ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2014 року Справа №
904/2097/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Величко Н.Л.
(доповідач)

суддів: Іванова О.Г. , Широбокової Л.П.

секретар судового засідання:
Погорєлова Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Анісова О.І.,
довіреність №342-4016 від 30.12.13,
представник; Добровольський А.Т.,
довіреність №434-4016 від 11.10.11,
представник;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Нікопольський завод
феросплавів", на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 22.05.2014 року у справі №
904/2097/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Навігатор", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Нікопольський завод феросплавів", м.
Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 48213грн. 65коп.

ВСТАНОВИВ

1. Стислий виклад суті рішення
місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 22.05.2014 у
справі №904/2097/14 (суддя Петренко І.В.)
було позовні вимоги задоволено
частково, стягнуто з публічного
акціонерного товариства
"Нікопольський завод феросплавів" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Навігатор" 23558,60грн. -
основної заборгованості; 939,76грн. - пені;
984,81грн. - три проценти річних; 831,61грн. -
інфляційних втрат; 1817,50грн. - судовий
збір, видати наказ. В решті позову
відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що позовні вимоги про
стягнення 23558,60грн. основної
заборгованості є обґрунтованими,
документально доведеними, такими, що не
суперечать чинному законодавству
України та підлягають задоволенню
разом з разом із встановленими сумами
штрафних санкцій за порушення
зобов'язання, за період в який вони
могли бути нараховані відповідно до
законодавства.

2. Підстави, з яких порушено питання про
перегляд рішення.

Не погодившись із зазначеним рішенням,
відповідачем подано апеляційну скаргу
про скасування рішення та відмову у
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги її
заявник посилається на те, що рішення
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в матеріалах справи
відсутні належні докази надання
Покупцю всіх документів, які мали б
бути надані позивачем відповідно до п.
2.3 та 3.4 договору, і які є підставою для
здійснення оплати за договором.

Факт поставки товару не спростовує,
посилається лише на порушення
постачальником умов договору, щодо
надання покупцю оригіналів
рахунку-фактури, акту прийому передачі
товару, товарно-транспортної накладної
та сертифікатів якості виробника
товару.

Також зазначає, що відповідно до
пунктів 3.4, 4.6, 9.2 договору - термін
оплати збільшується на термін
прострочення надання документів.

Представник відповідача підтримав
доводи викладені в апеляційній скарзі.

3. Доводи викладені у відзиві на
апеляційну скаргу.

Позивач представника у судове
засідання не направив. Надав
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
забезпечення належного представника у
судовому засіданні.

До клопотання долучив Наказ № 19-к від
14.07.2014р. про надання чергової відпустки
юрисконсульту Ковальовій О.Д.

Враховуючи, що позивач був належним
чином повідомлений про день та час
слухання справи, підстави з яких
заявлено клопотання про відкладення
розгляду справи судовою колегією не
визнані поважними, у зв'язку з чим
клопотання відхилене.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
10.07.2014р. було апеляційну скаргу
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: головуючий суддя -
Величко Н.Л. (доповідач), суддів -
Іванова О.Г., Подобєда І.М., розгляд
скарги призначено в судовому засіданні
на 04.08.2014р.

Розпорядженням секретаря судової
палати № 653 від 01.08.2014р. у зв'язку з
перебуванням судді Подобєда І.М. у
відпустці, було визначено для розгляду
справи колегію суддів у складі:
головуючий суддя - Величко Н.Л.
(доповідач), суддів - Іванова О.Г.,
Широбової Л.П.

У судовому засіданні 04.08.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

4. Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський встановив
наступні обставини:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Навігатор"
(постачальник) та Публічним
акціонерним товариством
"Нікопольський завод феросплавів"
(покупець) 21.11.2012р. було укладено
договір поставки №1205503. Відповідно до
пункту 1.1 умов якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупцеві товар, повне найменування
якого, вид, сорт вказується у
специфікації (додатку) до договору
(товар), які є його невід'ємною частиною,
покупець зобов'язується прийняти
вказаний товар та оплатити його в
порядку і за умовами, передбаченими
договором.

Ціна кожного найменування товару, його
марки, виду, сорту, одиниці виміру, а
також загальна вартість кожної партії
товару вказується в специфікації
(додатку) до договору (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.6 договору, порядок
оплати і форма розрахунків вказується
сторонами у специфікаціях (додатках) до
даного договору.

Пунктом 4.7 договору встановлено, що у
разі, якщо сторони у порядку
зазначеному в п.4.6 договору, встановили
термін оплати після моменту поставки,
Покупець проводить оплату за товар
після надання постачальником
документів, зазначених п. 3.4 і п. 9.2
договору. При простроченні терміну
надання документів, зазначених у п. 3.4,
9.2 договору, термін оплати збільшується
на термін прострочення надання
документів; у разі неможливості
надання зазначених документів
одночасно з товаром, вони повинні бути
передані Покупцеві не пізніше 3 днів з
моменту поставки.

Згідно п. 9.2 договору, разом із товаром
постачальник зобов'язаний надати
покупцю оригінали документів (рахунок,
накладну на відпуск товару,
товарно-транспортну накладну, акт
виконаних робіт, акт прийому-передачі
товару, залізничні накладні тощо),
оформлені державною мовою і відповідно
до вимог п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку від 24.051995р.№88
із змінами та доповненнями.

