КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2014 р. Справа№ 910/5301/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

при секретарі
Майданевич Г.А.

за участю

представників сторін : від
позивача - Орищенко Л.І.

від
відповідача - Тупіцин О.В.

розглянувши Товариство з
обмеженою відповідальністю

апеляційну скаргу "Екосистеми
України"

на рішення

господарського суду міста Києва

від 05.06.2014 року

у справі № 910/5301/14
(суддя: Блажівська О.Є.)

за позовом Товариство
з обмеженою відповідальністю

"Далгакиран
компресор Україна"

до Товариство
з обмеженою відповідальністю

"Екосистеми
України"

про стягнення 21
818,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 05.06.2014 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю центральна
енергосервісна компанія "Екосистеми
України" (02125, м. Київ, пр.-т Визволителів,
1, ідентифікаційний код 36138266) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Далгакиран
Компресор Україна" (04212, м. Київ, вул.
Маршала Тимошенко, 9, ідентифікаційний
код 33399780) 19600 (дев'ятнадцять тисяч
шістсот) грн. авансових платежів, 1362
(одну тисячу триста шістдесят дві) грн.
87 коп. пені, 235 (двісті тридцять п'ять)
грн. 27 коп. інфляційних втрат, 571
(п'ятсот сімдесят одну) грн. 89 коп. 3%
річних, 1822 (одну тисячу вісімсот
двадцять дві) грн. 95 коп. витрат по
сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва та відмовити в задоволенні
позову.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.07.2014
року апеляційну скаргу прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
до розгляду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, між сторонами у справі було
укладено договір підряду на виконання
робіт від 14.01.2013р. № 9/2013 (далі - договір),
відповідно до умов якого відповідач -
підрядник зобов'язався за завданням
позивача - замовника виконати
інженерно-вишукувальні роботи по
об'єкту: "Робочий проект реконструкції
КНС (Набережна) 500 м3/добу в м.
Первомайськ, Миколаївської області", а
замовник зобов'язався прийняти та
оплатити такі роботи (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору
результатами робіт є документація, що
відповідає умовам цього договору,
чинному законодавству України, ДБН
А.2.2-3-2012 та Вихідним даним, зазначеним в
Технічному завданні на проектування
(на стадії РП).

Згідно п. 2.1 договору ціна робіт, що
виконуються за цим договором ,
визначається згідно договірної ціни
(додаток № 3) та складає 19200,00 грн. в т.ч.
ПДВ - 3200,00 грн.

Відповідно до п. 2.4 договору до початку
виконання робіт замовник повинен
здійснити на користь підрядника
авансовий платіж у розмірі 50% від
договірної ціни робіт, що складає 9600,00
грн., в т.ч. ПДВ - 1600,00 грн.

Остаточний розрахунок за цим договором
сторони здійснюють протягом 5
банківських днів з моменту підписання
акта приймання-передачі робіт (надалі
-Акт) замовник сплачує підряднику 50% від
договірної ціни робіт, що складає 9600,00
грн., в т.ч. ПДВ - 1600,00 грн. (п. 2.5 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору строк
виконання підрядником робіт: з 14.01.2013
року до 29.03.2013 року.

Згідно п. 4.2 договору підрядник
розпочинає виконання робіт не раніше:
виплати замовником підряднику
авансового платежу у порядку і
розмірах, встановлених в п. 2.4 договору.

Договір вступає в силу з моменту
підписання його сторонами та діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за цим договором (п. 4.4
договору).

На виконання умов договору позивач
відповідно до виставленого
відповідачем рахунку-фактури № СФ-0000001
від 15.01.2013 року на суму 9600,00 грн.
перерахував на розрахунковий рахунок
відповідача суму авансу в розмірі 9600,00
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 88 від 15.01.2013р. на суму 9600,00
грн. Завірені копії перелічених
документів залучені до матеріалів
справи.

Згодом позивач також на виконання умов
договору та відповідно до виставленого
відповідачем рахунку-фактури № СФ-0000002
від 05.02.2013 року на суму 10000,00 грн.
перерахував на розрахунковий рахунок
відповідача грошові кошти в розмірі
10000,00 грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 296 від 06.02.2013р. на суму 10000,00
грн. Завірені копії перелічених
документів залучені до матеріалів
справи.

Однак, відповідач свої зобов'язання
щодо виконання робіт, обумовлених
договором ні у встановлений ним термін
- до 29.03.2013р., ні після цієї дати не
виконав, авансові платежі,
перераховані позивачем за вказаним
договором не повернув.

