ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.08.14 Справа № 904/3156/13

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Маркет Стіл", с.
Сабівка Луганська область

до Відповідача-1 публічного
акціонерного товариства "ОТП Банк", м.
Київ

Відповідача-2 товариства з обмеженою
відповідальністю "Стальний Дім", м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсними договорів

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Потапчук
П.В.

Представники:

від позивача: Касаткін Д.М..,
довіреність №29/03-02 від 29.03.2014

від відповідача-1: Сергач А.В.,
довіреність б/н від 25.02.2014

від відповідача-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Маркет Стіл» (надалі
- Позивач) звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовною заявою до публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
(надалі - Відповідач1) та товариства з
обмеженою відповідальністю «Стальний
дім» (надалі - Відповідач2) про визнання
недійсними договору про надання
банківських послуг №CR 11-074/300-4 від
13.05.2011, договору поруки №SR 11-073/300 від
13.05.2011.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 18.04.2013
порушено провадження у справі №904/3156/13,
позовна заява прийнята до розгляду
суддею Коваленко О.О.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 25.02.2014 у
справі №904/3156/13 призначено комісійну
почеркознавчу експертизу, провадження
у справі зупинено.

Розпорядженням керівника апарату №309
від 06.06.2014, в зв'язку з закінченням
повноважень судді Коваленко О.О.,
відповідно до п.3.1.13 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду призначено автоматичний розподіл
справі №904/3156/13, за результатами
проведення якого справа №904/3156/13
передана для розгляду судді Соловйовій
А.Є.

Ухвалами господарського суду
Дніпропетровської області від 10.06.2014
справа №904/3156/13 прийнята до провадження
суддею Соловйовою А.Є., поновлено
провадження у справі.

В судових засіданнях 23.06.2014, 21.07.2014,
04.08.2014, 18.08.2014 розгляд справи
відкладався на 21.07.2014, 04.08.2014, 18.08.2014,
21.08.2014 відповідно, згідно зі ст.77
Господарського процесуального кодексу
України.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається на відсутність в
кредитному договорі про надання
банківських послуг №CR 11-074/300-4 від 13.05.2011
всіх істотних умов, які обов'язково
мають міститися в кредитному договорі,
невідповідність положень розділу 33
договору про надання банківських
послуг №CR 11-074/300-4 від 13.05.2011 приписам
статей 91 та 92 Цивільного кодексу
України, відсутність посилання в
договорі про надання банківських
послуг №CR 11-074/300-4 від 13.05.2011 на
документи, які підтверджують
повноваження осіб, які підписали від
імені Відповідача1 зазначений договір.
У підтвердження позовних вимог Позивач
надав суду договір про надання
банківських послуг №CR 11-074/300-4 від 13.05.2011
з додатками до нього, договір про
переведення боргу від 26.11.2012, договір
про зміну №11 від 26.11.2012 до договору про
надання банківських послуг №CR 11-074/300-4
від 13.05.2011, договір про зміну №12 від
26.11.2012 до договору про надання
банківських послуг №CR 11-074/300-4 від
13.05.2011, договір поруки №SR 11-073/300 від
13.05.2011.

Позивач керуючись ст.ст.180, 193, 345
Господарського кодексу України,
ст.ст.215, 548, 575, 576, 638 Цивільного кодексу
України, просить визнати недійсним
договір про надання банківських послуг
№CR 11-074/300-4 від 13.05.2011, і як наслідок
договір поруки №SR 11-073/300 від 13.05.2011.

Крім того, 23.06.2014 Позивач подав
клопотання вих. б/н від 23.06.2014, в якому
просить суд вийти за межі позовних
вимог та визнати недійсним договір про
зміну №12 від 26.11.2012 до договору про
надання банківських послуг №CR 11-074/300-4
від 13.05.2011.

Відповідач1 позовні вимоги не визнав,
надав відзив вих. №1711-54/13 від 14.05.2013. В
обґрунтування своїх заперечень,
Відповідач1 стверджує, що сторони
договору про надання банківських
послуг №CR 11-074/300-4 від 13.05.2011 дійшли
згоди щодо всіх істотних умов, а
повноваження осіб, які підписали
договір про надання банківських послуг
№CR 11-074/300-4 від 13.05.2011 підтверджуються
відповідними довіреностями.

