проте, з позовної заяви не вбачається,
які саме зміни законодавства є
підставою для внесення змін до
спірного Договору.

В наданих позивачем суду поясненнях,
під час розгляду даної справи, останнім
зазначено, що такими змінами є зміни до
Правил користування електричною
енергією, внесені Постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 04.02.2010р.
№ 105, якою ці Правила були викладені у
новій редакції.

Надавши правову оцінку вищевказаному
нормативно-правовому акту, суд
встановив, що відповідно до змін, які
були внесені у п. 1.2. Постановою НКРЕ від
04.02.2010р. № 105, було визначено точку
продажу, як межу балансової належності,
на якій відбувається перехід права
власності на електричну енергію.

Постановою НКРЕ від 25.12.2008р. № 1449 до
Правил користування електричною
енергією були внесені зміни, згідно п.
1.4. яких точка продажу електричної
енергії споживачу установлюється на
межі балансової належності його
електроустановок та зазначається в
договорі про постачання електричної
енергії або в договорі про
купівлю-продаж електричної енергії.
Електропередавальна організація
покриває всі витрати, пов'язані з
доставкою електричної енергії в точку
продажу.

Як свідчать матеріали справи, при
укладенні Договору № 4-0243,05С від 19.06.2006
року, позивачем підписано Акт
розмежування балансової належності
електромереж та експлуатаційної
відповідальності сторін (Додаток №8 до
Договору), яким чітко встановлена
балансова належність електромереж та
установок електропередавальної
організації, а також балансова
належність електромереж та установок
споживача - ПАТ "Харківський
велосипедний завод ім. Г.І.
Петровського" (а.с. 69).

Даним Додатком, у відповідності до
положень Правил користування
електричною енергією також була
встановлена точка продажу електричної
енергії на межі балансової належності
електроустановок відповідача
(споживача) та власника мереж - ПАТ
"Харківський велосипедний завод ім. Г.І.
Петровського".

Вказаний вище Додаток 8 було підписано
сторонами в момент укладення Договору,
тобто визначена межа балансової
належності та точка продажу
електричної енергії діють з 19.06.2006р. та
не змінювалися до теперішнього часу, що
підтверджує позивач.

Пунктом 1.7. Правил користування
електричною енергією (в редакції
Постанови Національної комісії
регулювання електроенергетики № 1449
від 25.12.2008р.) визначено, що у разі
використання технологічних
електричних мереж
електропередавальною організацією
відносини між власником цих мереж та
електропередавальною організацією, у
тому числі їх взаємна
відповідальність, регулюються
договором про спільне використання
технологічних електричних мереж, що
укладається між ними на основі
типового договору.

У зв'язку із зазначеними змінами у
Правилах користування електричною
енергією, позивачем, АК
"Харківобленерго", було укладено з
власником мереж, ПАТ "Харківський
велосипедний завод ім. Г.І.
Петровського", Договір про спільне
використання технологічних
електричних мереж № 4/30/05 від 30.05.2008
року, згідно п. 1.1. якого ПАТ
"Харківський велосипедний завод ім. Г.І.
Петровського" (власник мереж)
зобов'язався забезпечити технічну
можливість передачі (транзиту)
електричної енергії власними
технологічними електричними мережами
в точки приєднання електроустановок АК
"Харківобленерго" (користувача) або
інших суб'єктів господарювання,
передачу електричної енергії яким
забезпечує користувач, а користувач -
своєчасно сплачувати вартість послуг
власника мереж з утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання та інші послуги
відповідно до умов цього Договору.

Таким чином, зміни Правил користування
електричною енергією, на які
посилається позивач, визначають
правовідносини між власником
електричних мереж та
електропередавальною організацією, а
тому не можуть вважатися зміною
нормативно-правового акту, який
регулює правовідносини між
постачальником електроенергії та
субспоживачем. Також позивачем не
надано доказів внесення змін у
законодавство щодо визначення класів
споживачів та субспоживачів.

Отже, посилання позивача на п.1.2, п. 1.4.
Правил користування електричною
енергією є безпідставним.

Відповідно до ст. 188 Господарського
процесуального кодексу України, зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором; сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором; у разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Оскільки вказана норма не визначає
можливі підстави для зміни або
розірвання господарських договорів,
слід враховувати положення ст. 651 ЦК
України, відповідно до якої зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно зі ст. 652 Цивільного кодексу
України, у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання. Зміна обставин є
істотною, якщо вони змінилися
настільки, що, якби сторони могли це
передбачити, вони не уклали б договір
або уклали б його на інших умовах. Якщо
сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно умов, визначених у ч. 2 цієї
норми. Зміна договору у зв'язку з
істотною зміною обставин допускається
за рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

У відповідності до ст. 652 Цивільного
кодексу України, якщо сторони не
досягли згоди щодо приведення договору
у відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Частина 3 статті 184 Господарського
кодексу України передбачає, що
укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених статтею 179 цього
Кодексу, не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами ст. 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Стаття 179 Господарського кодексу
України передбачає, що
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями. Кабінет Міністрів
України, уповноважені ним органи
виконавчої влади можуть рекомендувати
суб'єктам господарювання орієнтовні
умови господарських договорів
(примірні договори), а у визначених
законом випадках - затверджувати
типові договори. При укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, чи у випадках, передбачених
законом, іншим органом державної влади,
коли сторони не можуть відступати від
змісту типового договору, але мають
право конкретизувати його умови.
Суб'єкти господарювання, які
забезпечують споживачів, зазначених у
частині першій цієї статті,
електроенергією, зв'язком, послугами
залізничного та інших видів
транспорту, а у випадках, передбачених
законом, також інші суб'єкти
зобов'язані укладати договори з усіма
споживачами їхньої продукції (послуг).
Законодавством можуть бути
передбачені обов'язкові умови таких
договорів. Господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України, господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Зі змісту наведених норм випливає, що
за відсутності згоди (домовленості)
сторін про зміну умов договору він може
бути змінений на вимогу однієї із
сторін за рішенням суду лише за
наявністю підстав, передбачених
договором або законом. Договір та
законодавство таких підстав позивачу
не надають.

Ані зазначені Правила користування
електроенергією, ані Порядок
визначення класів споживачів, ані
Закон України "Про електроенергетику",
не містять імперативних приписів щодо
обов'язкового внесення змін до
договорів про постачання
електроенергії, укладених до внесення
відповідних змін у чинне
законодавство.

Крім того, слід зазначити, що зміни у
законодавстві, на які посилається
позивач, як на підставу позову, були
внесені до Правил користування
електричною енергією у 2008 році. Спірний
Договір № 0203,21 від 03.07.2006р., відповідно
до умов п. 9.11., продовжувався сторонами
на кожний наступний календарний рік.
Проте, позивач не надав суду
обґрунтованих пояснень, чому протягом
п'яти років ним не заявлялось про
перегляд умов даного договору кожного
разу до закінчення дії його терміну.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, враховуючи, що
позивач не надав суду належних доказів
на підтвердження існування законних
підстав для внесення змін до спірного
Договору, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Акціонерної компанії
"Харківобленерго" є необґрунтованими,
не підтверджуються наявними у
матеріалах справи доказами, у зв'язку з
чим не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується статтею 49
Господарського процесуального кодексу
України у зв'язку з відмовою в
задоволенні позову, судові витрати по
сплаті судового збору в даному разі
покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 525, 629, 651, 652 Цивільного кодексу
України, ст. 188 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 18.08.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв