РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року
Справа № 918/303/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Снєда П.С. (дов. №10-48/14 від
23.06.2014р.)

від відповідача: Федоров О.В. (дов. № 10
від 26.03.2014р.)

розглянувши апеляційну скаргу
позивача на рішення господарського
суду Рівненської області від 24.04.14 р. у
справі № 918/303/14 (суддя Корсун В.Я)

за позовом Приватного підприємства
"Окко-Нафтопродукт"

до Рівненського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України

про визнання частково недійсним
рішення

ВСТАНОВИВ:

ПП "ОККО-Нафтопродукт" (надалі - позивач)
звернулось в господарський суд
Рівненської області з позовною заявою
(а.с. 2-17) до Рівненського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України»
(надалі - відповідач), про визнання
недійсним пунктів 3, 4, 5, 6 Рішення
адміністративної колегії Рівненського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
25 грудня 2013 року № 92 у справі №
03-1/33-13.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 12.05.2014 року у
справі № 918/303/14 в позові
відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що оскільки
відповідачем у повному обсязі
проведено аналіз ринку послуг наданих
позивачем, з'ясовано обставини, які
мають значення для справи та правильно
застосовано норми антимонопольного
законодавства, відсутні підстави для
визнання недійсним прийнятого
адміністративною колегією
Рівненського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
рішення від 25 грудня 2013 року № 92 у
справі № 03-1/33-13 та відмовив позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, позивач
звернувся з апеляційною скаргою до
Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій, просить
рішення господарського суду
Рівненської області від 12.05.14 р.
скасувати та задоволити позовні
вимоги.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує
тим, що він не допускав порушення
антимонопольного законодавства у
розумінні вказаного ЗУ "Про захист
економічної конкуренції", що ціни
реалізації скрапленого газу, які
встановлювалися на АГЗС "ОККО" в межах
м. Сарни та м. Березне протягом березня -
травня 2013 року були ринковими,
економічно обґрунтованими та такими,
які можливо встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку.

Скаржник стверджує, що в оскаржуваному
рішенні, відповідач невірно
кваліфікував дії позивача, оскільки не
доведено факту встановлення ПП
"ОККО-Нафтопродукт" таких цін
роздрібної реалізації скрапленого
газу в м. Сарни та м. Березне протягом
березня - травня 2013 року, які неможливо
було б встановити за умов існування
значної конкуренції на ринку, не
доведено негативного впливу ПП
"ОККО-Нафтопродукт" на конкуренцію або
ущемлення інтересів споживачів та
інших суб'єктів господарювання при
роздрібній реалізації скрапленого
газу в межах м. Сарни та м. Березне
протягом березня - травня 2013 року та не
відповідає дійсності твердження
відповідача про встановлення
максимальних цін.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу, проти апеляційної скарги
заперечив, оскільки вважає, що
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними
та необґрунтованими.

Відповідач стверджує, що відсутність
значної конкуренції на ринках
роздрібної торгівлі скрапленим газом в
територіальних межах м. Сарни та м.
Березне давала можливість позивачу,
діяти незалежно від діяльності
конкурентів і споживачів, та
встановлювати власні умови поведінки
на ринку.

Відповідач звертає увагу на те, що
позивачем встановлені максимальні
відпускні ціни в тих територіальних
межах, в яких вони не зазнавало значної
конкуренції або конкуренція взагалі
відсутня, в той час, як на інших АЗС
застосовувало мінімальні ціни
реалізації скрапленого газу та
залишались прибутковими.

