ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.
Справа № 922/1567/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя

Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя
Шутенко І.А.,

при секретарі - Міракові Г.А.,

за участю:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Велтон.Телеком", м. Харків (вх. 2032Х/2), на
рішення господарського суду
Харківської області від 07.07.2014р. у
справі №922/1567/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Одеської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком",
м. Одеса,

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком", м.
Харків,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 07.07.2014р. (суддя
Присяжнюк О.О.) позовні вимоги
задоволено частково; стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Одеської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" -
16 396,94 грн. основного боргу, пені в сумі
642,77грн., 3% річних в сумі 406,45грн.,
інфляційних нарахувань в сумі 953,91грн.,
витрати по сплаті судового збору в сумі
1 827,0грн; відмовлено в задоволенні
вимоги про стягнення 3722,06грн.;
припинено провадження у справі в
частині позовної вимоги про стягнення
заборгованості в сумі 7452,01 грн.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що позовні вимоги про
стягнення заборгованості (основного
боргу, пені, 3% річних та інфляційних
нарахувань) за неналежне виконання
умов договору є обґрунтованими,
правомірними та доведеними
матеріалами справи.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком" з
рішенням суду першої інстанції не
погодилось, звернулось до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Харківської області від 07.07.2014р. у
справі №922/1567/14 скасувати частково в
частині стягнення 3% річних у сумі 128,09
грн. індексу інфляції у сумі 797,40 грн. та
в цій частині прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити. В іншій
частині рішення господарського суду
Харківської області від 07.07.2014р. у
справі №922/1567/14 залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що
позивачем при нарахуванні 3% річних та
інфляційних збитків не було враховано
здійснені оплати апелянтом та
нарахування виходять за межі
фактичного періоду прострочення.

У судовому засіданні 18.08.2014р.
представники сторін не з'явились, хоча
належним чином були повідомлені.

Представник апелянта надав до суду
клопотання про відкладення розгляду
справи на інший термін у зв'язку з
щорічною відпусткою представника
апелянта.

Розглянувши заявлене апелянтом
клопотання про відкладення розгляду
справи, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що у
відповідності до ч. 1 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд відкладає в
межах строків, встановлених ст. 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному судовому засіданні, у
разі нез'явлення в судове засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу; неподання
витребуваних доказів; необхідність
витребування нових доказів; залучення
до участі в справі іншого відповідача,
заміна неналежного відповідача;
необхідність заміни відведеного судді,
судового експерта.

В обґрунтування заявленого клопотання
відповідач зазначає, що він перебуває у
щорічній відпустці з 15.08.2014р. по 29.08.2014р.
і не може прибути в судове засідання. В
підтвердження заявленого клопотання
апелянт надав наказ №276-ОК від 06.08.2014р.
Проте, колегія суддів зазначає, що
неможливість вирішення господарського
спору в даному судовому засіданні,
вирішується господарським судом в
кожному випадку окремо з врахуванням
обставин справи. Враховуючи те, що
відповідач є апелянтом по справі, а
отже, в апеляційній скарзі ним
викладені доводи, з яких він не
погоджується з прийнятим рішенням суду
першої інстанції, а також те, що наявних
у справі документів достатньо для
розгляду справи по суті, колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
клопотання про відкладення, оскільки
відсутність апелянта в судовому
засіданні не перешкоджає розгляду
справи по суті. Таким чином, колегія
суддів дійшла висновку про відмову в
задоволенні клопотання скаржника про
відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та доказів на їх підтвердження, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

29.12.2012р. між ПАТ "Укртелеком" в особі
Одеської філії ПАТ "Укртелеком" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком"
укладено договір №1809-37 про оренду
місць у стійках, U(Юнітів) для
встановлення обладнання, устаткування
та інших спеціальних пристроїв.

Пунктом 1.1. договору передбачено, що
орендодавець передає, а орендар бере у
строкове платне користування місце в
технологічній стійкі Укртелекому,
висотою 7 Юніт, в кімнаті споживачів,
яка розташована в м. Одеса, 2-му поверсі
4-х поверховому будинку № 7 по вул. Ак.
Корольова, для розміщення обладнання.

Відповідно до п.2.1. договору, передача
орендареві майна в користування
здійснюється одночасно з підписанням
повноважними представниками сторін
акту приймання - передачі майна.