Відповідач2 у призначені на 23.06.2014,
21.07.2014, 04.08.2014, 18.08.2014, 21.08.2014 судові
засідання не з'явився; відзив на
позовну заяву не надав; про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином за адресою, зазначеною у
позовній заяві та підтвердженою
Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 29.05.2013
адресою: 49051, м. Дніпропетровськ, вул.
Богдана Хмельницького, будинок 19А..

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч.1 ст.64 та ст.87
Господарського процесуального кодексу
України.

В разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом
(пп.3.9.1. п.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011).

Таким чином, оскільки неможливість
присутності в судовому засіданні
представника Відповідача2
документально підтверджена не була,
надані Позивачем, Відповідачем1
матеріали справи та оригінали
документів дозволяють розглянути
справу по суті спору, суд вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представника Відповідача
за наявними в справі матеріалами
відповідно до ст.75 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21.08.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення Прокурора,
представників Позивача та Відповідача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2011 публічне акціонерне товариствоо
«Луганський трубний завод
(Позичальник) та публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» (Відповідач1,
Банк) уклали договір про надання
банківських послуг №СR 11-074/300-4 (надалі -
Договір про надання Кредиту), до якого в
подальшому були внесені зміни та
доповнення..

Відповідно до Договору про надання
кредиту, Банк зобов'язався надати ПАТ
«Луганський трубний завод» Кредит у
розмірі ліміту зобов'язань (у
відповідності до п. 34.1 Договору про
надання кредиту ліміт зобов'язання 45 000
000,00 гривень, максимальна сума
заборгованості на поточну дату 27 500 000,00
гривень, строк повернення до 04.04.2013
включно), а Позичальник зобов'язався
належним чином використовувати та
повернути Банку суму отриманого
Кредиту, а також сплатити проценти та
виконати інші зобов'язання,
встановлені у Договорі про надання
кредиту та Додатків до нього.

26.11.2012 Банк, ПАТ «Луганський трубний
завод» та товариство з обмеженою
відповідальністю «Маркет Стіл»
(Позивач, Позичальник) уклали Договір
про переведення боргу, відповідно до п.2
якого ПАТ «Луганський трубний завод»
переводить на нового боржника - ТОВ
«Маркет Стіл», а ТОВ «Маркет Стіл»
приймає на себе усі борги ПАТ
«Луганський трубний завод» в тому
числі суму отриманого кредиту в
розмірі 27 500 000,00 гривень, за
зобов'язаннями зазначеними у Договорі
про надання банківських послуг №СR
11-074/300-4 від 13.05.2011.

Відповідно до п.1 Договору про
переведення боргу Банк та Позичальник
підтверджують дійсність зобов'язань
Позичальника по Договору про надання
кредиту з усіма додатками, змінами та
доповненнями до нього, укладеного між
ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Маркет Стіл», в
тому числі:

- зобов'язання Позичальника
повернути Банку суму отриманого
кредиту у розмірі 27 500 000,00 грн. в
строки та порядку, що встановлені
Договором про надання кредиту;

- зобов'язання Позичальника
сплачувати Банку проценти за
користування кредитом на умовах,
встановлених Договором про надання
кредиту;

- зобов'язання Позичальника
сплачувати будь-які інші суми
(включаючи штрафні санкції) на умовах,
передбачених Договором про надання
кредиту.

Крім того, в зв'язку з переведенням
боргу, 26.11.2012 ПАТ «Луганський трубний
завод» та ПАТ «ОТП Банк» уклали
Договір №11 про зміну до Договору про
надання банківських послуг №СR 11-074/300-4
від 13.05.2011 та Договір №12 про зміну до
Договору про надання банківських
послуг №СR 11-074/300-4 від 13.05.2011 (укладений
між ПАТ «Луганський трубний завод», ТОВ
«Маркет Стіл» та ПАТ «ОТП Банк»).

