ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2014 р.
Справа №
911/2545/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Болеар Мед»

до Приватного акціонерного
товариства «Альба Україна»

про стягнення 189 227,13грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Кривохижа К.Г.
(довіреність № 283юр від 22.04.2014);

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Болеар Мед» (далі -
ТОВ «Болеар Мед») звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Приватного акціонерного
товариства «Альба Україна» (далі - ПрАТ
«Альба Україна») про стягнення 189
227,13грн заборгованості за поставлений
товар.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на порушення
відповідачем зобов'язань щодо оплати
поставленого товару у грудні 2013 -
березні 2014 року, згідно
товарно-транспортних накладних (а.с. 2-3).

Відповідач - ПрАТ «Альба» у справі
відзиву на позовну заяву не надав.

Розгляд справи здійснювався без
повноважного представника
відповідача, за відсутності його
відзиву на позовну заяву, за наявними у
справі документами відповідно до ст. 75
ГПК України з наступних пістав:

- копія ухвали від 27.06.2014
господарського суду Київської області
про порушення провадження у даній
справі, направлена відповідачу за
адресою, яка вказана у спеціальному
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 01.07.2014
(а.с.83-84) та отримана відповідачем 04.07.2014,
що підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№491 (а.с.111);

- копії ухвал про відкладення розгляду
справи від 11.07.2014 та 06.08.2014 направлені
відповідачу згідно вищевказаної
адреси, що підтверджується відміткою
на зворотному боці відповідних ухвал
(а.с.108-109, зворот, а також 119-120, зворот)

- клопотань про відкладення
розгляду справи від відповідача не
надходило;

- адреса відповідача, за якою
направлялись копії ухвал від 11.07.2014 та
06.08.2014 про відкладення розгляду справи,
відповідає адресі, вказаній
відповідачем у заяві від 07.07.2014,
адресованій суду (а.с.85);

- матеріалів справи достатньо для
вирішення спору по суті.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2011 між ТОВ «Болеар Мед» (далі -
продавець) та ПрАТ «Альба Україна»
(далі - покупець) укладено договір №
163/11 купівлі-продажу (а.с. 127-130, далі -
договір).

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань в
силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, продавець
зобов'язується передавати лікарські
засоби та вироби медичного призначення
(далі - товар) у власність покупця, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати їх, на умовах даного
договору (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору продавець передає
покупцю товар в асортименті, кількості
та по цінам, які будуть зазначені у
видаткових накладних, які є
невід'ємними частинами договору;
відповідно до п. 3.1 договору поставка
товару здійснюється товарними
партіями, які формуються продавцем на
підставі узгодженої з покупцем
факсограмою заявки (у вигляді
специфікації), у якій зазначається
асортимент, кількість, ціна, місце та
строк передачі товару, умови платежу (п.
3.2 договору).

Пунктом 3.5 договору встановлено, що
поставка товару продавцем
здійснюється протягом 5 (п'яти)
календарних днів з моменту узгодження
заявки чи на інших умовах, які
зазначені в узгодженій заявці.

Як визначено п. 3.6 договору, доказом
передачі товару у власність покупця є
підписані уповноваженими
представниками сторін видаткові
накладні, оформлені належним чином.

Відповідно до п. 4.1 договору ціни на
товар визначаються за згодою сторін та
зазначаються у видатковій накладній на
кожну товарну партію і розуміються на
умовах DDU м. Бориспіль; загальна ціна
договору складає суму усіх поставок, що
здійснені на умовах цього договору.

Згідно п. 4.2 договору ціна на товарну
партію фіксується в момент отримання
покупцем від продавця узгодженої
заявки і не може бути змінена у бік
збільшення; право власності на товар
переходить від продавця до покупця з
моменту підписання видаткових
накладних (п.6.3 договору).

За умовами договору, покупець
проводить оплату поставленого товару у
формі безготівкового розрахунку
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок продавця (п.
5.1).

Відповідно до п. 5.2 договору оплата
поставленого товару проводиться на
таких умовах: покупець сплачує за
проданий товар на умовах
відтермінування платежу на 35
календарних днів з дати надання звіту
про продаж товару.

Пунктом 11.6 договору визначено, що він
вступає в дію з моменту його підписання
та діє до 31 грудня 2011 року. При цьому,
вказаним пунктом договору визначено,
що, у випадку, якщо жодна із сторін не
заявить про свій намір розірвати або
змінити договір за 1 місяць до його
закінчення, даний договір вважається
пролонгованим на наступний і кожний
слідуючий календарний рік.

Під час розгляду справи по суті,
сторонами не надано доказів
повідомлення іншу сторону про
розірвання такого договору, у зв'язку з
чим суд дійшов висновку про те, що такий
договір неодноразово продовжував свою
дію і таким договором врегульовані
відносини сторін.

У подальшому сторони неодноразово
вносили зміни та доповнення до такого
договору.

Як встановлено під час розгляду даної
справи, на виконання умов відповідного
договору, позивачем у період з 05.12.2013 по
13.03.2014 передано відповідачу товар, що
підтверджується видатковими
накладними та довіреностями на
отримання матеріальних цінностей
(а.с.8-46, 140-145).