Пунктом 3.1 передбачено, що орендна
плата встановлюється орендодавцем за
домовленістю сторін (за договірною
ціною) на підставі його внутрішніх
нормативних актів і відповідно до
фіксованого розміру місячної орендної
плати, ставить 304 грн. за 1 Юніт. Орендна
плата за перший місяць оренди за 7
Юнітів становить 2128 грн. та не підлягає
коригуванню на індекс інфляції
протягом всього терміну дії договору
оренди.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна
плата перераховується орендарем у
безготівковому порядку на поточний
банківський рахунок орендодавця не
пізніше 27 числа місяця, наступного за
розрахунковим, згідно з рахунками, які
виставляються орендодавцем не пізніше
17 числа місяця, наступного за
розрахунковим та надаються орендарю
разом з актом про надані послуги та
податковою накладною.

Додатковою угодою від 20.11.2013р. №1,
сторонами внесено зміни до п.3.1.
договору стосовно орендної плати та
викладено вказаний пункт в наступній
редакції: "Орендна плата
встановлюється орендодавцем у розмірі
3 617,60грн. за 7 Юнітів, не підлягає
індексації протягом всього строку дії
договору оренди та зазначається у
додатку №3.1. до цього договору (а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи,
29.12.2012р. сторонами було підписано акт
приймання-передачі майна, відповідно
до якого позивач передав, а відповідач
прийняв відповідно до договору № 1809-37
від 29.12.2012р. в строкове платне
користування частину технологічної
стійки Укртелекому, висотою 7 Юніт, в
кімнаті споживачів, яка розташована в
м. Одеса, 2-му поверсі 4-х поверховому
будинку № 7 по вул. Ак. Корольова, для
встановлення технологічного
обладнання зв'язку (а.с. 17).

Відповідно до рахунку від 31.01.2013 №
510000/13-373 за оренду місця у січні
відповідач повинен сплатити 2128,00 грн., з
урахуванням ПДВ, та відповідно до
рахунку від 31.01.2013 № 510000/13-9350 за
відшкодування витрат за використання
електроенергії суму 102,11 грн., з
врахуванням ПДВ (а.с. 35-36).

Відповідно до рахунку від 28.02.2013 №
510000/13-10262 за оренду місця відповідач
повинен сплатити за лютий 2128,00 грн., з
урахуванням ПДВ та відповідно до
рахунку від 28.02.2013р. №510000/13-10683 сума
відшкодування витрат за використану
електроенергії становить 92,93 грн., з
урахуванням розміром з ПДВ (а.с. 37-38).

Відповідно до рахунку від 31.03.2013 №
510000/13-10794 у березні за відшкодування
витрат за використану електроенергії
відповідач повинен сплатити 88,32 грн. та
за оренду місця у сумі 1773,33 грн. Всього,
з урахуванням ПДВ, нараховано 2233,98грн.
(а.с. 39).

В квітні 2013 року виставлено рахунок від
30.04.2013р. № 510000/13-11174 за оренду місця на
суму 1773,33 грн. та за відшкодування
витрат за використану електроенергію -
85,35 грн. Всього, з врахуванням ПДВ, 2230,42
грн. (а.с. 40).

Відповідно до рахунку від 31.05.2013р. №
510000/13-11593 у травні за оренду місця
відповідач повинен сплатити 1773,33 грн.
та за відшкодування витрат за
використану електроенергію - 90,09 грн.
Всього, з врахуванням ПДВ, 2236,11 грн. (а.с.
41).

Відповідно до рахунку від 30.06.2013р. №
510000/13-12069 у червні відповідач повинен
сплатити за відшкодування витрат за
використану електроенергію 87,05грн. та
за оренду місця - 1773,33 грн. Всього, з
урахуванням ПДВ, нараховано 2232,46 грн.
(а.с. 42).

В липні 2013 виставлено рахунок від
31.07.2013р. № 510000/13-12493 про відшкодування за
використану електроенергію у сумі 90,09
грн. та оренду місця у стійці на суму
1773,33 грн. Всього, з урахуванням ПДВ,
нараховано 2236,10 грн. (а.с. 43).

В серпні 2013 виставлено рахунок від
31.08.2013р. № 510000/13-13204 про відшкодування
витрат за використану електроенергію у
сумі 91,88 грн. та витрати за оренду у
стійці на суму 1773,33 грн. Всього, з
урахуванням ПДВ, нараховано 2238,25
грн.(а.с. 44).

У вересні 2013 виставлено рахунок від
30.09.2013р. № 510000/13-13491 про відшкодування
витрат за використану електроенергію у
сумі 88,79 грн., та витрати за оренду в
стійці - 1773,33 грн. Всього, з урахуванням
ПДВ, нараховано 2234,54 грн. (а.с. 45).

