Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

"18" серпня 2014 р.
Справа № 927/920/14

порушена за позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, код ЄДРПОУ
НОМЕР_1, АДРЕСА_1;

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
Науково-виробничого об'єднання
"Чернігівеліткартопля ", ,

вул. Я. Лизогуба, 13, смт. Седнів,
Чернігівський район, Чернігівська
область, 15522;

про стягнення 4 860,00грн.

Суддя
А.В.Романенко

Представники сторін в судове
засідання не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
подано позов до публічного
акціонерного товариства
науково-виробничого об'єднання
"Чернігівеліткартопля" про стягнення 4
860,00грн за непоставлений товар згідно
договору купівлі-продажу від 07.02.2013
№07/02/13.

Позивача належним чином повідомлено
про час та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення 13.08.2014 поштового відправлення
за №548 (вручено особисто), але
повноважного представника в судове
засідання не направлено, документів на
вимогу суду не подано.

До початку судового засідання від
позивача надійшов лист-клопотання від
11.08.2014 №2/8 з проханням розглянути дану
справу за відсутності його
представника за наявними доказами, що є
в матеріалах справи.

Одночасно надіслано клопотання про
залучення до матеріалів справи
документів, а саме:

- копії опису вкладення у цінний лист зі
штемпелем пошти /17.09.2013/ про відправку
акту поставки неякісного товару,
претензії;

- ксерокопій фіскального чеку
поштового відділення /від 17.09.2013/ та
повідомлення про вручення поштового
відправлення / зі штемпелем пошти про
отримання 20.09.2013/ (на доказ про
відправки цінного листа відповідачу);

- акту приймання продукції за якістю
від 11.02.2014.

Вищевказані документи залучено судом
до матеріалів справи.

У свою чергу, документів витребуваних
ухвалою суду від 05.08.2014, а саме: копії
рахунку №11 від 07.02.2013, на який є
посилання у платіжному дорученні №30
від 08.02.2013 та уточнених позовних вимог
із зазначенням банківських реквізитів
сторін, позивачем не надано.

Суд звертає увагу позивача, що
надісланий ним акт приймання продукції
за якістю від 11.02.2014, у якості доказу
неналежного виконання відповідачем
зобов'язань за спірним договором,
судом до уваги прийнятий бути не може,
оскільки відповідно до видаткової
накладної №-31 поставку товару
було здійснено 13.02.2013.

Відповідача належним чином
повідомлено про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення 09.08.2014
поштового відправлення за №618
(вручено уповноваженому ОСОБА_2), але
повноважного представника в судове
засідання не направлено, документів на
вимогу суду не подано.

Згідно п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 (зі змінами внесеними Постановою
Пленуму ВГСУ від 16.01.2013 №3) особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої ст.64 та ст.87 ГПК
України.

Суд звертає увагу відповідача, що
нормами ст.22 ГПК України визначено, що
сторони користуються рівними
процесуальними правами та зобов'язані
добросовісно ними користуватися,
виявляти взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони.

Добросовісність користування
процесуальними правами слід
розглядати таким чином, що особи, які
беруть участь у справі, не повинні
зловживати наданими їм правами.

В силу вимог частини першої ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
частини першої ст.6 даної Конвенції (§
66-69 рішення Європейського суду з прав
людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова
проти України").

У свою чергу ст. 69 ГПК України
унормовано, що спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви.

Зокрема, нормами ст. 22 ГПК України окрім
прав сторін визначено також і їхні
обов`язки, а саме сторони зобов'язані
вживати заходів до всебічного, повного
та об`єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Оскільки сторони наданими їм ст. 22 ГПК
України правами не скористалися,
присутність повноважного представника
відповідача обов`язковою судом не
визнавалася і його нез`явлення не
перешкоджає розгляду справи по суті,
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, господарський суд вважає за
можливе розглянути даний позов за
наявними у справі документами на
підставі ст.75 ГПК України.

Вивчивши матеріали справи та подані
позивачем документи, з'ясувавши
обставини які мають юридичне значення
для вирішення спору, господарський суд
встановив:

07.02.2013, між сторонами було укладено
договір купівлі-продажу №07/02/2013 (надалі
- Договір).

