ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року Справа № 914/408/14

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -
головуючий, судді Львов Б.Ю. і Палій В.В.
(доповідач)

розглянув касаційну скаргу
Львівського міського комунального
підприємства "Львівтеплоенерго", м.
Львів,

на рішення господарського суду
Львівської області від 02.04.2014

та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014

у справі № 914/408/14

за позовом Львівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго" (далі - ЛМКП
"Львівтеплоенерго"), м. Львів,

до Львівського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі - Відділення), м. Львів,

про визнання частково нечинним та
скасування рішення в частині.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

ЛМКП "Львівтеплоенерго" - не з'явився

Відділення - Новицький М.З. предст. (дов.
від 28.02.2014)

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ЛМКП "Львівтеплоенерго"
звернулося до господарського суду
Львівської області з позовом до
Відділення (з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог) про визнання
нечинним та скасування пунктів 2, 3, 4
резолютивної частини рішення
адміністративної колегії Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
17.12.2013 у справі № 1-02-235/2013 "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції" (далі -Рішення АМК).

Рішенням господарського суду
Львівської області від 02.04.2014 у справі
№ 914/408/14 (суддя Рим Т.Я.), яке залишено
без змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
01.07.2014 (судді Галушко Н.А.- головуючий,
Гриців В.М., Орищин Г.В.), у задоволенні
позовних вимог відмовлено повністю.

Судові рішення попередніх інстанцій зі
справи з посиланням, зокрема, на
приписи статей 1, 19, 26 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги",
статті 13, 59 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", пункту 3
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою КМУ від 21.07.2005 № 630,
мотивовано необґрунтованістю
заявлених позовних вимог.

ЛМКП "Львівтеплоенерго", посилаючись на
порушення попередніми судовими
інстанціями норм матеріального та
процесуального права, просить суд
касаційної інстанції рішення та
постанову скасувати, прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

У відзиві на касаційну скаргу
Відділення просило залишити судові
акти попередніх інстанцій без змін, а
касаційну скаргу без задоволення.

Сторони відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду скарги.

Перевіривши на підставі
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи
правильність застосування ними норм
процесуального та матеріального права,
заслухавши пояснення представника
Відділення, Вищий господарський суд
України дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення касаційної скарги з
урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами у справі,
зокрема, встановлено, що Рішенням АМК:

- визнано, що відповідно до статті
12 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" ЛМКП
"Львівтеплоенерго" за результатами
діяльності 2011-2012 та поточного 2012 року є
суб'єктом господарювання, що займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку послуг з постачання теплової
енергії та гарячої води в межах
території, на якій розташовані власні
діючі мережі з часткою 100%;

- визнано, що ЛМКП
"Львівтеплоенерго" вчинило порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, що передбачені пунктом 2
статті 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", а саме,
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку послуг з
постачання теплової енергії (не
включивши істотні умови до договорів з
категорією споживачів "інші
споживачі"), що можуть призвести до
ущемлення інтересів споживачів, які
були б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку;

- зобов'язано ЛМКП
"Львівтеплоенерго" внести зміни в
договори на постачання теплової
енергії в гарячій воді відповідно до
істотних умов, що вказані у статті 26
Закону України "Про захист економічної
конкуренції". Строк зобов'язання -один
рік з дня отримання рішення;

- за вчинене порушення на ЛМКП
"Львівтеплоенерго" накладено штраф у
розмірі 10 000,00грн.

Рішення АМК мотивовано, зокрема, такими
фактичними даними:

- у договорах на постачання
теплової енергії у гарячій воді, які
укладені ЛМКП "Львівтеплоенерго" з
юридичними особами та фізичними
особами -підприємцями як споживачами,
відсутня така істотна умова, як порядок
перерахунків розміру плати за
житлово-комунальні послуги в разі їх
ненадання або надання не в повному
обсязі, зниження якості;

- обов'язковість зазначеної
істотної умови для договорів про
надання житлово-комунальних послуг
передбачена статтею 26 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги";

- обов'язковість для виробника
проводити в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України,
відповідні перерахунки розміру плати
за житлово-комунальні послуги в разі їх
ненадання або надання не в повному
обсязі, зниження їх якості, передбачено
пунктом 2 статті 22 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", якого
повинно дотримуватися ЛМКП
"Львівтеплоенерго".

Причиною виникнення спору зі
справи є питання стосовно наявності чи
відсутності підстав для визнання в
частині Рішення АМК недійсним.

За приписом частини першої статті 59
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" підставами для зміни,
скасування чи визнання недійсними
рішень органів Антимонопольного
комітету України є: неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи; недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Зловживання монопольним (домінуючим)
становищем є порушеннями
законодавства про захист економічної
конкуренції (пункт 2 статті 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції").

