РІШЕННЯ

"05" серпня 2014 р.Справа № 921/584/14-г/11

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Сидорук А.М.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прогрес - плюс " с.Гаї
, Бродівського району, Львівської
області, 80650.

до Дочірнього підприємства "Державної
акціонерної компанії "Хліб України"
"Кременецький комбінат хлібопродуктів"
вул.С.Петлюри,37, м.Кременець, 47004

про cтягнення збитків в сумі 176 743 грн. 60
коп.

За участю представників сторін:

позивача: Зембаль О.П. - довіреність №
б/н від 09.01.2014 року.

відповідача: Гуменюк В.І. - довіреність
№ 25-Д від 24.06.2014 року.

Суть справи: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Прогрес - плюс " с.Гаї
, Бродівського району, Львівської
області звернулось до господарського
суду Тернопільської області з позовною
заявою до відповідача - Дочірнього
підприємства "Державної акціонерної
компанії "Хліб України" "Кременецький
комбінат хлібопродуктів"
вул.С.Петлюри,37, м.Кременець про
стягнення збитків в сумі 176 743 грн.60 коп.

Відповідач у запереченнях на позовну
заяву зазначив, що ДП ДАК "Хліб України "
Кременецький КХП" не відмовляється від
взятих на себе зобов'язань, проте
наголошує, що саме невиконання
зобов'язань зі сторони Позивача стало
передумовою неспроможності виконання
зобов'язань ДП ДАК "Хліб України"
Кременецьким КХП", тому вважає, що до
розрахунку відшкодування вартості
продукції слід взяти ціну, яка існувала
станом на грудень 2013 року та січень 2014
року в розмірі 1200 грн. за одну тону
продукції.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги просить позов
задоволити.

Представник відповідача заперечив
проти позовних вимог, з підстав
викладених у запереченнях на позовну
заяву.

В розпочатому судовому засіданні
представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки сторін, передбачені ст. ст.
22, 81-1 ГПК України.

В судовому засіданні 27.06.2014р. оголошено
перерву до 05.08.2014р. до 14 год. 35 хв.
відповідно до ст.77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено наступне:

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11
ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, право на звернення до суду
має особа, чиї права та охоронювані
законом інтереси були порушені.

Згідно Витягу з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Товариство з
обмеженою відповідальністю "Прогрес -
плюс " с.Гаї , Бродівського району,
Львівської області, ідентифікаційний
код 30472034 зареєстроване як юридична
особа 27.12.1999р.

Відповідач по справі Дочірнє
підприємство Державної акціонерної
компанії "Хліб України" "Кременецький
комбінат хлібопродуктів",
вул.С.Петлюри,37, м.Кременець,
Кременецького району,Тернопільської
області, ідентифікаційний код 00956112,
зареєстроване як юридична особа
05.06.1998р.

01 листопада 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Прогрес -
плюс" (надалі - Поклажодавець) та
дочірнім підприємством Державної
акціонерної компанії "Хліб України" "
Кременецький комбінат хлібопродуктів"
(надалі - Зерновий склад) був укладений
договір складського зберігання №
411/13-3б, за умовами якого Поклажодавець
передає зерно кукурудзи врожаю 2013 року,
а Зерновий склад приймає зерно на
зберігання на умовах, зазначених в
цьому Договорі. Зерновий склад надає
послуги щодо операцій по зберіганні та
доробки зерна, а Поклажодавець
зобов'язується оплатити послуги,
надані Зерновим складом у порядку, в
строки та на умовах, визначених
Договором.

За умовами п. 4.1.1. Договору Зерновий
склад зобов'язався прийняти на
зберігання у Поклажодавця Продукцію за
фізичною масою , визначити якість та
довести її до якісних показників, а
також забезпечити її якісне
зберігання.

Відповідно до п. 9.1. Договору, договір
набирає чинності з моменту його
підписання представниками обох Сторін
і діє до повного виконання Сторонами
своїх зобов'язань за Договором.