Водночас, від представника позивача
надійшло клопотання про призначення у
справі судової економічної експертизу.
На вирішення експертизи запропонова
поставити наступні питання: чи були
роздрібні ціни на скраплений газ, що
встановлювались позивачем на АЗС у м.
Сарни у період з 01.04.13р. по 16.05.13 р.
економічно обґрунтованими; чи були
роздрібні ціни на скраплений газ, що
встановлювались позивачем у м. Сарни
протягом березня 2013 та у м. Березне у
період 01.03.13 по 16.05.13 р. нижчими від
економічно обгрунованих; якою була
рентабельність ПП "ОККО - Нафтопродукт"
від реалізації скрапленого газу на АЗС
у м. Сарни та м. Березне Рівненської
області у період з 01.03.13 р. по 16.05.13 р., за
умови самостійної закупівлі ним
скрапленого газу за цінами, за якими ПП
"ОККО-Бізнес" закуповувало скраплений
газ, що був реалізований у цей період;
якою була рентабельність позивача від
реалізації скрапленого газу на АЗС у
м.Рівне та м. Здолбунів період з 01.03.13 по
16.05.13 р., за умови самостійної закупівлі
ним скрапленого газу за цінами, за
якими ПП "ОККО-Бізнес" закуповувало
скраплений газ, що був реалізований у
цей період.

Апеляційний суд зазначає, що питання
рентабельності та економічної
обґрунтованості цін на скраплений газ,
встановлених позивачем, могли б бути
предметом дослідження діяльності
операторів роздрібних ринків
скрапленого газу, що проводилися
Рівненським обласним територіальним
відділенням Антимонопольного комітету
України, результати якого повинні були
б бути враховані при прийнятті рішення.

При цьому, позивач не був позбавлений
права надати відповідні документи на
розгляд комітету, що випливає зі змісту
вимоги про надання інформації №
01/35-1055-03 від 17.03.13 р.

На думку суду, вирішення
запропонованих питань експертом, не
може підтвердити чи спростувати
висновки рішення Антимонопольного
комітету України, оскільки
відповідачем при прийнятті
оспорюваного рішення такі питання не
досліджувалися та їх вирішення не
впливатиме на кваліфікацію порушення,
передбаченого п. 2 ст. 50 та п. 1 ст. 13 ЗУ
«Про захист економічної конкуренції».

А тому, суд відмовляє в задоволенні
клопотання про проведення судової
експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Розглянувши матеріали та обставини
справи, апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи, в
ході дослідження та розслідування по
справі № 03-1/33-13 про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції з боку ПП "ОККО
Нафтопродукт" прийнято рішення № 92 від
03-1/33-13 від 25.12.13 року (надалі - Рішення).

Рішенням було встановлено, що дії
позивача в період березень-травень 2013
року полягають у завищенні, монопольно
високих цін реалізації скрапленого
газу, що реалізується у роздріб через
АГЗС у територіальних межах м. Сарни, м.
Березне та 7-ми кілометрової зони
навколо вказаної територіальної
одиниці, порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції, що
передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом
1 частини 2 статті 13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" у
вигляді зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринках
роздрібної торгівлі скрапленим газом
для заправки автомобілів шляхом
встановлення таких цін реалізації
товару, які неможливо було б встановити
за умов існування значної конкуренції
на ринку (п. 3, 4 рішення).

За вказане порушення на позивача
накладено штраф в розмірі 136000 грн. (за
вчинене порушення, зазначене у п. 3 - 68000
грн. (п. 5) та вчинене порушення,
зазначене у п. 4 - 68000 грн. (п. 6 рішення).

Рівненський апеляційний господарський
суд констатує те, що з вищевказаного
рішення відповідача вбачається, що на
АГЗС ПП "ОККО-Нафтопродукт" в
територіальних межах Березнівського
та Сарненського районів Рівненської
області ціни реалізації скрапленого
газу для заправки автомобілів були
значно вищі від цін, встановлених на
АГЗС того ж суб'єкта господарювання в м.
Рівне. На зазначеному ринку, в межах
Рівненської області, найбільшими
суб'єктами господарювання, здатними
впливати на цінову ситуацію в області
є: ТОВ "Джерал-Ойл", ПП
"ОККО-Нафтопродукт", ТзОВ "Золотий
екватор" (з березня 2011 року), ТзОВ
"Газовик" (через ПП "Пропан Плюс").

