м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12956/14 12.08.14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Міжрегіональна
інвестиційно-лізингова компанія"

до публічного акціонерного товариства
"Київенерго"

про визнання недійсним договору та
застосування наслідків його
недійсності.

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники сторін:

від позивача:Зозуля О.Б. за дов. № 113 від
01.06.2014;від відповідача:Браницький Д.Ю.
за дов. № 91/2013/11/20-3 від 20.11.2013.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Міжрегіональна
інвестиційно-лізингова компанія"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
щодо визнання частково недійсним з
моменту укладення договору про
постачання електричної енергії № 70810
від 11.07.2006, а саме: додатку А4 від 11.07.2006
до Договору, та застосування наслідків
його недійсності, що полягають у
поверненні позивачу в порядку
реституції 949 089,84 грн.

Позовні вимоги мотивовано помилковим
застосуванням в умовах договору про
постачання електричної енергії № 70810
від 11.07.2006 тарифу для нежитлових
приміщень.

Ухвалою суду від 02.07.2014 порушено
провадження у справі № 910/12956/14 та
призначено розгляд на 29.07.2014.

Відповідач 29.07.2014 через відділ
канцелярії суду подав відзив на
позовну заяву № 93/1/3758 від
29.07.2014, в якому проти позову заперечив
та просив відмовити у його задоволенні
в повному обсязі.

У судовому засіданні 29.07.2014 представник
позивача надав суду доповнення до
позовної заяви б/н від 29.07.2014, в якому
додатково обґрунтував позовні вимоги
ст. 17 Закону України «Про
електроенергетику» та просив
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

У судовому засіданні 29.07.2014 оголошено
перерву до 12.08.2014.

У судовому засіданні 12.08.2014 представник
позивача надав суду заяву про
уточнення позовних вимог б/н від 12.08.2014,
в якій відмовився від позову в частині
визнання частково недійсним договору
постачання електричної енергії № 70810
від 11.07.2006, а саме: додатку А4 від 11.07.2006
до Договору, та просив стягнути з
відповідача різницю між фактично
сплаченими грошовими коштами за
поставлену електроенергію за тарифами
для нежитлових приміщень та тарифами,
що застосовуються для житлових
приміщень, в сумі 949 089,84 грн. Дана заява
не прийнята судом до розгляду у зв'язку
з тим, що останньою позивач, фактично,
змінив підставу позову. Відповідно до
ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України позивачу надано право
змінити, зокрема, підставу позову до
початку розгляду господарським судом
справи по суті. Однак позивачем подано
дану заяву після початку розгляду
господарським судом справи по суті.

У судовому засіданні 12.08.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи,
11.07.2006 між відповідачем (постачальник)
та позивачем (споживач) укладено
договір про постачання електричної
енергії № 708510 (далі - Договір),
відповідно до якого постачальник
постачає електричну енергію споживачу,
а споживач оплачує постачальнику її
вартість та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього договору та
додатками до Договору, що є невід'ємною
його частиною.

Додатком 4А до Договору для
адмінбудинків на вул. Сім'ї Хохлових, 8-А
в м. Києві, встановлено 7 групу
споживачів.

Відповідно до договорів безоплатної
передачі (дарування): від 25.02.2005 та від
01.04.2005 позивачу передано у власність
нежилі приміщення ІІ поверху будівлі
корпусу № 8-А, загальною площею
1 600,7 кв.м, що складають 33/100 частин від
будівлі корпусу 8-А загальною площею 4
861,3 кв.м, за адресою: вул. Сім'ї Хохлових,
8-А.

Згідно з реєстраційним посвідченням №
002932 Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
виданим 09.03.2005, за позивачем у даній
справі на праві приватної власності
зареєстровані саме нежилі приміщення
загальною площею 1 600,7 кв.м, що складають
33/100 частин від будівлі корпусу 8-А
загальною площею 4 861,3 кв.м, за адресою:
вул. Сім'ї Хохлових, 8-А.

Відповідно до акта державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта від 11.04.2006, прийнято в
експлуатацію перепланування приміщень
другого та третього поверхів корпусу №
8-А на вул. С. Хохлових, 8 у
Шевченківському районі м. Києва під
житлові.

При зверненні до суду з даним позовом,
позивач зазначив, що договір про
постачання електричної енергії № 708510
від 11.07.2006 помилково укладено із
застосуванням тарифу за тарифною
групою № 7 для нежитлових приміщень
(додаток № 4 до Договору), оскільки з
акта державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта від 11.04.2006
вбачається прийняття в експлуатацію
перепланування приміщень другого та
третього поверхів корпусу № 8-А на вул.
С. Хохлових, 8 у Шевченківському районі
м. Києва під житлові.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення заявленого у
даній справі позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 7 ст. 276 ГК України оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється відповідно до умов
договору. Договір може передбачати
попередню оплату, планові платежі з
наступним перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 653 ЦК України у
разі зміни договору зобов'язання
сторін змінюються відповідно до
змінених умов щодо предмета, місця,
строків виконання тощо. У разі зміни
або розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Відповідно до п. 9.1 Договору усі зміни
та доповнення до цього Договору
оформлюється письмово, підписуються
уповноваженими особами та
скріплюються печатками обох сторін.
Додатки до цього Договору є невід'ємною
його частиною.