Умовами Договору складського
зберігання встановлено строк
зберігання Продукції до 30.04.2014 року
(п.8.1. Договору). Відлік строку збігання
починається з дня передачі Продукції
Зерновому складу на зберігання, а при
переоформленні Продукції - з дня
зарахування Продукції на особовий
рахунок Поклажодавця. Зберігання
Продукції понад строк, встановлений
цим Договором, можливе тільки за
взаємною домовленістю Сторін та
оформлюється додатковою угодою до
Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору вартість
послуг Зернового складу визначена
Сторонами в Додатку 1 до Договору.
Розрахунки за надані послуги
проводяться у грошовій формі (в
гривнях), що включає в себе податок на
додану вартість.

Послуги Зернового складу з приймання,
очищення, сушіння та зберігання, інші
платежі, передбачені цим Договором або
додатками до нього, повинні бути
оплачені Поклажодавцем протягом 3-х
робочих днів з дня одержання
виставленого Зерновим складом рахунку
(п. 5.2 Договору).

На виконання умов Договору Зерновий
склад прийняв від Поклажодавця зерно
кукурудзи 3 класу в кількості 80 338 тонн в
заліковій вазі.

В підтвердження факту зберігання,
сушки та очищення кукурудзи сторонами
підписано акти прийому - передачі
виконаних робіт (наданих послуг) № 60
від 12.12.2013 року, № 9 від 12.12.2013 року, № 16/12
від 31.12.2013 року, № 7 від 15.01.2014 року, № 13
від 31.01.2014 року, № 22 від 15.02.2014 року, № 27
від 28.02.2014 року на загальну суму 62 242 грн.
26 коп.

ТОВ "Прогрес - плюс" за надані послуги
згідно договору складського
зберігання № 411/113-3б від 01.11.2013 року,
зобов'язання було закрито у повному
обсязі, що підтверджується договором
про перевід боргу № 23-04/01 від 23.04.2014 року
на суму 36 913 грн. 86 коп. та договором про
переведення боргу № 28-02/04 від 28.02.2014
року на суму 25 328 грн. 40 коп. Проведення
взаєморозрахунків між сторонами
зафіксовано також в акті звіряння
взаємних розрахунків за період 2013-2014.

Згідно довідки № 31 від 01.04.2014 року,
виданої Кременецьким комбінатом
хлібопродуктів, станом на 01.04.2014 року у
нього на зберіганні знаходиться 80 338 т.
кукурудзи 3 класу, що належить ТОВ
"Прогрес - плюс".

15 квітня 2014 року ТОВ "Прогрес-плюс"
звернулось листом № 66 до ДП ДАК "Хліб
України" "Кременецького КХП"з проханням
відвантажити 80 338 т. кукурудзи 3 класу.

У відповідь ДП ДАК "Хліб України"
Кременецький КХП" листом № 40 від 16.04.2014
року повідомив, що не може
відвантажити зерно кукурудзи,
оскільки, частина зерна кукурудзи ним
реалізована у зв'язку із існуванням
заборгованості ТОВ "Прогрес-плюс" за
надані послуги по зберіганню даної
кукурудзи, а решту ДП ДАК "Хліб України"
Кременецький КХП" не може
відвантажити, оскільки через розкриття
складу показники якості кукурудзи не
відповідають вимогам ДСТУ.

З огляду на те, що ТОВ "Прогрес - плюс",
вартість наданих Зерновим складом
послуг оплачена, строк зберігання
продукції сплив 30.04.2014 року, а ДП ДАК
"Хліб України" Кременецький КХП" в
порушення вимог п. 4.1.7. Договору
складського зберігання № 411/13-зб від 01
листопада 2013 року, зерно кукурудзи не
повернув, Поклажодавець звернувся до
суду за захистом порушеного права.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, заслухавши пояснення та
обгрунтування представників сторін,
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають до задоволення.

У відповідності з положеннями
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення
з господарського спору повинно
прийматись у відповідності з нормами
матеріального і процесуального права
та фактичними обставинами справи, з
достовірністю встановленими
господарським судом, тобто з'ясованими
шляхом дослідження та оцінки судом
належних і допустимих доказів у
конкретній справі.