Частина поставленого товару оплачена
відповідачем, як свідчить акт звірки
розрахунків між сторонами станом на
31.03.2014; заборгованість за поставлений
товар станом на 31.03.2014 становить 217
811,08грн (а.с.71).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України
обставини, які визнаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Як встановлено під час розгляду даної
справи судом, позивачем надано
відповідачу фінансову знижку згідно з
умовами додаткової угоди до договору
№163/11 від 03.01.2011 у розмірі 5 716,79грн, про
що складено акт зміни вартості товару
від 16.04.2014 (а.с.72).

Також, відповідачем 17.04.2014 сплачено
частину товару на суму 22 867,16грн, що
підтверджується випискою з рахунку
позивача (а.с.73).

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач стверджував, що товар,
поставлений за цими накладними у
відповідний період, оплачений
відповідачем лише частково;
заборгованість становить 189 227,13грн.

Предметом спору у даній справі є
виконання відповідачем обов'язку щодо
оплати переданого товару за
вищевказаними накладними.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює
порядок оплати товару за договором
купівлі-продажу, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Додатковою угодою № 8 від 04.02.2013
сторонами змінено строк оплати
поставленого товару, встановлений п.5.1
договору, шляхом визначення, що
покупець сплачує за проданий товар на
умовах відстрочення платежу - 45
календарних днів з дати надання звіту
про продаж, а також погоджено, що кожні
п'ятнадцять днів покупець надає звіти
про продаж товарів, поставлених
відповідно до умов цього договору, а
саме до 5-го та 20-го числа кожного
місяця, слідуючого за звітним.

При цьому, в силу п. 5.4 договору
продавець погоджується, що покупець
проводить оплати один раз на тиждень, а
саме у вівторок (далі - платіжний день);
у разі, коли день оплати кожної
товарної партії, зазначений у п. 5.2
даного договору, припадає не на
платіжний день, покупець
зобов'язується провести оплату в
наступний за ним платіжний день;
продавець погоджується, не
застосовувати до покупця штрафні
санкції, передбачені п.10.2 у разі, коли
день оплати кожної товарної партії,
зазначений у п. 5.2 даного договору,
припадає не на платіжний день.

Як вбачається з п.11.2 договору (з
урахуванням змін та доповнень),
обов'язок по наданню до 5-го та до 20-го
числа кожного місяця наступного за
звітним звіту про продаж покладається
на відповідача.

Аналіз п.5.2 договору надає підстави
вважати, що сторонами договору
настання у відповідача (покупця)
обов'язку оплатити поставлений товар
обумовлено певною обставиною -
продажем відповідного товару, на
підтвердження чого надається звіт. Так,
за умовами договору відповідач
зобов'язаний оплатити товар протягом
певного строку з дня настання такої
обставини - подання звіту.

Так, в силу ч.1 ст.212 ЦК України, особи,
які вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

При цьому, договір, за змістом ч. 2 ст.202
ЦК України, є двостороннім
(багатостороннім) правочином.

Згідно ч.2 ст.212 ЦК України, якщо
настанню обставини недобросовісно
перешкоджала сторона, якій це
невигідно, обставина вважається такою,
що настала.

Таким чином, враховуючи, що відповідач
не надав позивачу належним чином
складених звітів про продаж у строк,
встановлений п.11.2 договору, що є його
обов'язком, що ним в установленому
порядку не спростовано, відповідна
обставина є такою, що настала.

14.07.2014 за вих. № 437 позивач звернувся до
відповідача з вимогою про оплату
заборгованості за поставлений товар у
розмірі 189 227,13грн (а.с.122-124), направлення
якої підтверджується описом вкладення
у цінний лист та фіскальним чеком №2652
від 14.07.2014 (а.с.125) про прийняття його
відділенням зв'язку №73 м. Києва для
відправлення відповідачу, а також
повідомленням про вручення
відповідного поштового відправлення
відповідачу від 14.07.2014 (а.с.126).

У відповідному листі позивач просив
оплатити товар, доказів здійснення
чого відповідачем під час розгляду
справи не надано.

Окрім того, в силу п.11.7 відповідного
договору, відповідач мав право у
будь-який час повернути товар, який
позивач зобов'язаний прийняти, разом з
тим, доказів повернення товару, право
власності на який перейшло за умовами
договору (п.6.3) до відповідача з моменту
підписання відповідних видаткових
накладних, відповідач під час розгляду
справи не надав.

Отже, відповідач, враховуючи часткове
не здійснення оплати товару є таким, що
порушив зобов'язання.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Оскільки відповідачем не виконані
взяті на себе зобов'язання, суд вважає
заявлені вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню у
розмірі 189 227,13грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з оплатою позову судовим
збором, підлягають відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача, у
розмірі 3 784,54грн.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення; повне
рішення складено 20.08.2014.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Альба Україна» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Болеар Мед» 189
227,13грн заборгованості, а також 3 784,54грн
в рахунок відшкодування витрат,
понесених на оплату позову судовим
збором.

3.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Ейвазова А.Р.