ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.07.2014 Справа № 920/790/14За позовом:
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м.Суми

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м.Суми

про стягнення 105069 грн. 71 коп.

та

за зустрічним позовом: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м.Суми

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.Суми

про тлумачення змісту правочину

СУДДЯ СОП'ЯНЕНКО О.Ю.

при секретарі с/з Буренко Я.В.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом:
ОСОБА_4, довіреність № 700 від 24.04.2012 року

Від відповідача за первісним позовом:
ОСОБА_2, ОСОБА_5, довіреність

№ 455 від 22.05.2014 року

від позивача за зустрічним позовом:
ОСОБА_2, ОСОБА_5, довіреність

№ 455 від 22.05.2014 року

від відповідача за зустрічним позовом:
ОСОБА_4, довіреність № 700 від 24.04.2012 року

Суть спору: позивач за первісним
позовом, згідно вимог позовної заяви,
просить суд стягнути з відповідача 105069
грн. 71 коп. заборгованості, яка виникла
внаслідок неналежного виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором № 01/07 від
06.07.2011 року, укладеного між сторонами у
справі, а саме: 95976 грн. 00 коп. - основного
боргу, 8116 грн. 97 коп. - 3% річних, 976 грн. 74
коп. - інфляційних витрат, а також
стягнути з відповідача витрати по
сплаті судового збору.

Відповідач - ФОП ОСОБА_6 згідно вимог
зустрічної позовної заяви б/н від 10.06.2014
року просить суд постановити рішення
про тлумачення змісту договору від
06.07.2011 року № 01/01, укладеного між ФОП
ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, визначивши, які
зобов'язальні правовідносини за ним
виникли: купівлі - продажу чи
консигнації (комісії)?

Відповідач подав відзив на позовну
заяву (вх.№ 8304 від 26.06.2014 року), в якому
не погоджується з застосуванням до
відповідача штрафних санкцій, а саме з
періодом нарахування, при цьому
зазначає, що прострочення виконання
грошового зобов'язання в даному
випадку виникає не з моменту поставки а
товару, а з 23.05.2014 року, тобто після
спливу семи днів з дня пред'явлення
вимоги кредитором. На час звернення
позивача з позовом не сплив семиденний
термін, а тому, на думку відповідача,
вимоги позивача є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

Представник позивача за первісним
позовом подав заяву б/н, б/д, в якій
додатково обґрунтував свою позицію у
справі та пояснив, що договір № 01/07 від
06.07.2011 року, є договором підряду, а не
комісії, а також подав відзив на
зустрічну позовну заяву, відповідно до
якої просить суд відмовити в
задоволенні зустрічного позову,
стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 105069 грн. 71 коп. та судові витрати,
відповідно до первісного позову.

Представники сторін в судовому
засіданні підтримали свої позиції у
справі, викладені раніше письмово,
заявлені позови підтримують.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши повноважних представників
позивача та відповідача, дослідивши та
оцінивши надані докази, суд встановив:

06.07.2011 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(замовник) був укладений договір № 01/07,
відповідно до умов якого виконавець
зобов'язався виготовити і передати під
реалізацію замовнику товар, а замовник
прийняти, реалізувати і сплатити
вартість запасних частин згідно
накладної № 10 від 06.07.2011 року. Продукція
виготовляється у відповідності з
кресленнями, наданими замовником (п.2.1
договору).

Позивач за зустрічним позовом просить
суд розтлумачити змісту договору від
06.07.2011 року № 01/01, визначивши, які
зобов'язальні правовідносини за ним
виникли: купівлі - продажу чи
консигнації (комісії)?

Суд дослідивши матеріали справи,
прийшов до висновку що договір № 01/07
від 06.07.2011 року, укладений між ФОП
ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 є договором
купівлі - продажу, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу, тобто із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, зокрема, з договорів та інших
правочинів.

Відповідно до ст. ст. 179, 180
Господарського кодексу України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.
Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. При укладення
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно
до ст. 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 637 ЦК України визначено,
що тлумачення умов договору
здійснюється у відповідності до ст. 213
цього Кодексу.

В силу приписів ст. 213 ЦК України зміст
правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд
може постановити рішення про
тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину
беруться до уваги однакове для всього
змісту правочину значення слів і
понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять,
а також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими
частиною третьою цієї статті, немає
можливості визначити справжню волю
особи, яка вчинила правочин, до уваги
беруться мета правочину, зміст
попередніх переговорів, усталена
практика відносин між сторонами,
звичаї ділового обороту, подальша
поведінка сторін, текст типового
договору та інші обставини, що мають
істотне значення.

Отже, чинне законодавство України
визначає способи захисту особою своїх
прав та інтересів, одним з яких є
тлумачення судом змісту правочину.
Даний спосіб захисту передбачає, що
коли стороні не зрозумілий зміст
правочину чи окремих його умов або коли
сторони по різному розуміють зміст
правочину чи окремі його умови, сторона
чи обидві сторони мають право
звернутись до суду, який може
постановити рішення про тлумачення
змісту правочину, а саме роз'яснити
сторонам зміст правочину чи окремих
його умов використовуючи значення слів
і понять, значення термінів, порівняння
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, з'ясуванням мети правочину,
змісту попередніх переговорів,
усталеної практики відносин між
сторонами тощо.

Тлумаченням змісту правочину або
окремих його умов є з'ясування,
встановлення судом дійсної волі однієї
сторони або обох сторін під час
укладання правочину, яка виражена в
певний пунктах, розділах правочину, та
роз'яснення судом цієї волі сторонам.