Відповідно до п. 8.5 договору у разі
невиконання робіт або затримки
виконання робіт згідно п. 1.2 договору на
строк більший від терміну зазначеного
в п. 4.1 даного договору, підрядник
зобов'язується протягом 5 календарних
днів повернути замовникові кошти,
перераховані згідно п. 2.4 цього
договору.

Проте, відповідач в порушення взятих на
себе договірних зобов'язань підрядні
роботи не виконав та всупереч
положенням п. 8.5 договору грошові кошти,
перераховані позивачем, в загальній
сумі 19600,00 грн. не повернув.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно із ст. 887 Цивільного кодексу
України за договором підряду на
проведення проектних та пошукових
робіт підрядник зобов'язується
розробити за завданням замовника
проектну або іншу технічну
документацію та (або) виконати пошукові
роботи, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити їх.

До договору підряду на проведення
проектних і пошукових робіт
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
законом.

Положеннями ст. 888 зазначеного Кодексу
встановлено, що за договором підряду на
проведення проектних та пошукових
робіт замовник зобов'язаний передати
підрядникові завдання на проектування,
а також інші вихідні дані, необхідні
для складання проектно-кошторисної
документації. Завдання на проектування
може бути підготовлене за дорученням
замовника підрядником. У цьому разі
завдання стає обов'язковим для сторін з
моменту його затвердження замовником.

Підрядник зобов'язаний додержувати
вимог, що містяться у завданні та інших
вихідних даних для проектування та
виконання пошукових робіт, і має право
відступити від них лише за згодою
замовника.

Відповідно до ст. 890 Цивільного кодексу
України підрядник зобов'язаний: 1)
виконувати роботи відповідно до
вихідних даних для проведення
проектування та згідно з договором; 2)
погоджувати готову
проектно-кошторисну документацію із
замовником, а в разі необхідності -
також з уповноваженими органами
державної влади та органами місцевого
самоврядування; 3) передати замовникові
готову проектно-кошторисну
документацію та результати пошукових
робіт; 4) не передавати без згоди
замовника проектно-кошторисну
документацію іншим особам; 5)
гарантувати замовникові відсутність у
інших осіб права перешкодити або
обмежити виконання робіт на основі
підготовленої за договором
проектно-кошторисної документації.

Згідно із ст. 891 Цивільного кодексу
України підрядник відповідає за
недоліки проектно-кошторисної
документації та пошукових робіт,
включаючи недоліки, виявлені згодом у
ході будівництва, а також у процесі
експлуатації об'єкта, створеного на
основі виконаної проектно-кошторисної
документації і результатів пошукових
робіт.

У разі виявлення недоліків у
проектно-кошторисній документації або
в пошукових роботах підрядник на
вимогу замовника зобов'язаний
безоплатно переробити
проектно-кошторисну документацію або
здійснити необхідні додаткові
пошукові роботи, а також відшкодувати
завдані збитки, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Проте, всупереч згаданих приписів
закону, положень укладеного між
сторонами договору, відповідач не
виконав своїх зобов'язань щодо
повернення позивачу, перерахованих ним
за вищезазначеним договором авансових
платежів, в зв'язку з чим за останнім на
час розгляду справи існує прострочене
зобов'язання щодо повернення авансових
платежів в розмірі 19600,00 грн. Доказів
повернення вказаної суми позивачу
відповідач не надав.

Беручи до уваги викладене та
враховуючи, що відповідач свої
договірні зобов'язання щодо виконання
підрядних робіт на суму 19600,00 грн. за
договором не виконав, перераховані
позивачем на виконання умов договору
грошові кошти в загальній сумі 19600,00
грн. відповідач не повернув, можливо
дійти висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 19600,00 грн. є
доведеними, обґрунтованими,
відповідачем не спростовані, а відтак
підлягають задоволенню.

Також, позивач на підставі п. 8.5
договору просить суд стягнути з
відповідача за прострочення строків
повернення грошових коштів у випадку
невиконання робіт, сплачених на
виконання договору, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення, яка за
розрахунком позивача за період
прострочення з 30.03.2013 року по 30.09.2013 року
складає 1403,15 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки, а згідно частини першої ст.
612 ЦК України боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначає, що платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Статтею 3 вказаного Закону
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 ст. 232
ГК України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу
України строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.