Відповідно специфікації № 1 до
договору №1205503 від 21.11.2012р., підписаної
повноважними представниками сторін та
скріпленої печатками підприємств,
узгоджено асортимент товару та його
кількість. Порядком розрахунку у
специфікації передбачено, що покупець
здійснює оплату поставленого
постачальником товару за фактом
поставки протягом 35-ти календарних
днів, з моменту надання рахунків-фактур
та податкових накладних за фактично
поставлений товар на склад покупця за
умови виконання п. 3.4. датою (моментом)
оплати вважається дата списання коштів
з поточного рахунку покупця. Умови
поставки товару: DDP - склад покупця м.
Нікополь, відповідно Інкотермс-2010. Дата
переходу права власності покупцю на
товар (продукцію), є дата підпису
уповноваженої особи з боку покупця,
зазначена у видатковій накладній
(акту-прийому передачі, підписаного
обома сторонами) про приймання товару.

На виконання умов договору позивачем
04.12.2012р. за видатковою накладною № 5072
було здійснено поставку товару на суму
29477грн. 60коп., на склад покупця, який
прийнято комірником покупця без
заперечень на підставі довіреності №
1369 від 29.11.2012р.

У матеріалах справи також наявні:
рахунок-фактура № 3296790 від 29.11.2012 на
суму 29477грн. 60коп. та податкова накладна
№ 47 від 04.12.2012р. на суму 29477грн. 60коп. до
договору № 1205503 від 21.11.2012р. (а.с. 27, 28)

За поставлений товар відповідач
розрахувався частково на суму 5919грн.
28.03.2013р., що підтверджується Звітом про
дебетові та кредитові операції по
рахунку ТОВ «Навігатор» з 28.03.2013 по
28.03.2013 року. (а.с. 29). Як зазначено у звіті
з призначенням платежу «№ сч. 3296790 від
29.11.12р., дог. 1205503 від 21.11.12р.».

19.11.2013р. позивачем була складена та
направлена на адресу відповідача
претензія (а.с. 34) № 1911/1 з вимогою
здійснити повне погашення
заборгованості у сумі 23558грн. 60коп.
Претензія була отримана відповідачем
22.11.2013р., що підтверджується поштовим
повідомленням. (а.с. 35). Представник
відповідача у судовому засіданні
апеляційної інстанції надав усні
пояснення, що до складу податкового
кредиту у звітному періоді було
задекларовано податковий кредит за
цією господарською операцією на
підставі податкової накладної № 47 від
4.12.12р.

5. Мотиви, з яких виходила апеляційна
інстанція при винесенні постанови:

Згідно ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 зазначеного
кодексу, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач та відповідач здійснюють
підприємницьку діяльність, тому судом
першої інстанцій правомірно
встановлено, що дії сторін з передачі
та прийняття товару за видатковими
накладними свідчать про виникнення між
ними правовідносин поставки, на які
поширюються загальні положення про
купівлю продаж.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

За приписами статті 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належними слід визнавати докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Належними та допустимими доказами, які
наявні у матеріалах справи, позивач
довів факт поставки товару у
відповідності до вимог договору, а
також факт неповної оплати
відповідачем за поставлений товар по
видатковій накладній № 5072 від 04.12.2012р. у
сумі 23558грн. 60коп., тому суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову у цій
частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджено, що відповідачем допущено
порушення строків та порядку оплати за
поставлений товар, визначених
договором та специфікацією до нього,
позивач при здійсненні розрахунку не
застосував положення ч. 6 ст.232 ГК
України, судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про
часткове задоволення вимог позивача
про стягнення пені у сумі 939грн. 76коп. за
період з 1.04.2013 по 8.07.2013р., та стягнення 3%
річних у сумі 984грн. 81коп., за період
9.01.2013 по 12.05.2014р. інфляційних витрат у
сумі 831грн. 50коп. з січня 2013р. по квітень
2014р.

Посилання апелянта на абз. 1 ст. 530
ЦК України та на те, що у нього не
виникли зобов'язання щодо оплати
отриманого товару, у зв'язку з
невиконанням позивачем умов п. 4.6, 4.7
договору щодо надання у момент
поставки товару оригіналів документів,
судовою колегією не приймаються,
оскільки відповідач належними
доказами не довів, що ним у момент
отримання товару через уповноважену
особу на складі покупця, не були
отримані рахунок-фактура, податкова
накладна та інші необхідні документи.
Тим більш, що відповідачем частково
сплачена отримана продукція з
посиланням саме на рахунок № 3296790 від
29.11.12р., у п. 5.1 договору сторони
визначились, що приймання товару за
кількістю проводиться відповідно до
Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання за кількістю, затвердженою
постановою Держарбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 із
змінами та доповненнями. У матеріалах
справи відсутні акти, які б свідчили, що
у момент прийняття товару позивачем
були відсутні необхідні
супроводжувальні документи на товар.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів апеляційного суду вважає, що суд
першої інстанції повно з'ясував
обставини справи і дав їм правильну
юридичну оцінку. Порушень чи
неправильного застосування норм
матеріального чи процесуального права
при розгляді спору по суті судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, ч. 2 ст. 35, ст.ст. 77, 99,
101-105 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Товариству з
обмеженою відповідальністю "Навігатор"
про відкладення розгляду справи -
відмовити.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Нікопольський завод феросплавів" -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 22.05.2014
року у справі №904/2097/14 - залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний тест постанови виготовлено
11.08.2014р.

Головуючий суддя
Н.Л. Величко

Суддя
О.Г. Іванов

Суддя
Л.П. Широбокова