ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року Справа № 920/495/13
Вищий господарський суд
України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого, Жаботиної
Г.В., Палія В.В.,розглянувши матеріали
касаційної

скаргиДержавного публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія
"Украгролізинг"напостанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014у
справігосподарського суду Сумської
області № 920/495/13за позовомДержавного
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Украгролізинг"доТовариства з
обмеженою відповідальністю "БІО
ЛАТ"простягнення 15 071, 38 грнза участі
представників сторін:

від позивача - Чміль В.В.;

від відповідача - Ткач В.В.

У С Т А Н О В И В:

01.04.2013р. Державне публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Украгролізинг" звернулися до
господарського суду Сумської області з
позовом про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "БІО ЛАТ" 15
071,38грн., з яких 10 935 грн. заборгованість
по сплаті попереднього лізингового
платежу, 3 159 грн. лізингових платежів,
3109,36грн.пені, 373,71 грн. індексації,
284,31грн. 3% річних, посилаючись на
порушенням останнім своїх зобов'язань
щодо повної та своєчасної оплати
лізингових платежів.

21.01.2014р., при новому розгляді справи,
рішенням господарського суду Сумської
області (судд: Котельницька В.Л. -
головуючий, Заєць С.В., Левченко П.І.),
залишеним без змін 04.03.2014р. постановою
Харківського апеляційного
господарського суду (судді: Пелипенко
Н.М. - головуючий, Камишева Л.М., Тихий
П.В.) у позові відмовлено, мотивуючи
безпідставністю його вимог.

У касаційній скарзі ДПАТ "Національна
акціонерна компанія "Украгролізинг"
посилалися на неправильне
застосування попередніми судовими
інстанціями норм матеріального права,
тому просили скасувати судові рішення
та ухвалити нове про задоволення
позову, вимоги якого вважали
підтверджені належними доказами,
зокрема актом звірки №5871 від 30.09.2010.

Проаналізувавши касаційну скаргу на
предмет її обґрунтованості у
сукупності з іншими матеріалами
справи, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення вимог скарги
виходячи з наступного.

24.02.2004р. між ДПАТ "Національна
акціонерна компанія "Украгролізинг"
(лізингодавець) та ТОВ "Лілея"
(лізингоодержувач) укладено договір
фінансового лізингу №18-04-223фл, за
умовами якого лізингодавець передає
лізингоодержувачу у користування на
визначений договором строк предмет
лізингу, який набувається ним у
власність у постачальника та
визначений у додатку до договору
"Кількість, ціна і вартість предмета
лізингу" за умови сплати
лізингоодержувачем лізингових
платежів, черговість, розмір і строки
сплати яких встановлюються графіком
сплати лізингових платежів.

11.06.2007р. між ДПАТ "Національна
акціонерна компанія "Украгролізинг"
(лізингодавець), ТОВ "Лілея"
(лізингоодержувач) та ТОВ "БІО ЛАТ"
(лізингоодержувач 1) укладено
додатковий договір №1 до договору
фінансового лізингу №18-04-223фл від
25.02.2004р., за умовами якого всі права та
обов'язки по договору фінансового
лізингу від 25.02.2004р. №18-04-223 фл, які
виконував лізингоодержувач,
беззаперечно і без інших умов з моменту
підписання даного додаткового
договору приймає на себе
лізингоодержувач 1. Сторони погодили
(п.1 додаткового договору), що
лізингодавець та лізингоодержувач
підтверджують, що на дату укладання
цього додаткового договору
лізингоодержувач на виконання
зобов'язань по договору фінансового
лізингу від 25.02.2004 р. №18-04-223фл сплатив
лізингодавцю 545 300,44 грн., в т.ч.
попередній лізинговий платіж в сумі 142
723,06грн., з них: в частині відшкодування
вартості - 102 043,50 грн., в частині
винагороди 40 679,56 грн. та чергові
лізингові платежі в сумі 402 577,38 грн., в
т.ч. в частині відшкодування вартості
предмета 343 488,00 грн., в частині сплати
винагороди за користування коштами 59
089,38 грн.

11.06.2007р. за актом передачі-приймання
майна предмет лізингу передано ТОВ "БІО
ЛАТ".

07.02.2013р. ДПАТ "Національна акціонерна
компанія "Украгролізинг" звернулися до
ТОВ "БІО ЛАТ" з вимогою про сплату на їх
користь заборгованості за договором
№18-04-223 від 25.02.2004 у сумі 14 094,00грн., яка
залишена останнім без задоволення, що
стало підставою для заявлення
відповідного позову.

За приписами ст. 806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Відмовляючи у задоволенні позову,
попередні судові інстанції виходили з
недоведеності факту наявності
заборгованості. Згідно умов
додаткового договору №1 від 11.06.2007р. до
договору №18-04-223фл від 25.02.2004р., акту
звірки розрахунків від 11.06.2007р.,
підписаним і скріпленим печатками
трьох сторін, лізингоодержувач на дату
укладення додаткового договору не мав
заборгованості зі сплати лізингових
платежів. Відповідного до зазначеного
акту звірки розрахунків, сума
лізингових платежів, термін сплати
яких не настав, становила 252 418,50 грн.,
яка повністю сплачена ТОВ "БІО ЛАТ", що
підтверджено доданими до матеріалів
справи платіжними дорученнями. Судами
мотивовано не взято до уваги наданий
позивачем акт звірки розрахунків №5871
від 30.09.2010 як доказ наявності
заборгованості у сумі 14 094,00грн, який не
належить до первинних документів
бухгалтерської звітності, в якому не
зазначено особу, що його підписала від
імені ТОВ "БІО ЛАТ", не визначено зміст
заборгованості, період її
виникнення,тощо.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів погоджується з висновками
попередніх судових інстанцій, належних
обґрунтувань, з посиланням на норми
права, які б їх спростовували,
заявником не наведено, у зв'язку з чим
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни чи скасування оскаржуваних
рішень, при ухваленні яких здійснено
всебічний, повний та об'єктивний
розгляд у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, надано
належну правову оцінку всім наявним у
матеріалах справи доказам й
твердженням сторін, правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права.

Доводи заявника, викладені у
касаційній скарзі не заслуговують на
увагу, зводяться до переоцінки
доказів, що в силу положень ст. 111-7 ГПК
України не відноситься до компетенції
касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Украгролізинг" залишити без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
04.03.2014 та рішення господарського суду
Сумської області від 21.01.2014р. у справі №
920/495/13 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань СуддяГ.В.
Жаботина СуддяВ.В. Палій