Відповідно до умов Договору продавець
(відповідач) продає, а покупець
(позивач) купує сіно, надалі товар,
відповідної якості та по домовленій
ціні на умовах, установлених у даному
Договорі.

Ризик псування товару, поставка якого
здійснюється за даним Договором
переходить від продавця покупцю в
момент передачі товару.

Приймання товару по кількості та
якості здійснюється покупцем на складі
продавця в момент передачі товару.

У розділі 3 Договору сторонами
визначено наступні умови: ціна товару -
1 300,00грн/т у тому числі ПДВ, кількість -
40 тонн, сума Договору - 52 (п'ятдесят дві)
тисячі, покупець зобов'язаний
здійснити передоплату за кожну
поставку товару, передача товару
здійснюється згідно доручення на
протязі 10 днів з моменту оплати.

На виконання умов Договору позивачем
було перераховано на рахунок
відповідача 10 400,00грн, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи платіжним дорученням №30 від
08.02.2013.

Факт перерахування позивачем коштів на
рахунок відповідача підтверджується
засвідченою банківською установою
випискою по рахунку позивача у період з
01.02.2013 по 28.02.2013 /наявна в матеріалах
справи/.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи видаткової накладної № -31
від 13.02.2013 відповідачем зобов'язання по
поставці товару виконано частково на
загальну суму 5 540,00грн.

17.09.2013, позивачем для вирішення спору у
досудовому порядку, було направлено на
адресу відповідача рекомендованим
повідомленням з описом вкладення
претензію №8/09 про повернення
невикористаних коштів у сумі 4 860,00грн,
перерахованих як передплата за сіно за
Договором.

Дану претензію відповідачем отримано
20.09.2013, вручено уповноваженому ОСОБА_2,
що підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№518 /докази містяться у
матеріалах справи/.

19.03.2014, позивачем на адресу відповідача
було надіслано претензію №25/03-13 про
повернення коштів у сумі 4 860,00грн, у
зв'язку з відмовою на постачання сіна.

Однак доказів на підтвердження
направлення чи вручення відповідачу
даної претензії, позивачем суду не
надано.

У свою чергу, доказів поставки товару
на суму 4 860,00грн відповідачем суду не
надано.

Враховуючи дані обставини суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача в частині стягнення 4 860,00грн
заборгованості є правомірними,
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Нормами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст.193
Господарського кодексу України (надалі
- ГК України) визначено, зокрема, що
суб`єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином
відповідно до договору, закону, інших
правових актів, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов`язання - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей
передбачених ГК України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов`язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Нормами ст.ст. 180, 181 ГК України
врегульовано, що зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Укладення господарських договорів
допускається у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Згідно зі ст.ст. 655, 662, 693 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій
стороні (покупцеві), а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно
(товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Згідно ст.ст. 599, 610 та частини першої ст.
612 ЦК України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У свою чергу нормами ст.ст. 32-34, 36 ГПК
України визначено, зокрема, що доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладені обставини,
оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об`єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивачем
обґрунтовані і підлягають задоволенню
у повному розмірі, а саме у розмірі 4
860,00грн.

У свою чергу, суд звертає увагу
позивача на те, що на вимогу ухвал від
23.06.2014 та від 05.08.2014 ним не було надано
банківських реквізитів сторін,
необхідних для зазначення у
резолютивній частині рішення та наказі
господарського суду. Тому, судом
зазначаються тільки ті відомості, які
вказано позивачем у прохальній частині
позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України в разі
задоволення позову судові витрати
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача, але оскільки
позивачем таких вимог не заявлено, то
зазначені витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 32-34, 36, 43, 49, 75, 82-85, 87
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з закритого акціонерного
товариства НВО "Чернігівеліткартопля"
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 заборговану суму у розмірі 4
860,00грн.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя
А.В.Романенко

Повний текст рішення складено та
підписано 21.08.2014.

Суддя
А.В.Романенко

.