Згідно з п. 5.4 ПКЕЕ для укладення
договору про постачання електричної
енергії заявник (споживач, власник
технологічних електричних мереж
(основний споживач) або субспоживач)
має надати відповідній організації
копію документа, яким визначено право
власності чи користування на об'єкт
(приміщення) або копію документа, що
підтверджує право власності чи
користування на земельну ділянку (у
разі відсутності на відповідній
земельній ділянці об'єкта).

Позивачем при укладенні договору про
постачання електричної енергії № 708510
від 11.07.2006 на підтвердження права
власності надано реєстраційне
посвідчення № 002932 Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, видане 09.03.2005, та
копії договорів безоплатної передачі
(дарування) на нежилі приміщення,
загальною площею - 1 600,7 кв.м, що
складають 33/100 частин від будівлі
корпусу № 8-А заг. площі - 4 861,3 кв.м,
розташовані в м. Києві по вул. Сім'ї
Хохлових, 8, зареєстровані за позивачем
у даній справі на праві приватної
власності.

На підставі вказаного реєстраційного
посвідчення та договорів безоплатної
передачі (дарування) між сторонами у
даній справі було укладено спірний
договір, при цьому додаток 4А до даного
договору, яким погоджено сторонами 7
групу споживачів для об'єктів позивача,
визначено, як невід'ємну його частину.

Позивач звертався до відповідача з
листом № 33/14 від 26.05.2014 про зміну тарифу,
на підставі якого, після надання
позивачем всіх необхідних документів,
22.05.2014 сторонами було погоджено зміни
до Договору, а саме: додатку 4А.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач
вказав на те, що помилка, допущена при
застосуванні тарифу для нежитлових
приміщень, стосується природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей та якостей речі, які
значно впливають на її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Втім позивачем жодним чином не
доведено, що правочин, зокрема у
спірній його частині, укладено
сторонами під впливом помилки, крім
того не доведено, яким чином помилка, як
зазначає позивач, при погоджені
сторонами спірного договору тарифу на
електроенергію, що поставляється
відповідачем, стосується природи
укладеного Договору, прав та обов'язків
сторін та властивостей і якостей речі,
які значно впливають на її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

Таким чином, ураховуючи, що спірний
договір укладався на підставі наданих
позивачем документів, а саме: договорів
безоплатної передачі (дарування) від
25.02.2005 та від 01.04.2005; реєстраційним
посвідченням № 002932 Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
виданого 09.03.2005, згідно з якими
приміщення за адресою: вул. Сім'ї
Хохлових, 8-А у м. Києві, до яких
відповідач за умовами спірного
договору поставляє позивачу
електричну енергію, були
зареєстровані, як нежитлові, відсутні
правові підстави вважати додаток 4А до
Договору таким, що укладено під впливом
помилки.

При цьому суд зауважує, що з часу
введення в експлуатацію
перепланування приміщень другого і
третього поверхів корпусу № 8-А по вул.
Сім'ї Хохлових у м. Києві під житлові
(акт державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом обєкта від 11.04.2006) до
моменту внесення змін до спірного
договору (додатку 4А до Договору), зміни
до Договору не вносились з вини
позивача, зокрема, внаслідок його
власного недбальства, оскільки саме
позивач повинен був звернутись до
відповідача з пропозицією внести зміни
до Договору, надавши останньому
необхідні документи для внесення таких
змін, відразу після зміни призначення
приміщень.

Відповідно до п. 5.5 ПКЕЕ одними з
істотних та обов'язкових умов договору
про постачання електричної енергії є:
клас напруги споживача за точкою
продажу, порядок застосування тарифів
на електричну енергію, що
використовується на потреби
струмоприймачів різних тарифних груп
тощо; режим роботи електроустановки
споживача; режими постачання,
розрахунковий облік споживання
електричної енергії та величини
потужності, контролю показників якості
електричної енергії, порядок
розрахунків за спожиту електричну
енергію.

Згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Враховуючи, що відомості, які містить
додаток 4А, є істотними та
обов'язковими, у відповідності до п. 5.5
ПКЕЕ, для укладання договору про
постачання електричної енергії, тому
визнання додатку 4А недійсним, окремо
від договору про постачання
електричної енергії неможливо.

Згідно з ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не
мають права вимагати повернення того,
що було виконане ними за зобов'язанням
до моменту зміни або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відтак, оскільки договір про
постачання електричної енергії № 708510
від 11.07.2006 є чинним, змін у спірний
період (до внесення змін у додаток 4А) до
Договору сторонами не вносилось,
відсутні правові підстави для
повернення позивачу різниці між
фактично сплаченими грошовими коштами
за поставлену електроенергію за
тарифами для нежитлових приміщень та
тарифами, що застосовуються для
житлових приміщень, в сумі 949 089,84 грн.

На підставі викладеного позов не
підлягає задоволенню.

За приписами ст. 49 ГПК України судові
витрати зі справи покладаються на
позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 35, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 15.08.2014.

Суддя
Л.М. Шкурдова