В жовтні 2013 виставлено рахунок від
31.10.2013р. 510000/13-14691 про відшкодування
витрат за використану електроенергію у
сумі 91,88 грн. та витрати за оренду місця
у стійці на суму 1773,33 грн. Всього, з
урахуванням ПДВ, нараховано 2238,25 грн.
(а.с. 46).

В листопаді 2013 виставлено рахунок від
30.11.2013р. № 510000/13-16110 про відшкодування
витрат за використану електроенергію у
сумі 88,79 грн. та витрати за оренду місця
у стійці на суму 3014,67 грн. Всього, з
урахуванням ПДВ, нараховано 3724,15 грн.
(а.с. 47).

Доплата становить 1489,60 грн. за жовтень
2013 відповідно до рахунку від 30.11.2013р.
№510000/13-16117, яка передбачена додатковою
угодою від 20.11.2013р. до договору оренди
нерухомого майна від 29.12.2012р. №1809-37 (а.с.
48).

В грудні 2013 виставлено рахунок від
31.12.2013р. № 510000/13-16318 про відшкодування
витрат за використану електроенергію у
сумі 91,88 грн. та витрати за оренду місця
у стійці на суму 3014,67 грн. Всього, з
урахуванням ПДВ, нараховано 3727,86 грн.
(а.с. 49).

В січні 2014 виставлено рахунок від
31.01.2014р. № 510МІА/14-17 про відшкодування
витрат за використану електроенергію у
сумі 91,88 грн. та витрати за оренду місця
у стійці суму - 3014,67 грн. Всього, з
урахуванням ПДВ, нараховано 3727,86 грн.
(а.с.50).

В лютому 2014 виставлено рахунок від
28.02.2014р. № МІА/1402-16 про відшкодування
витрат за використану електроенергію у
сумі 83,62 грн. та витрати за оренду місця
у стійці на суму 3014,67 грн. Всього, з
урахуванням ПДВ, нараховано 3717,95 грн.
(а.с. 51).

Відповідач на виконання умов договору
сплатив 102,11 грн. за електроенергію за
січень 2013року у відповідності до
платіжного доручення №2361 від 28.03.2013р.;
92,93 грн. за електроенергію за лютий 2013
року у відповідності до платіжного
доручення №3608 від 28.03.2013р.; 2128грн. за
оренду приміщення за січень 2013 року у
відповідності до платіжного доручення
№2362 від 13.05.2013р.; 2128,00грн. за оренду
приміщення за лютий 2013 року у
відповідності до платіжного доручення
№3611 від 13.05.2013р.; 2233,98грн. за оренду
приміщення та використану
електроенергію за березень 2013 року у
відповідності до платіжного доручення
№5051 від 09.12.2013р.; 2262,90 грн. за оренду
приміщення та використану
електроенергію за квітень 2013 року у
відповідності до платіжного доручення
№6215 від 27.01.2014р.; 2236,11 за оренду
приміщення та використану
електроенергію за травень 2013 року у
відповідності до платіжного доручення
№7466 від 28.02.2014р. (а.с. 54-60).

Проте відповідач, в порушення умов
спірного договору від 29.12.2012р. №1809-37 про
оренду місця у стійках U(Юнітів) для
встановлення обладнання, устаткування
та інших спеціальних пристроїв, свої
зобов'язання в частині своєчасної
оплати орендної плати виконав не в
повному обсязі та несвоєчасно, в
результаті чого у відповідача
утворилась заборгованість перед
позивачем за період з 01.01.2013р. по 01.03.2014р.
у розмірі 27 567,00грн.

У квітні 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Укртелеком" в особі
Одеської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
звернулось до господарського суду
Харківської області з метою захисту
своїх порушених прав та просив
стягнути з ТОВ «Велтон.Телеком» суму
основного боргу 27567,01 грн., пеню -
642,77грн., 3% річних - 406,45 грн., індекс
інфляцій - 11184,03 грн. та судовий збір у
сумі 1827 грн.

У травні позивач подає господарського
суд першої інстанції уточнення
позовної заяви, а саме просить стягнути
суму основної заборгованості - 27567,01
грн., 3% річних - 406,45грн., пені - 642,77 грн.,
індекс інфляції в розмірі 953,91 грн. та
судовий збір 1827 грн. (а.с. 149).

У червні позивач подає господарського
суд першої інстанції уточнення
позовної заяви, а саме просить стягнути
суму основної заборгованості - 11170,07
грн. (у зв'язку з частковим погашенням),
3% річних - 406,45грн., пені - 642,77 грн., індекс
інфляції в розмірі 953,91 грн. та судовий
збір 1827 грн. (а.с. 180).

07.07.2014р. господарський суд Харківської
області виніс оскаржуване рішення з
підстав, зазначених вище.