Позивач, посилаючись на відсутність в
кредитному договорі про надання
банківських послуг №CR 11-074/300-4 від 13.05.2011
всіх істотних умов, які обов'язково
мають міститися в кредитному договорі
(відсутність умов щодо відсоткової
ставки, положень щодо цільового
використання кредитних коштів, порядку
погашення заборгованості та
простроченої заборгованості,
невизначеність рахунків, на які
здійснюється перерахування кредитних
коштів та рахунків для погашення
заборгованості), невідповідність
положень розділу 33 договору про
надання банківських послуг №CR 11-074/300-4
від 13.05.2011 приписам статей 91 та 92
Цивільного кодексу України,
відсутність посилання в договорі про
надання банківських послуг №CR 11-074/300-4
від 13.05.2011 на документи, які
підтверджують повноваження осіб, які
підписали від імені Відповідача1
зазначений договір, просить суд
визнати недійсним договір про надання
банківських послуг №CR 11-074/300-4 від
13.05.2011, і як наслідок договір поруки №SR
11-073/300 від 13.05.2011.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Статтями 180 Господарського кодексу
України та 628 Цивільного кодексу
України встановлено, що господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбаченому законом
поряду та формі досягнуто згоди щодо
всіх його істотних умов. Істотними є
умови, визначені за законом, чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Так, відповідно до п. п. 1, 2, 3 ст. 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учаснику правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України,
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинене
з метою, яка за відомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

В силу статті 6 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 215 Цивільного кодексу України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вищевказаних вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

В позовній заяві Позивач посилається
до порушення вимог ст. 1048 ЦПК України,
ст. 345 ГК України та зазначає, що в
Договорі про надання кредиту відсутні
погоджені сторонами умови щодо
відсоткової ставки на підставі чого
просить визнати Договір про надання
кредиту недійсним.

В той же час, посилаючись до порушення
вищезазначених статей, Позивач сам
зазначає, що у Договорі про надання
кредиту визначені умови стосовно
розміру відсоткової ставки, яка
встановлюється у Кредитній заявці,
підписується усіма сторонами Договору
про надання кредиту та надається перед
отриманням кожного траншу (п.п.28.1.9., 28.1.10
Договору про надання кредиту), але
незважаючи на це Позивач посилається
на те, що сторони не дійшли згоди щодо
істотної умови договору - відсоткової
ставки.

Відповідно до п.6. Договору про надання
кредиту, розмір процентної ставки
встановлюється як для Стандартного
розміру, так і для Підвищеного розміру
та може становити будь-яке числове
значення в межах від 0,000001 до 100,000001
процентів річних.

Згідно з п.28.1.9 Договору про надання
кредиту, розмір процентної ставки
встановлюється в Заяві про надання
Банківської послуги (кредитна заявка)
по відношенню до кожного траншу. Форма
та зміст кредитної заявки встановлена
п.19 Договору про надання кредиту.

За змістом п.17 Договору про надання
кредиту, підписанням Договору сторони
підтверджують, що укладання Договору
відповідає вільному волевиявленню
Сторін, жодна з Сторін не знаходиться
від впливом тяжких обставин, не
помиляється стосовно обставин, що
мають суттєве значення (права та
обов'язки сторін, інші умови в тому
числі щодо визначення розміру
процентної ставки) та умови Договору є
взаємовигідними для сторін.

Відповідно до умов Договору про
надання кредиту, з метою отримання
кредитних грантів, сторонами Договору
про надання кредиту були підписані
відповідні заяви на видачу кредитних
коштів у національній валюті (копії
заяв для отримання кредиту у гривнях
додані Відповідачем1 до відзиву на
позов). У заявах визначені та погоджені
обома сторонами умови надання кредиту,
тобто визначена бажана сума траншу та
процентна ставка.

Таким чином, сторони Договору про
надання кредиту дійшли згоди щодо
визначення розміру процентної ставки
за Кредитним договором.

Посилання Позивача на порушення
приписів ст. 345 ГК України, відповідно
до якої у Кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту суд вважає необґрунтованими
виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.638
Цивільного кодексу України та ч.2 ст.180
Господарського кодексу України,
істотними умовами цивільно-правового
договору є умова про предмет договору;
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду; усі інші умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.180
Господарського кодексу України, при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Отже, істотними умовами кредитного
договору як господарського договору,
відповідно до закону, є умови про
предмет, ціну та строк його дії.

В інших випадках, зокрема щодо умов, що
наведені в ч.2 ст.345 Господарського
кодексу України (зокрема, мета кредиту,
умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, порядок
плати за кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту), то відсутні
підстави вважати їх істотними умовами
кредитного договору.