З оскаржуваного рішення вбачається, що
відділенням відповідно до ЗУ "Про
захист економічної конкуренції" та
Методики визначення монопольного
становища суб'єкта господарювання на
ринку, затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05 березня 2002 року № 49-р, було проведено
дослідження становища ПП
"ОККО-Нафтопродукт" на ринку роздрібної
торгівлі скрапленим газом в якості
моторного пального в територіальних
межах м. Сарни та м. Березне Рівненської
області та 7-ми кілометрової зони
навколо вказаних територіальних
одиниць протягом березня - травня 2013
року.

Територіальними (географічними) межами
ринку роздрібної торгівлі скрапленим
газом в якості моторного палива
визначено - м. Сарни, м. Березне
Рівненської області та 7-ми кілометрову
зону навколо вказаних територіальних
одиниць.

Часовими межами ринку визначено
березень - травень 2013 року, протягом
вказаного періоду часу сукупність
товарно-грошових відносин між
продавцями і покупцями в зазначених
територіальних межах ринків
скрапленого газу, що реалізовується
через АГЗС (АЗС), не зазнала істотних
змін.

При цьому, відділенням визначено
часові межі ринку (для визначення
монопольного становища) березень -
травень 2013 року, оскільки повний цикл
обороту товару не перевищує одного
місяця календарного року, протягом
місяця у відповідь на значиме
підвищення цін ПП "ОККО-Нафтопродукт"
мало можливість вжити заходів щодо
стабілізації пропозиції на ринку.
Період вчинення порушення входить до
періоду визначеного відділенням,
тобто, періоду протягом якого позивач
займав монопольне (домінуюче)
становище на ринку.

З оскаржуваного рішення вбачається, що
за досліджуваний період позивачем було
реалізовано в межах м. Сарни
Рівненської області та 7-ми
кілометрової зони - 78,81 тонн
скрапленого газу, в межах м. Березне
Рівненської області та 7-ми
кілометрової зони - 50,96 тонн
скрапленого газу. Результати
проведеного дослідження цін на
скраплений газ наведено відповідачем в
оскаржуваному рішенні.

Крім того, з рішення вбачається, що
відділенням були враховані ціни
реалізації на АГЗС позивача в м. Сарни,
м. Березне та м. Рівне і встановлено, що
ціна реалізації в м. Сарни у
досліджуваному періоді була постійно
максимальною, а ціни в м. Березне
протягом березня - квітня 2013 року були
вищі, ніж ціни в м. Рівне.

На підставі вказаного відділенням
встановлено, що ПП "ОККО-Нафтопродукт"
встановлювало максимальні ціни на АГЗС
в тих територіальних межах, в яких
ринкова влада та частка суб'єкта
господарювання є суттєвою: АГЗС в м.
Сарни - частка складала 95,054 % та м.
Березне - частка складала 86,1 %, в інших
територіальних межах ціни були
мінімальними - в м. Рівне частка на
ринку складала 31,48 %.

Рішенням встановлено, що позивач
встановлював максимальні відпускні
ціни в тих територіальних межах, в яких
він не зазнавав значної конкуренції
або конкуренція взагалі була відсутня,
в той час як на інших АГЗС (з наявною
конкуренцією) застосовував мінімальні
ціни реалізації скрапленого газу.

Частка ПП "ОККО-Нафтопродукт" на ринку
роздрібної торгівлі скрапленим газом в
якості моторного палива
розраховувалася за формулою у
відповідності з вимогами п. 8.4 Методики
і згідно відомостей відповідача
становить 95,054 % в межах м. Сарни та 86,1 % в
межах м. Березне Рівненської області та
7-ми кілометрової зони навколо вказаних
територіальних одиниць.