Перевіривши матеріали справи,
правильність їх юридичної оцінки та
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України вказує, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, й серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу
України передбачено, що господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 626
Цивільного кодексу України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони уклали договір від 29.12.2012р.
№1809-37 оренди місць у стійках, U (Юнітів)
для встановлення обладнання,
устаткування та інших спеціальних
пристроїв, тобто виникли
правовідносини, що випливають із
договору найму (оренди).

Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу
України, наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 284 Господарського
кодексу України істотною умовою
договору оренди є, зокрема, орендна
плата.

Пунктом 1 статті 286 Господарського
кодексу України встановлено, що
орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України, за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 Цивільного
кодексу України, плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором.

В процесі розгляд справи у
господарському суді першої інстанції
відповідачем сплачено частково
заборгованість за договором від
29.12.2012р. №1809-37 оренди місць у стійках, U
(Юнітів) для встановлення обладнання,
устаткування та інших спеціальних
пристроїв, що підтверджується
платіжним дорученням №8584 від
28.03.2014року на суму 2232,46грн за оренду
приміщення та використану
електроенергію за червень 2013 року (а.с.
164), платіжним дорученням №15174 від
31.03.2014року на суму 1489,60грн. оплата за
оренду приміщення за жовтень 2013 року
(а.с. 165), платіжним дорученням №15173 від
28.04.2014рокуна суму 3724,15грн. за оренду
приміщення та використану
електроенергію за листопад 2013 року (а.с.
167), платіжним дорученням №5319 від
27.05.2014року на суму 3727,86грн. за оренду
приміщення та використану
електроенергію за грудень 2013 року (а.с.
168). У зв'язку з частковою оплатою
позивач надав заяву про уточнення
позовних вимог, а саме суму основної
заборгованості зменшив до 16396,94 грн.,
тобто неоплачена сума основної
заборгованості.

Однак, при визначенні позивачем
сплаченої відповідачем суми
заборгованості допущено арифметичну
помилку. А саме, у відповідності до
вищезазначених платіжних доручень,
відповідачем було сплачено 11174,07 грн., а
отже, основна сума заборгованості на
дату прийняття судом першої інстанції
оскаржуваного рішення складає 16392,94
грн., а не 16396,94 грн.

У відповідності до приписів п. 4.4
постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Пунктом 1-1 частини 1 статті 80 ГПК
України встановлено, що господарський
суд припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду
частково погоджується з висновками
господарського суду першої інстанції
про припинення провадження у справі в
частині позовної вимоги про стягнення
заборгованості в сумі 7452,01грн. з
підстав п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
оскільки вказаний спір припинив
існування в процесі розгляду справи.

Як вбачається з платіжного доручення
№8584 від 28.03.2014року на суму 2232,46грн (а.с.
164), та платіжного доручення №15174 від
31.03.2014року на суму 1489,60грн. (а.с. 165),
відповідачем частково було сплачено
суму основного боргу до подання
позовної заяви на загальну суму 3722,06
грн.

Тому, колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
вимоги про стягнення 3722,06 грн., у зв'язку
з тим, що предмет спору в цій частині
був відсутній ще до порушення
провадження у справі.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції погодився з
розрахунком позивача та встановив
наявність основного боргу у розмірі
16396,94 грн., однак, як було зазначено вище,
при підрахунку була допущена
арифметична помилка, у зв'язку з чим
підлягає задоволенню вимога щодо
стягнення суми боргу в розмірі 16392,94
грн.

Окрім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача 642,77 грн. пені, 3%
річних у розмірі 406,45 грн. та 953,91грн.
інфляційних нарахувань.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
Кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 Господарського
Кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського Кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Як вбачається із умов пункту 8.2
договору, у разі наявності
заборгованості по орендній платі чи
іншим витратам за договором за
попередній місяць станом на 27 число
поточного місяця, орендарю
нараховується пеня від суми
простроченого платежу в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, починаючи з 28 числа поточного
місяця до дати погашення
заборгованості.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про задоволення
позовних вимог в частині нарахування
відповідачу у зв'язку з неналежним
виконанням обов'язків за договором 642,77
грн. пені

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем у
позовній заяві розрахунок 3% річних у
сумі 406,45 грн. господарський суд першої
інстанції дійшов висновку, що вони не
суперечать нормам чинного
законодавства та підлягають стягненню
з відповідача у повній мірі.

Крім того, відповідачем в апеляційній
скарзі наданий розрахунок 3% річних в
сумі 278,36грн.