Відповідно до частини першої статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

У статті 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" зазначено,
що житлово-комунальні послуги - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Стаття 13 цього Закону з-поміж інших
житлово-комунальних послуг вирізняє
комунальні послуги (централізоване
постачання холодної води,
централізоване постачання гарячої
води, водовідведення (з використанням
внутрішньобудинкових систем), газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо), тобто кінцеві споживачі
отримують не теплову енергію, а послуги
з централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Частиною третьою статті 19 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", визначено, що виробник
послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до статті 26 названого
Закону однією з істотних умов договору
на надання житлово-комунальних послуг,
зокрема є порядок перерахунків розміру
плати за житлово-комунальні послуги в
разі їх ненадання або надання не в
повному обсязі, зниження їх якості.

Як передбачено статтею 22 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", виробник зобов'язаний
проводити в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України,
відповідні перерахунки розміру плати
за житлово-комунальні послуги в разі їх
ненадання або надання не в повному
обсязі, зниження їх якості.

Відповідно до частини другої статті 179
Господарського кодексу України
Кабінет Міністрів України,
уповноважені ним органи виконавчої
влади можуть рекомендувати суб'єктам
господарювання орієнтовні умови
господарських договорів (примірні
договори), а у визначених законом
випадках - затверджувати типові
договори.

За змістом частини четвертої
статті 179 Господарського кодексу
України при укладенні господарських
договорів сторони можуть визначати
зміст договору на основі, зокрема,
типового договору, затвердженого
Кабінетом Міністрів України, чи у
випадках, передбачених законом, іншим
органом державної влади, коли сторони
не можуть відступати від змісту
типового договору, але мають право
конкретизувати його умови.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 № 630 затверджено Правила
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення (далі -
Правила) та Типовий договір про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення.

За змістом пункту 1 Правил вони
регулюють відносини між суб'єктом
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово-комунальних
послуг (далі - виконавець), і фізичною та
юридичною особою (далі - споживач), яка
отримує або має намір отримувати
послуги з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення (далі - послуги).

Відповідно до пункту 8 даних Правил
послуги надаються споживачеві згідно з
договором, що оформляється на основі
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (далі - договір).

Договір про надання послуг
укладається відповідно до типового
договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, наведеного у Правилах
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення. Згідно з
положеннями Типового договору
споживач має право у разі ненадання
послуг, надання їх не в повному обсязі,
зниження якості, зокрема відхилення їх
кількісних та/або якісних показників
від затверджених нормативів (норм)
споживання на перерахування
перерахунку розміру плати.

Місцевий та апеляційний
господарські суди: повно та всебічно
дослідивши обставини справи,
перевіривши їх поданими сторонами
доказами, яким надали необхідну оцінку,
з дотриманням наведених норм
матеріального та процесуального права,
беручи до уваги, що основними видами
діяльності ЛМКП "Львівтеплоенерго" є
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії, тобто
позивач є учасником відносин у сфері
житлово-комунальних послуг, у свою
чергу, споживач повинен здійснювати
оплату за фактично отримані комунальні
послуги з постачання гарячої води та
теплову енергію; встановивши, що
предметом укладених ЛМКП
"Львівтеплоенерго" із споживачами
договорів про постачання теплової
енергії у гарячій воді є постачання
теплової енергії для опалення та
гаряче водопостачання, проте у них
відсутня така істотна умова, як порядок
перерахунку розміру плати за
житлово-комунальні послуги в разі їх
ненадання або надання не в повному
обсязі, зниження якості, що створює для
споживача перешкоди у реалізації прав
на отримання комунальних послуг із
постачання гарячої води та теплової
енергії для опалення належної якості,
здійснення оплати за фактично отримані
послуги, - дійшли обґрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для визнання Рішення АМК
недійсним в оскаржуваній частині.

Доводи ЛМКП "Львівтеплоенерго" не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях
попередніх інстанцій. При цьому в
частині встановлення фактичних
обставин справи та переоцінки наявних
доказів касаційна скарга не відповідає
вимогам статті 1117 ГПК України стосовно
меж перегляду справи в касаційній
інстанції.

Таким чином, рішення місцевого
господарського суду та постанова
апеляційного господарського суду зі
справи відповідають встановленим ним
фактичним обставинам, прийняті з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права та передбачені
законом підстави для їх скасування
відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119-11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 02.04.2014 та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 01.07.2014 зі
справи № 914/408/14 залишити без змін, а
касаційну скаргу Львівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго" - без задоволення.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
Б.Львов

Суддя
В. Палій