Предметом спору у справі є стягнення з
відповідача збитків внаслідок
належного виконання відповідачем
зобов'язання по договору складського
зберігання № 411/13-зб від 01 листопада 2013
року.

Згідно Витягів з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців, сторони у справі є
самостійними юридичними особами.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) суб'єкти
господарювання та інші учасники
відносин у сфері господарювання
повинні здійснювати свою діяльність у
межах встановленого правового
господарського порядку, додержуючись
вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) передбачає
зобов'язання особи при здійсненні
своїх прав утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб.

Правовідносини між власниками зерна та
суб'єктами зберігання зерна (зерновими
складами) регламентуються Законом
України «Про зерно та ринок зерна в
Україні» (далі - Закон), відповідно до
норм якого за договором складського
зберігання зерна зерновий склад
зобов'язаний за плату зберігати зерно,
що передане йому суб'єктом ринку зерна
(ст. 26 Закону), а також забезпечувати
зберігання зерна протягом строку,
встановленого у договорі складського
зберігання зерна, якщо строк
зберігання зерна договором
складського зберігання зерна не
встановлений і не може бути визначений
виходячи з його умов - до подання
поклажодавцем вимоги про його
повернення (ст. 27 Закону) та повернути
поклажодавцеві зерно у стані,
передбаченому договором складського
зберігання та законодавством (ст. 32
Закону).

Таким чином між сторонами виникли
договірні відносини складського
зберігання зерна кукурудзи врожаю 2013
року, що регламентовані також
Параграфом 2 гл. 66 ЦК України.

Відповідно до ст. 957 ЦК України за
договором складського зберігання
товарний склад зобов'язується за плату
зберігати товар, переданий йому
поклажодавцем, і повернути цей товар у
схоронності.

Судом встановлено, що на виконання умов
даного договору Позивачем було
передано на зберігання Відповідачу
зерно кукурудзи в кількості 80 338 т. Факт
передачі такої кількості зерна на
зберігання не заперечується сторонами.

Відповідно до приписів частини 3 статті
957 Цивільного кодексу України письмова
форма договору складського зберігання
вважається дотриманою, якщо прийняття
товару на товарний склад посвідчене
складським документом.

В силу статті 938 Цивільного кодексу
України зберігач зобов'язаний
зберігати річ протягом строку,
встановленого у договорі зберігання.
Якщо строк зберігання у договорі
зберігання не встановлений і не може
бути визначений виходячи з його умов,
зберігач зобов'язаний зберігати річ до
пред'явлення поклажодавцем вимоги про
її повернення.

Якщо строк зберігання речі визначений
моментом пред'явлення поклажодавцем
вимоги про її повернення, зберігач має
право зі спливом звичайного за цих
обставин строку зберігання вимагати
від поклажодавця забрати цю річ в
розумний строк.

Статтею 949 Цивільного кодексу України
встановлений обов'язок зберігача
повернути поклажодавцеві річ, яка була
передана на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості. Річ має бути
повернена поклажодавцю в такому стані,
в якому вона була прийнята на
зберігання, з урахуванням зміни її
природних властивостей.

Згідно з пунктом 10 статті 1 Закону
України «Про зерно і ринок зерна в
Україні» зберігання зерна - це комплекс
заходів, що включають приймання
доробку, зберігання і відвантаження
зерна. Пунктом 24 статті 1 Закону України
«Про зерно та ринок зерна в Україні»
визначено, що складські документи на
зерно - це товаророзпорядчі документи,
що видаються зерновим складом власнику
зерна як підтвердження прийняття зерна
на зберігання та посвідчення наявності
зерна і зобов'язання зернового складу
повернути його володільцеві такого
документа.

Обов'язок зернового складу з
повернення зерна унормований і
приписами статті 27 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні». Згідно
зі статтею 24 цього ж Закону зерновий
склад зобов'язаний вживати усіх
заходів, передбачених цим Законом,
нормативно-правовими актами, договором
складського зберігання зерна, для
забезпечення схоронності зерна,
переданого йому на зберігання.