Однак колегія суддів, не може
погодитися ані з розрахунком
господарського суду першої інстанції,
ані з розрахунком наданим
відповідачем.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові. Сторони договору
можуть зменшити або збільшити
передбачений законом розмір процентів
річних. Якщо укладеним сторонами
договором передбачено збільшення
розміру процентів у зв'язку з
простроченням сплати боргу, розмір
ставки, на яку збільшено проценти, слід
вважати іншим розміром процентів.

Для розрахунку суми заборгованості з
урахування 3 % річних необхідно суму
основної заборгованості помножити на
0,03 (3% річних) поділити на кількість днів
у році (365 днів) та помножити на
кількість прострочених днів за
відповідний період.

Таким чином, при розрахунку 3% річних,
колегія суддів дійшла висновку про
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
283,6 грн. Отже, рішення місцевого
господарського суду в цій частині є
необґрунтованим та підлягає
скасуванню, апеляційна скарга в цій
частині підлягає частковому
задоволенню.

А також, колегія суддів не погоджується
з висновком господарського суду
Харківської області щодо стягнення з
відповідача інфляційних втрат з огляду
на наступне.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Згідно з Законом України
"Про індексацію грошових доходів
населення" індекс споживчих цін (індекс
інфляції) обчислюється спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі статистики і
не пізніше 10 числа місяця, що настає за
звітним, публікується в офіційних
періодичних виданнях. На даний час
індекс інфляції розраховується
Державною службою статистики України і
щомісячно публікується, зокрема, в
газеті "Урядовий кур'єр". Отже,
повідомлені друкованими засобами
масової інформації з посиланням на
зазначений державний орган відповідні
показники згідно з статтями 17, 18 Закону
України "Про інформацію" є офіційними і
можуть використовуватися
господарським судом і учасниками
судового процесу для визначення суми
боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Оскільки індекс інфляції є змінною
величиною, позивач, який бажає стягнути
заборгованість з урахуванням цього
індексу, повинен у кожному конкретному
випадку подати господарському суду
обґрунтований розрахунок відповідної
суми.

Як вбачається з матеріалів справи, та з
чим погодився господарський суд першої
інстанції, позивач надав розрахунок
заборгованості з урахуванням інфляції
у сумі 953,91 грн. (а.с. 150).

Однак, колегія суддів не може прийняти
даний розрахунок, оскільки він
виконаний з арифметичними помилками.
Окрім того, відповідач в апеляційній
скарзі просить в цій частині рішення
скасувати, оскільки вважає, що
правильний розрахунок інфляційних
вбачається у сумі 156,51 грн.

Однак, при перерахунку, колегія суддів
дійшла до висновку, що відповідач
повинен сплатити 338,87грн. інфляційних.
Тому, в цій частині рішення місцевого
господарського суду підлягає
скасуванню, та, апеляційні вимоги
відповідача щодо суми стягнення
інфляційних втрат підлягають
частковому задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів частково погоджується з
рішенням господарського суду першої
інстанції, а саме в частині
задоволення, пені у сумі 642,77 грн. А в
частині стягнення основного боргу,
інфляційних нарахувань та 3% річних
апеляційна скарга відповідача
підлягає задоволенню частково, рішення
підлягає скасуванню частково та
колегією суддів апеляційного суду
приймається нове рішення, яким з
відповідача стягується основний борг в
сумі 16392,94 грн., 3% річних в сумі 283,60грн.,
інфляційних нарахувань в сумі 338,87грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1. ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Оскільки заявлена в позові сума боргу
була частково, в сумі 3722,06 грн. сплачена
відповідачем до звернення позивача до
суду, колегія суддів частково
погоджується з рішенням
господарського суду першої інстанції в
частині стягнення з відповідача суми
судового збору, та стягує судовий збір
за подання позовної заяви в сумі 1412,17
грн. на відповідача, та 414,83 грн. - на
позивача пропорційно задоволених
вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.2 ч.1 ст.103, ст.105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Велтон.Телеком", м. Харків задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 07.07.2014р. у
справі № 922/1567/14 скасувати частково.

Резолютивну частину рішення викласти в
такій редакції: «Позовні вимоги
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Одеської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" -
16 392,94 грн. основного боргу, пені в сумі
642,77грн., 3% річних в сумі 283,60грн.,
інфляційних нарахувань в сумі 338,87грн.,
витрати по сплаті судового збору в сумі
1412,17 грн.

Відмовити в задоволенні вимоги про
стягнення 3722,06грн.

Припинити провадження у справі в
частині позовної вимоги про стягнення
заборгованості в сумі 7452,01 грн.».

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений
19.08.2014р.

Головуючий суддя
Л.М. Здоровко

Суддя
О.В. Плахов

Суддя
І.А. Шутенко