ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р.Справа № 922/2336/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання
Дем'яновій Є.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агросоюз", м. Херсон
до Публічного акціонерного товариства
"Автрамат" м. Харків про стягнення
коштів в сумі 44 997,07 грн. за участю
представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Василинич О.А. (дов.№
395/19 від 16.05.2014 року).

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агросоюз" (надалі -
позивач) звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Автрамат" (надалі - відповідач), в якому,
з урахуванням уточнень (заява від 04.07.2014
року Вх.№ 22756), просив суд стягнути з
відповідача суму основної
заборгованості в розмірі 38 460,99 грн.,
пеню - 2 873,64 грн., 3 % річних в сумі 991,91
грн., інфляційні втрати в розмірі 2 670,53
грн., а також витрати зі сплати судового
збору в сумі 1 827 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13.06.2014 року за
позовною заявою порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
відкритому судовому засіданні на 07.07.2014
року о 12:00 год.

У зв'язку з неявкою представника
відповідача у призначене судове
засідання, ухвалою суду від 07.07.2014 року
розгляд справи було відкладено на
28.07.2014 року.

Позивач у судове засідання 28.07.2014 року
не з'явився.

Присутній у судовому засіданні 28.07.2014
року представник відповідача позовні
вимоги визнав в повному обсязі та
заявив клопотання про надання
відстрочки виконання судового рішення
строком на 2 місяці, у зв'язку із
скрутним матеріальним становищем
підприємства.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи те, що судом вжито всі
заходи для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи та достатність часу, наданого
для підготовки до судового засідання
та підготовки витребуваних судом
документів, суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представника позивача за наявними в
справі матеріалами, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно та повно
дослідивши матеріали справи та надані
докази, суд встановив наступне.

12 липня 2013 року між ТОВ "Агросоюз" та ПАТ
"Автрамат" був укладений договір
поставки № 11300117 (надалі - Договір).

За умовами вказаного Договору позивач
взяв на себе зобов'язання поставити
відповідачу продукцію, а відповідач -
прийняти продукцію та сплатити її
вартість в порядку та умовах
визначених цим договором (п.1.1.
Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору
номенклатура, ціна, кількість кожної
партії продукції погоджується
сторонами шляхом підписання
відповідних специфікацій.

Згідно п. 3.1. Договору оплата продукції
здійснюється відповідачем в
безготівковій формі протягом 30
календарних днів після її приймання на
складі відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач 15.07.2013 року поставив
відповідачу продукцію загальною
вартістю 48 460,99 грн., що підтверджується
видатковою накладною № РН-0000006 від
15.07.2013 року та товарно - транспортною
накладною № 1307150 від 15.07.2013 року (а.с. 16,
18).

Між тим, відповідач допустив порушення
взятих на себе договірних зобов'язань в
частині своєчасності та повноти
розрахунків за поставлену продукцію, у
зв'язку з чим у останнього утворилась
заборгованість перед позивачем в сумі
38 460,99 грн.

З метою досудового врегулювання спору,
позивачем на адресу відповідача
неодноразово направлялись претензії
із вимогою погасити існуючу
заборгованість (а.с. 21-25). Між тим,
останні були залишені відповідачем без
задоволення.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення суми
основного боргу в розмірі 38 460,99 грн.,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 174, 179
Господарського кодексу України (надалі
- ГК України), ст. 11 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) договір є
підставою виникнення господарських
прав і обов'язків (зобов'язань), які
мають виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до
вказівок закону, договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (дату)
його виконання, то воно повинно бути
виконано в цей строк (дату).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, що передбачено ч.1 ст. 612 ЦК
України.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
враховуючи доведеність факту
порушення відповідачем умов діючого
законодавства, ненадання відповідачем
суду доказів погашення боргу, суд
вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 38 460,99 грн.
підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення з відповідача пені в розмірі
2 873,64 грн., суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 216 ГК України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 ГК України у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Так, частиною шостою ст. 232 ГК України,
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи із змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Пунктом 9.2 Договору сторони визначили,
що у разі прострочення оплати
поставленої продукції покупець
(відповідач) сплачує на користь
постачальника (позивача) пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який нараховується
пеня, за кожен день прострочення
оплати.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені, відповідно до якого
сума штрафних санкцій за неналежне
виконання відповідачем грошового
зобов'язання складає 2 873,64 грн., за
період прострочення з 15.08.2014 року по
15.02.2014 року.

Судом перевірено правильність
нарахування позивачем суми пені та
встановлено, що даний розрахунок не
суперечить вимогам чинного
законодавства, здійснений вірно, а тому
визначена до сплати сума неустойки в
розмірі 2 873,64 грн. підлягає стягненню з
відповідача в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 3 % річних в
сумі 991,91 грн. та втрат від інфляційних
процесів в розмірі 2 670,53 грн. суд
зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

З огляду на викладене, позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача 3% річних в
сумі 991,91 грн. та інфляційних втрат в
розмірі 2 670,53 грн. підлягають
задоволенню.

Вирішуючи клопотання відповідача про
надання відстрочки виконання рішення
суду терміном на два місяці, суд
виходить із наступного.

В обґрунтування вказаної заяви
відповідач посилається на той факт, що
політична ситуація, яка склалась в
Україні протягом останніх місяців,
негативно вплинула на
фінансово-господарську діяльність
підприємства, що спричинило кризу
розрахунків по заробітній платі, з
бюджетом та з постачальниками. Через
це, ПАТ "Автрамат", діяльність якого
було орієнтовано на споживачів
Російської федерації, втратило ринки
збуту та можливість виконувати свої
зобов'язання.

Крім того, відповідач зазначає, що ним
було досягнуто домовленості з
податковими органами щодо повернення
на рахунки ПАТ "Автрамат" сум надмірно
сплачених авансових внесків з податку
на прибуток, які в перспективі могли б
бути направлені на погашення
кредиторської заборгованості
підприємства.

Ненадання ж відстрочки судового
рішення заблокує роботу підприємства,
та не надасть змоги вчасно виконувати
зобов'язання з виплати заробітної
плати, податків та обов'язкових
платежів до Держбюджету.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Відповідно до п. 7.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 17.10.2012
року № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України",
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
прийшов до висновку про те, що
відповідачем не доведено наявності
виняткових обставин, які свідчили б про
неможливість виконання судового
рішення по справі, у зв'язку з чим
клопотання ПАТ "Автрамат" про
відстрочку виконання рішення суду
задоволенню не підлягає.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст. 44, 49 ГПК України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на Відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агросоюз" до
Публічного акціонерного товариства
"Автрамат" про стягнення коштів в сумі 44
997,07 грн. задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Автрамат" (61038, м. Харків,
Салтівське шосе, 43, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агросоюз" (73000, м.
Херсон, проїзд Військовий, 6, ) суму основної заборгованості в
розмірі 38 460,99 грн., пеню - 2 873,64 грн., 3 %
річних в сумі 991,91 грн., інфляційні
втрати в розмірі 2 670,53 грн., а також
витрати зі сплати судового збору в сумі
1 827 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 04.08.2014 р.

Суддя М.В. Калантай

справа № 922/2336/14