До операцій резидентів, які
здійснюються під час виконання
договорів консигнації, відносяться
операції з реалізації товарів,
відповідно до яких одна сторона
(консигнатор) зобов'язується за
дорученням другої сторони
(консигнанта) протягом визначеного
часу (терміну дії угоди консигнації) за
обумовлену винагороду продати з
консигнаційного складу від свого імені
товари, які належать консигнанту.

Предметом даного судового розгляду є
вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості з оплати за
отриманий товар відповідно до умов
зазначеного договору.

Згідно з вимогами ст. 395 ЦК УРСР за
договором комісії одна сторона
(комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за винагороду вчинити одну або кілька
угод від свого імені за рахунок
комітента.

З умов укладеного сторонами договору
вбачається, що договором передбачена
оплата саме товару, а не послуг за їх
реалізацію, сторонами договору є
виконавець та замовник, що також
свідчить про відсутність у даних
правовідносинах ознак комісії.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що укладений між
сторонами у справі договір № 01/07 за
правовою природою є договором поставки
відповідає загальним вимогам,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, між сторонами було
досягнуто згоди щодо істотних умов
договору, на виконання умов договору
позивач поставив товар, а відповідач не
виконав свої зобов'язання за договором,
оплату не провів.

Позивач за первісним позовом просить
суд стягнути з відповідача 105069 грн. 71
коп. заборгованості за договором № 01/07
від 06.07.2011 року, а саме: 95976 грн. 00 коп. -
основного боргу, 8116 грн. 97 коп. - 3%
річних, 976 грн. 74 коп. - інфляційних
витрат

Відповідно до предмету договору
позивач взяв на себе зобов'язання
виготовити і передати під реалізацію
відповідачу товар, а замовник прийняти,
реалізувати і оплатити запасні
частини, згідно накладної.

Договір № 01/07 від 06.07.2011р. за своєю
правовою природою є договором
поставки, підписаний повноважними
представниками сторін, відповідає
вимогам, передбаченим ст. ст. 628, 639, 837
Цивільного кодексу України щодо змісту
та форми договору, не розірваний
сторонами та не визнаний недійсним в
судовому порядку.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є обов'язковим до виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Як досліджено судом, на момент
підписання сторонами договору № 01/07,
06.07.2011 року фактично відбулося
відчуження товару, відповідно до
накладної № 10 від 06.07.2011 року позивач
передав відповідачу 17 найменувань
товару на суму 95976 грн. 00 коп., а
відповідач прийняв товар, претензії
щодо якості та кількості товару
відсутні. Відповідачу було виставлено
рахунок для оплати № 14 від 06.07.2011р. на
суму 95976 грн. 00 коп.

Замовник після одержання товару є його
власником, розпоряджається ним на
власний розсуд і зобов'язаний сплатити
його вартість.

Будь-якої умови, яка б відкладала
оплату за отриманий товар ні законом ні
договором в даному випадку не
передбачена.

Первинними документами, наявними в
матеріалах справи, наданими
позивачем, підтверджується факт
прийняття відповідачем товару по
накладній № 10 на загальну суму 95976,00
грн. Товар відповідачем оплачений не
був.

Позивач у своїй позовній заяві
зазначає, що відповідач отримав товар
відповідно до правочину по поставці
на підставі накладної, однак, згідно ч.
2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки
застосовуюся загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті
692 ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути
передбачено розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором, або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі - продажу,
починається з моменту прийняття
товару або товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує
факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар. Строк
виконання відповідного грошового
зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, заборгованість
відповідача за первісним позовом на
час розгляду справи залишається не
сплаченою і становить 95976 грн. 00 коп.
Факт заборгованості відповідача в
зазначеній сумі підтверджується
матеріалами справи.

За неналежне виконання умов договору
відповідачу нараховано до сплати 8116
грн. 97 коп. - 3% річних, 976 грн. 74 коп. -
інфляційних витрат.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням процентів річних та
процентів за користування чужими
грошовими коштами є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Вимога позивача щодо сплати
відповідачем 8116 грн. 97 коп. - 3% річних, 976
грн. 74 коп. - інфляційних витрат є
обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести суду ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивач за первісним позовом, з
урахуванням всіх обставин справи,
подав суду достатньо доказів, які
об'єктивно і у визначеному законом
порядку підтвердили його позицію. За
таких обставин, суд дійшов висновку, що
первісні позовні вимоги є
правомірними, обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про
судовий збір», ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України позивачу за первісним позовом
за рахунок відповідача за первісним
позовом відшкодовуються витрати по
сплаті судового збору у розмірі 2101 грн.
40 коп. Витрати по сплаті судового за
подання зустрічної позовної заяви
покладаються на позивача за зустрічним
позовом.

Керуючись Законом України «Про судовий
збір», ст. ст. 44, 49, 60, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1; ідент.
номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідент.
номер НОМЕР_2) 95976 грн. 00 коп. - основного
боргу, 8116 грн. 97 коп. - 3% річних, 976 грн. 74
коп. - інфляційних витрат, 2101 грн. 40 коп. -
витрат по сплаті судового збору.

3. Зустрічний позов фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про тлумачення
змісту правочину - задовольнити.

4. Укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП
ОСОБА_2В договір № 01/01 від 06.07.2011 року
вважати договором купівлі - продажу.

5. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписаний 08.08.2014
року.

Суддя
О.Ю. Соп'яненко