Положеннями ч. 1 ст. 253 Цивільного
кодексу України встановлено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Отже, враховуючи зазначені норми
Цивільного кодексу України, положення
п. 8.5 договору, згідно якого у разі
невиконання робіт або затримки
виконання робіт згідно з п. 1.2 договору
на строк більше від терміну
зазначеного в п. 4.1 договору, відповідач
зобов'язується протягом 5 календарних
днів повернути позивачу кошти,
перераховані згідно п. 2.4 цього
договору, а також погоджений сторонами
в п. 4.1 договору кінцевий строк
виконання робіт - до 29.03.2013 року,
прострочення виконання відповідачем
зобов'язання щодо повернення позивачу
грошових коштів сплачених останнім на
виконання умов договору, починається з
наступного дня після спливу 5
календарних днів після кінцевої дати
строку виконання робіт визначеного в п.
4.1 договору, тобто з 04.04.2013 року (з 30.03.2013
року + 5 календарних днів = 04.04.2013 року).

Таким чином, згідно з правильним
арифметичним розрахунком, який
зроблений судом першої інстанції з
врахуванням встановленого початку
прострочення виконання відповідачем
зобов'язання щодо повернення грошових
коштів за наслідками невиконання робіт
за договором, сплачених позивачем на
виконання умов договору, періоду
нарахування пені, заявленого
позивачем, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню пеня за
прострочення зі сплати 19600,00 грн. за
період з 04.042013 року по 30.09.2013 року в сумі
1362,87 грн. В решті заявленої до стягнення
суми пені суд першої інстанції
обгрунтовано відмовив, з огляду на її
безпідставність.

Враховуючи те, що відповідач порушив
строки повернення грошових коштів за
наслідками невиконання робіт за
договором, сплачених позивачем на
виконання умов договору, позивач
просив стягнути з відповідача
інфляційні втрати та 3% річних з
простроченої суми грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні
втрати за загальний період
прострочення з 30.03.2013 року по 24.03.2014 року
складають 235,27 грн., 3% річних з
простроченої суми за загальний період
прострочення 30.03.2013р. по 24.03.2014р. за 360
днів прострочення складають 579,95 грн.

З урахуванням встановленої судом дати
початку прострочення виконання
відповідачем зобов'язання щодо
повернення грошових коштів за
наслідками невиконання робіт за
договором, сплачених позивачем на
виконання умов договору, арифметично
вірна сума 3% річних становить 571,89 грн. В
решті заявленої до стягнення суми 3%
річних суд першої інстанції
обгрунтовано відмовив, з огляду на її
безпідставність.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року №
14 розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція). У
застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р.

Здійснений позивачем розрахунок
інфляційних втрат є арифметично
вірним, а тому вимога про стягнення 235,27
грн. інфляційних втрат підлягає
задоволенню.

З огляду на зазначене та враховуючи, що
відповідач грошові кошти за наслідками
невиконання робіт за договором,
сплачених позивачем на виконання умов
договору, в загальному розмірі 19600,00
грн. на час прийняття рішення не
повернув, їх розмір підтверджується
наявними матеріалами справи, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 19600,00 грн.
авансових платежів, 1362,87 грн. пені, 235,27
інфляційних втрат та 571,89 грн. 3% річних є
доведеними, обґрунтованими,
відповідачем не спростовані, а відтак
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Дослідивши рахунок-фактуру №СФ-0000002
від 05.02.2013 на суму 10000,00 грн.,
встановлено, що підставою виставлення
відповідачем зазначеного рахунку для
оплати позивачу у ньому
(рахунку-фактурі) відповідачем
зазначено саме договір на виконання
робіт від 14.01.2013 року № 9/2013, за
невиконання відповідачем умов якого,
позивач і звернувся з даним позовом до
суду, а не договір підряду на виконання
робіт від 30.01.2013 року № 30/01-2013 року, як
вважає відповідач.

Доказів зарахування грошових коштів в
розмірі 10000,00 грн., сплачених позивачем
відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000002
від 05.02.2013 року, як оплата авансового
платежу за договором підряду на
виконання робіт від 30.01.2013 року № 30/01-2013,
сторонами у справі не надано. Посилання
відповідача як на відповідний доказ
сплати грошових коштів за вказаним
рахунком в сумі 10000,00 грн. лише на
найменування робіт, що аналогічне до
робіт, визначених у договорі підряду на
виконання робіт від 30.01.2013 року № 30/01-2013
не є належним та допустимим доказом, в
розумінні статті 34 Господарського
процесуального кодексу України, а
відтак не спростовує факту сплати
позивачем грошових коштів в сумі 10000,00
грн. за договором підряду на виконання
робіт від 14.01.2013 року № 9/2013.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції про те, що позов підлягає
задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 05.06.2014 року у справі №910/5301/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

2. Справу № 910/5301/14 повернути до
господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови складено 06.08.2014
року.