Позивач отримав копію рішення 20 січня
2014 року та 19 березня 2014 року звернувся
до господарського суду Рівненської
області з позовом про визнання рішення
частково недійсним. Позивач
обґрунтовує позовні вимоги тим, що не
допускав порушення антимонопольного
законодавства у розумінні вказаного
Закону, що ціни реалізації скрапленого
газу, які встановлювалися на АГЗС "ОККО"
в межах м. Сарни та м. Березне протягом
березня - травня 2013 року були ринковими,
економічно обґрунтованими та такими,
які можливо встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку, в оскаржуваному рішенні
відповідач невірно кваліфікував дії
позивача.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
враховувати наступні положення
чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" за
результатами розгляду справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення про визнання
вчинення порушення законодавства про
захист економічної конкуренції та про
накладення штрафу.

Разом з тим, в силу ч. 1 ст. 60 Закону
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку,
зокрема, визнається встановлення таких
цін чи інших умов придбання або
реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Згідно з п. 2 ст. 50 вказаного Закону
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції є зловживання
монопольним (домінуючим) становищем.

Апеляційний суд констатує, що для
кваліфікації дій суб'єкта
господарювання як правопорушення,
передбаченого ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", не обов'язкове настання
наслідків у вигляді ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання або споживачів,
зокрема, заподіяння їм шкоди (збитків),
а достатньо встановлення можливості
настання таких наслідків.

При цьому вказані вище норми Закону
такі дії суб'єкта господарювання
визнають зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку без
будь-якої вказівки на рентабельність
чи нерентабельність ціни товару. Крім
того нерентабельність ціни
скрапленого газу на окремих АГЗС
позивача у визначений період часу не
може свідчити про збитковість
підприємства в цілому протягом року.

Крім того, відповідно до Постанови
Пленуму ВГС України № 15 від 26.12.11 р. "Про
деякі питання практики застосування
конкурентного законодавства", ЗУ "Про
захист економічної конкуренції" не
покладає на Антимонопольний комітет
України та його органи здійснення
контролю за ціноутворенням у сфері
застосування вільних цін і тарифів.
Водночас, згідно пункту 1 частини
другої статті 13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
встановлення, зокрема, таких цін, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку, кваліфікується як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку. Отже, господарським судам у
вирішенні спорів слід мати на увазі, що
зазначені органи можуть здійснювати
контроль за дотриманням вимог
законодавства про захист економічної
конкуренції і у встановленні та
застосуванні вільних цін і тарифів.

Пунктом 11 зазначеної Постанови
передбачено, що застосування різних
цін чи різних інших умов до
рівнозначних угод з суб'єктами
господарювання, продавцями чи
покупцями без об'єктивно виправданих
на те причин згідно з пунктом 2 частини
другої статті 13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначено як зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку.
Відповідна норма не ставить висновок
про наявність/відсутність таких
рівнозначних угод у залежність від
оформлення відносин письмовим
договором (договорами). Зазначений
висновок (за відсутності договорів)
може бути зроблено й за результатами
аналізу поведінки учасників
відповідних правовідносин. При цьому
обов'язок обґрунтувати існування
об'єктивно виправданих причин такого
застосування покладається на особу,
яка застосовує згадані ціни чи інші
умови.

Вирішуючи питання про наявність або
відсутність у діях (бездіяльності)
суб'єкта господарювання ознак
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем, господарському суду
необхідно з'ясовувати, яким саме чином
такі дії (бездіяльність) призвели чи
могли призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів і в чому
конкретно полягають чи могли полягати
відповідні негативні наслідки (п. 12
Постанови).

Судом з'ясовано, що в оскаржуваному
рішенні вказані докази встановлення
завищених цін на скраплений газ
протягом березня - травня 2013 року на
АГЗС ПП "ОККО-Нафтопродукт" в
територіальних межах м. Сарни, м.
Березне Рівненської області та 7-ми
кілометрової зони навколо даних міст у
порівнянні з іншими АГЗС позивача у
вказаний період часу, в рішенні
досліджено динаміку цін, обставини і
мотиви їх підвищення, співвідношення
дій суб'єкта господарювання з
поведінкою інших учасників товарного
ринку.