Діючим законодавством визначений
перелік істотних умов того чи іншого
господарського договору, а саме: ч.3 ст.3
272, ч.1 ст.284, ч.ч.2, 3 ст.297, ч.5 ст.318
Господарського кодексу України та
ст.ст.695, 982, 1035 Цивільного кодексу
України.

В позовній заяві зазначено, що при
укладанні Договору про надання кредиту
сторони не дійшли згоди щодо умов
передбачених ст. 345 ГК України, а саме:
не зазначено цільове використання
кредитних коштів, порядок погашення
заборгованості та простроченої
заборгованості, не визначені рахунки
на які здійснюється перерахування
кредитних коштів та рахунки для
погашення заборгованості..

Не зважаючи на те, що перелічені
Позивачем умови Договору про надання
кредиту не є істотними (в розумінні
положень ч.3 ст.180, ч.2 ст.345
Господарського кодексу України ч.3
ст.272, ч.1 ст.284, ч.ч.2, 3 ст.297, ч.5 ст.318
Господарського кодексу України та
ст.ст. 695, 982, 1035 Цивільного кодексу
України) сторони їх погодили та виклали
у оскаржуваному.

Відповідно до п.28.1.4. та п.28.1.5. «Цільове
призначення банківської послуги»
цільовим використанням кредитних
коштів є закупівля сировини,
матеріалів та іншої металопродукції,
виплата заробітної плати та оплата
інших витрат пов'язаних з виробничою
діяльністю Клієнта.

Пункти 6 та 7 Кредитного договору
передбачають умови та порядок надання
банківської послуги та плати за
банківську послугу.

Також Позивач зазначив, що особи, які
від імені Банку уклали оскаржуваний
договір діяли без належних повноважень
так як в Договорі про надання кредиту
не зазначені данні довіреностей на
підставі який вони діяли при укладанні
договору.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу
України, юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону.

Згідно з ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу
України, правочин, який вчиняє юридична
особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

На підтвердження повноважень осіб, які
від імені Банку підписали Договір про
надання кредиту, Банк надав відповідні
довіреності (том 2, а.с.90-93), та рішення
правління №40/1 та №40/2 від 17.02.2010

Висновки №1669-13 від 25.10.2013 та №1055-14 від
26.05.2015 судової почеркознавчої
експертизи по господарській справі
№904/3156/13 суд до уваги не приймає,
оскільки, по-перше, відповідь була
надана лише на одне з поставлених
запитань (№3. Чи виконано підпис від
імені особи - ОСОБА_4 у договорі про
зміну №12 від 26.11.2012 до Договору про
надання банківських послуг №CR 11-074/300-4
від 13.05.2011 під впливом збиваючих
факторів (природних, штучних)?), і надана
експертом відповідь не відповідає
поставленому запитанню («Підпис від
імені ОСОБА_4 в графі «Тесля Олег
Миколайович» на п'ятнадцятому аркуші
договору про зміну №12 від 26.11.2012 до
договору про надання банківських
послуг №CR11-074/300-4 від 13.05.2011, - виконаний
не ОСОБА_4, а іншою особою з
наслідуванням його справжнього
підпису»). І, по друге, як вбачається з
позовної заяви та матеріалів справи,
дана обставина (факт підписання або не
підписання ОСОБА_4 договору про зміну
№12 від 26.11.2012) не є підставою позовних
вимог.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги
про визнання недійсним Договору про
надання банківських послуг №CR 11-074/300-4
від 13.05.2011 заявлені неправомірно та
задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги про визнання
недійсним договору поруки №SR 11-073/300 від
13.05.2011 є похідними від позовних вимог
про визнання недійсним Договору про
надання банківських послуг №CR 11-074/300-4
від 13.05.2011, в задоволенні яких судом
відмовлено, суд також відмовляє
Позивачу в задоволенні позовних вимог
в цій частині.

Зважаючи на той факт, що судом
відмовлено в задоволені позовних
вимог, суд відмовляє в задоволенні
клопотання Позивача вих. б/н від 23.06.2014,
в якому він просить суд вийти за межі
позовних вимог та визнати недійсним
договір про зміну №12 від 26.11.2012 до
договору про надання банківських
послуг №CR 11-074/300-4 від 13.05.2011.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.08.2014.

Суддя А.Є. Соловйова