У відповідності до статті 27 Закону
України «Про зерно та ринок зерна в
Україні» зерновий склад зобов'язаний
зберігати зерно протягом строку,
встановленого у договорі складського
зберігання зерна. Якщо строк
зберігання зерна договором
складського зберігання зерна не
встановлений і не може бути визначений
виходячи з його умов, зерновий склад
зобов'язаний зберігати зерно до
подання поклажодавцем вимоги про його
повернення. Якщо строк зберігання
зерна визначено моментом пред'явлення
власником зерна вимоги про його
повернення, зерновий склад має право зі
спливом звичайного за цих обставин
строку зберігання вимагати від
власника зерна забрати це зерно в
розумний строк.

Договір складського зберігання від
01.11.2013р. № 411/13-зб не заперечений
сторонами, не визнаний в установленому
порядку недійсним. Суд вважає, що
сторонами досягнуто згоди по всіх
істотних умовах договору.

Згідно частини 1 ст. 173 ГК України
зобов'язання, що виникає між суб'єктами
господарювання, в силу якого один
суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта, або
утриматися від певних дій, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку, є господарським
зобов'язанням.

Згідно з частиною 1 ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

В ст. 32 Закону України «Про зерно та
ринок зерна в Україні» встановлено, що
зерновий склад зобов'язаний повернути
поклажодавцеві або особі, зазначеній
ним як одержувач, зерно у стані,
передбаченому договором складського
зберігання та законодавством.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У п.п. 1 п. 1 ст. 951 ЦК України встановлено,
що збитки, завдані поклажодавцеві
втратою (нестачею) або пошкодженням
речі, відшкодовуються зберігачем у
разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості.

Згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до п. 6.9. Договору
складського зберігання № 411/13-зб від
01.11.2013 року, у випадку втрати продукції
такої ж якості, як передана на
зберігання або відшкодувати вартість
продукції за ринковою ціною,
визначеною ДП "Держзовнішінформ" на
дату пред'явлення поклажодавцем
зерновому складу вимоги про повернення
продукції.

ТОВ "Прогрес плюс" 15 квітня 2014 року
звернулось із листом № 66 про
відвантаження 80 338 тонн кукурудзи 3
класу.

Згідно інформації ДП
"Держзовнішінформ" станом на 16 квітня
2014 року орієнтовний рівень
закупівельних цін на внутрішньому
ринку України на кукурудзу фуражну
склав 2200-2500 грн./тонну.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України встановлено, що до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включається, у тому числі, неодержаний
прибуток (втрачена вигода), на який
сторона, яка зазнала збитків, мала
право розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною. При визначенні розміру
збитків, якщо інше не передбачено
законом або договором, враховуються
ціни, що існували за місцем виконання
зобов'язання на день задоволення
боржником у добровільному порядку
вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у
разі якщо вимогу не задоволено у
добровільному порядку, - на день
подання до суду відповідного позову
про стягнення збитків.

З огляду на викладені норми
законодавства та встановлені фактичні
обставини справи, суд вважає доведеним
право Позивача на стягнення з
Відповідача 176 743 грн. 60 коп. збитків ( 80
338 тонн x 2 200 грн./тонну = 176 743 грн. 60 коп.)
завданих внаслідок неповернення зі
зберігання 80 338 тонн зерна кукурудзи 3
класу.

Згідно ст. 49 ГПК України при
задоволенні позову судові витрати
покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Державної акціонерної компанії "Хліб
України "Кременецький комбінат
хлібопродуктів" вул.С.Петлюри,37,
м.Кременець, Тернопільської області 47004
ідентифікаційний код 00956112 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прогрес - плюс " с.Гаї
, Бродівського району, Львівської
області, ідентифікаційний код 30472034 - 176
743 грн. 60 коп. збитків та 3 534 грн. 60 коп. в
повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
суду законної сили.

3. На рішення господарського суду, яке
не набрало законної сили, сторонами
може бути подано апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня його
прийняття (підписання - 12 серпня 2014
року) через місцевий господарський суд.

Суддя
А.М. Сидорук