ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.08.2014 Справа № 920/1246/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача комунального
підприємства «Теплогарант», м. Конотоп,
Сумська область

про стягнення 25 965,22 грн.

СУДДЯ
В.М. МОЇСЕЄНКО

За участю представників сторін:

від позивача: Пількевич В.В.

від відповідача: директор Нешта О.В.

За участю секретаря судового засідання
Сороки Л.М.

В судовому засіданні 31.07.2014р.
оголошувалася перерва до 12 год.20 хв.
18.08.2014р.

Суть спору: Позивач в позовній заяві №
14/2-504 від 11.07.2014р. просить суд стягнути з
відповідача на свою корить 6110,13 грн. -
суму , на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення, 3541,56 грн. 3% річних, 16313,53
грн. пені, а також 1827,00 грн. витрат по
сплаті судового збору.

31.07.2014р. відповідач подав відзив на
позов, в якому просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог , зазначає,
що заборгованість за спожитий газ
перед позивачем відсутня, затримка зі
сплатою за спожитий газ сталася не з
вини відповідача, а в зв'язку з
несвоєчасним перерахуванням коштів
споживачів на рахунок відповідача
управлінням державної казначейської
служби.

Крім того, у відзиві відповідач
зазначає, що йому незрозумілий
механізм нарахування пені ,
інфляційних втрат та 3% річних, тому
просить суд зобов'язати позивача
надати відповідачу детальний
розрахунок нарахування пені.

Позивач подав заперечення від 18.08.2014р.
на викладені у відзиві на позов
заперечення, вважає доводи відповідача
необґрунтованими , оскільки
підписуючи уповноваженими особами
договір купівлі-продажу природного
газу , відповідач не надав протоколу
розбіжностей та не визнав пункт 7.2
договору щодо нарахування пенні в
судовому порядку недійсним .
Відповідачем не було надано жодного
доказу ,який би вказував на наявність
виняткових обставин, які б мав взяти до
уваги суд .

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників позивача та відповідача
, дослідивши наявні докази, які мають
суттєве значення для вирішення спору
по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012р. між відповідачем ( покупець) та
позивачем (продавець) було укладено
договір № 13/2447-БО-29 купівлі-продажу
природного газу.

Відповідно до розділу 1 договору
позивач ( продавець) зобов'язувався
поставити відповідачу ( покупцеві)
імпортований природний газ у період з
01.01.2013р. по 31.12.2013р. виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
відповідач (покупець) зобов'язувався
прийняти та оплачувати газ на умовах
цього договору.

Згідно з цим договором позивач
поставив протягом січня-грудня 2013
року , а відповідач прийняв природний
газ в обсязі 1399,491 тис.куб.м на загальну
суму 6488 794,08 грн. , що підтверджується
матеріалами справи, зокрема актами
приймання-передачі природного газу.

Згідно п.6.1. зазначеного договору
встановлено, що оплата за газ
здійснюється виключно грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Ст. 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст.ст. 216, 217, 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем не виконані умови
договору щодо вчасної оплати
отриманого природного газу. тому
позивач просить стягнути з відповідача
суму з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми,
нарахованих відповідно до ст. 625
Цивільного кодексу України, яка
передбачає, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утриманими
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові. Таким чином, вимога
позивача щодо стягнення з відповідача
3541,56 грн. - 3 % річних та 6110,13 грн.
інфляційних втрат є правомірною і
підлягає задоволенню.

Пунктом 7.2 договору сторони узгодили,
що у разі невиконання покупцем умов п.6.1
договору покупець зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Оскільки, права позивача щодо
стягнення з відповідача пені в сумі
16313,53 грн. за період прострочення
платежу, передбачені умовами договору,
пеня нарахована в межах строку
позовної давності, з урахуванням вимог
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", тому позовні вимоги в
зазначеній частині також є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі ст. ст. 549-552
Цивільного Кодексу України.

Заперечення відповідача проти позову
суд вважає безпідставним , так як
відповідачем не надано жодного доказу,
який би вказував на наявність
виняткових обставин, його важкий
фінансовий стан не є винятковим
випадком в розумінні п.3 ст.83 ГПК
України та підставою для зменшення
пені , яка підлягає до стягнення.

Відповідно до Закону України «Про
судовий збір», ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України позивачу за рахунок
відповідача відшкодовуються витрати
по сплаті судового збору в сумі 1827,00
грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44. 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Комунального підприємства
«Теплогарант» ( 41600, Сумська область,
м.Конотоп, вул.Садова,39А, код 32325215) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» ( 01001,
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,6, код 20077720)
6110,13 грн. - сума на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів, 3541,56
грн. 3% річних, 16313,53 грн. пені, 1827,00 грн.
витрат по сплаті судового збору.

3.Видати наказ після вступу рішення в
законну силу.

Повне рішення складено 18.08.2014р.

Суддя В.М. Моїсеєнко