Крім того, в ході дослідження
відповідачем, було проведено аналіз
цінової поведінки позивача на різних
заправках Рівненської області.

За результатами проведеного
дослідження встановлено, що на
порівнювальних заправках м. Рівне та на
заправці м. Здолбунів, ціни реалізації
скрапленого газу протягом періоду, що
досліджувався, змінювались 2 рази.

Крім того, за результатами аналізу
цінової поведінки доведено, що позивач,
протягом березня-травня 2013 року
встановлював різні ціни реалізації
скрапленого газу у різних
територіальних межах, що
підтверджується листом від 27.05.13 р. №
194р.

Так, позивачем встановлено максимальні
ціни на АГЗС в тих територіальних
межах, в яких ринкова частка суб'єкта
господарювання є суттєвою, в яких вона
не зазнавало значної конкуренції або
конкуренція була взагалі відсутня. В
інших територіальних межах ціни
реалізації скрапленого газу протягом
тривалого періоду були мінімальними.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суду приходить до
висновку, що матеріали справи свідчать
про те, що позивачем встановлено різні
ціни на скраплений газ, виходячи з
конкурентного середовища у
відповідних територіальних межах.
Вказане, спростовує твердження
позивача, викладене в апеляційній
скарзі, про застосування однакових цін.

Водночас, колегія суду не бере до уваги
доводи позивача, викладені в
апеляційній скарзі про наявність
конкуренції в. Сарни та м. Березне,
виходячи з того, що відповідно до вимог
п. 8.4 Методики, ФОП ОСОБА_3 (м. Сарни, 4,91%)
та ТОВ "Газовик" (м. Березне, 13.9%)
фактично не створюють конкуренції
позивачу у визначених територіальних
одиницях, оскільки їх частка на
визначеному ринку є занадто малою в
порівнянні з часткою позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
відсутність значної конкуренції на
ринках роздрібної торгівлі скрапленим
газом в територіальних межах м. Сарни
та м. Березне давала можливість
позивачу діяти незалежно від
діяльності конкурентів і споживачів та
встановлювати умови поведінки на
ринку. При цьому, конкурентний тиск,
створюваний іншими ринковими силами
(ТОВ "Газовик" та ФОП ОСОБА_3), не був
значним для того, щоб визначити
поведінку ринкового лідера, виходячи з
обсягів реалізації скрапленого газу у
зазначених територіальних межах.

Враховуючи наведене, колегія суду
констатує, що позивач встановлював
максимальні відпускні ціни в тих
територіальних межах, в яких воно не
зазнавало значної конкуренції або
конкуренція взагалі відсутня (м. Сарни -
95,054% та по м. Березне - 86,1 %), в той же час,
на інших АЗС (з наявною конкуренцією, у
м. Рівне частка позивача становить 31,48%)
застосовувало мінімальні ціни
реалізації скрапленого газу.

Водночас, апеляційний суд не бере до
уваги надані позивачем розпорядження
про зміну ціни, оскільки дані докази
датовані різними датами, що в свою
чергу унеможливлює підтвердження про
застосування однакових цін протягом
березня-травня 2013 р. та містить дані про
різні ціни на АЗС.

А тому, апеляційний суд приходить до
висновку, що дії позивача по
встановленню максимальних, монопольно
високих цін реалізації скрапленого
газу для заправки автомобілів на
окремих АЗС (в межах м. Сарни та м.
Березне) порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції, що
передбачене п. 1 ч. 2 ст. 13 ЗУ "Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
встановлення таких цін реалізації
скрапленого газу для заправки
автомобілів, які не можливо було б
встановити за умови існування
конкуренції на ринку.

Крім того, апеляційний суд констатує,
що господарські суди у розгляді справ
мають перевіряти правильність
застосування органами
Антимонопольного комітету України
відповідних правових норм, зокрема,
Методики визначення монопольного
становища суб'єкта господарювання на
ринку. Однак господарські суди не
повинні перебирати на себе не
притаманні суду функції, які
здійснюються виключно органами
Антимонопольного комітету України, та
знову встановлювати товарні,
територіальні (географічні), часові
межі певних товарних ринків після того,
як це зроблено зазначеними органами, й
на підставі цього робити висновки про
наявність чи відсутність монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
господарювання на ринку.

Факт зайняття позивачем монопольного
становища на ринку доводиться
матеріалами справи та відповідним
дослідженням проведеним у порядку,
передбаченим Методикою, оскільки для
кваліфікації дій суб'єкта
господарювання за ч. 1 ст. 13 Закону,
необхідною умовою є встановлення факту
зловживання монопольним становищем.

Суд констатує, що для виявлення ознак
монопольного становища позивача на
визначених територіальних
(географічних) межах ринку у визначених
часових межах відповідно до п. 2
Методики визначення монопольного
становища суб'єкта господарювання на
ринку та зловживання останнім своїм
монопольним (домінуючим) становищем
Антимонопольний комітет України
провів наступні дії: встановив об'єкт
аналізу щодо визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
господарювання - ПП "ОККО-Нафтопродукт"
у порівнянні з іншими вказаними вище
товариствами, визначив конкретний
товар - скраплений газ для заправки
автомобілів, який продається ПП
"ОККО-Нафтопродукт" та іншими вказаними
вище суб'єктами господарювання, склав
перелік основних продавців
скрапленого газу, визначив товарні та
територіальні (географічні) межі ринку,
встановив проміжок часу, стосовно
якого має визначатися становище
суб'єктів господарювання на ринку,
визначивши часові межі ринку, обсяг
товару, який обертається на ринку, а
також дослідив динаміку встановлення
цін на скраплений газ на різних АГЗС
позивача.

Таким чином, питання наявності чи
відсутності в діях суб'єкта
господарювання ознак зловживання
монопольним (домінуючим) становищем та
повноти з'ясування обставин, які мають
значення для справи судом досліджено в
системному аналізі з діями суб'єкта
господарювання, встановленими
Антимонопольним комітетом України та
вимогами ст. ст. 12, 13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" і
відповідними положеннями Методики
визначення монопольного становища
суб'єкта господарювання на ринку.

Водночас, апеляційний суд констатує, що
для кваліфікації дій суб'єкта
господарювання як правопорушення,
передбаченого ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", не обов'язкове настання
наслідків у вигляді ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання або споживачів,
зокрема, заподіяння їм шкоди (збитків),
а достатньо встановлення можливості
настання таких наслідків. А відтак, суд
не бере до уваги доводи позивача,
викладені в апеляційній скарзі, що
монопольне становище не призвело до
несприятливих наслідків, а тому не є
правопорушенням.

Згідно із ч. 2 ст. 52 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" за
порушення, передбачене п. 2 ст. 50
вказаного Закону накладаються штрафи у
розмірі до десяти відсотків доходу
(виручки) суб'єкта господарювання від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за останній звітний рік, що
передував року, в якому накладається
штраф.

Враховуючи норми чинного
законодавства та обставини справи,
апеляційний суд приходить до висновку
про обґрунтованість п. 5, 6 рішення
відповідача та стягнення з позивача
136000 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; не доведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Оскільки відповідачем у повному обсязі
проведено аналіз ринку послуг наданих
позивачем, з'ясовано обставини, які
мають значення для справи та правильно
застосовано норми матеріального і
процесуального права, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
визнання недійсним прийнятого
адміністративною колегією
Рівненського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
рішення від 25 грудня 2013 року № 92 у
справі № 03-1/33-13.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для в задоволення позовних
вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача згідно ст. 49
ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Окко-Нафтопродукт" на
рішення господарського суду
Рівненської області від 24.04.14 р. у
справі № 918/303/14 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Рівненської області від 24.04.14 р. у
справі № 918/303/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №918/303/14 повернути
господарському суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Василишин А.Р.