КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р. Справа№ 910/24627/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Алданової С.О.

Зеленіна В.О.

За участю представників:

від позивача: Лазаренко Ю.Г.

від відповідача: Бойченко В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» та
Комунального підприємства «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району м.
Києва»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 26.03.2014р.

у справі №910/24627/13 (суддя Гавриловська
І.О.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал»

до Комунального підприємства
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району м. Києва»

про стягнення 2 405 509,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Комунального підприємства «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району м.
Києва» про стягнення з останнього
заборгованості за наданий з 01.04.2013р. по
30.09.2013р. послуги з водопостачання та
водовідведення в розмірі 2 208 773,04 грн.,
три проценти річних в розмірі 14 811,17
грн., пені в розмірі 71 486,21 грн., штрафу в
розмірі 110 438,65 грн., а також про
стягнення судових витрат.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 26.03.2014р. позовні вимоги
задоволені частково, стягнуто з
Комунального підприємства «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва» на користь Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» 1 668 425,33 грн.
заборгованості, 11 745,59 грн. три проценти
річних, 56 578,16 грн. пені, 83 421,27 грн. 5%
штрафу та 36 403,41 грн. судових витрат, у
решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Комунальне підприємство «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району м.
Києва» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 26.03.2014р. частково та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ «Київводоканал»
задовольнити частково у розмірі 1 179 835,77
грн.

На думку апелянта, судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини
справи, а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Як вказує апелянт, хибність висновків
суду полягає в тому, що в рішенні не
наведено даних про фактичний обсяг
спожитих послуг з водопостачання,
тарифу, який підлягав застосуванню у
спірний період, вартість самих
спожитих послуг у спірний період часу
та суми оплати, отриманої позивачем від
відповідача. Так, за розрахунками КП
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району м. Києва» вартість поставленої
позивачем води у спірний період часу з
квітня 2013р. по вересень 2013р. становить 10
262 205,77 грн., оплата послуг
водопостачання у спірний період часу
становить 9 082 370,00 грн., і сума
заборгованості становить 1 179 835,77 грн.

Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
надало апеляційному суду письмовий
відзив на апеляційну скаргу КП
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району міста Києва», згідно з яким
просить відмовити в її задоволенні, а
рішення Господарського суду міста
Києва від 26.03.2014р. в частині задоволенні
позовних вимог у розмірі 1 820 170,35 грн.
залишити без змін.

При цьому позивач зазначає, що обсяг
наданих послуг з водовідведення
фактично дорівнює обсягу наданих
послуг з водопостачання, який
визначається за допомогою показників з
приладів обліку. Обсяги наданих послуг
з постачання питаної води, що була
використана відповідачем у його
господарській діяльності для потреб
гарячого водопостачання, визначено за
допомогою Актів про зняття показань з
приладів обліку, які долучені до
матеріалів справи. За розрахунком
позивача у спірний період було надано
послуг з постачання питної води та
прийняття стоків холодної води
загальною вартістю 10 410 950,55 грн.,
надійшло оплати за спожиті з 01.04.2013р.п о
30.09.2013р. послуги з урахуванням грошових
коштів по пільгам та субсидіям
населення від Управління праці та
соціального захисту населення
Дарницького району 9 082 370,83 грн., а тому,
як вказує позивач, судом правомірно
стягнуто заборгованість у 1 338 413,52 грн.
за надані послуги з постачання питної
води для потреб холодного постачання
та стоків холодної води.

Також апеляційну скаргу подало
Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»,
згідно з якою просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 26.03.2014р. в частині відмови в
стягненні на його користь 540 347,71 грн.
основного боргу, 14 908,05 грн. пені, 3 065,58
грн. трьох відсотків річних, 27 017,38 грн.
штрафу та прийняти в цій частині нове
рішення, яким позовні вимоги ПАТ «АК
«Київводоканал» задовольнити.

На думку скаржника, під час прийняття
оскаржуваного рішення у справі
№910/24627/13 було неправильно застосовано
положення п. 3.13. Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, внаслідок чого суд прийшов до
хибного висновку про обов'язок
власника (балансоутримувача) теплового
пункту (котельні) розраховуватись за
вартість питної води, що були
використана для потреб гарячого
водопостачання. Також, як зазначає
апелянт, судом першої інстанції
неправильно застосовано положення ст. 1
Закону України «Про теплопостачання»,
ст. 275 Господарського кодексу України
та положення Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005р. №630, внаслідок чого суд
дійшов помилкового висновку, що чинним
законодавством України не передбачено
розподілу житлово-комунальних послуг в
залежності від того, хто є їх
виробником та суб'єктом
господарювання, який здійснює їх
надання. Крім того, позивач зазначає, що
відмовляючи в стягнення
заборгованості з відповідача у розмірі
585 338,72 грн., Господарський суд міста
Києва порушив ст.ст. 525, 629 Цивільного
кодексу України, якими встановлена
обов'язковість умов договору та
заборона односторонньої відмови від
його виконання.

Комунальне підприємство «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва» надало письмовий відзив
на апеляційну скаргу ПАТ «АК
Київводоканал» та просить рішення
Господарського суду міста Києва від
26.03.2014р. скасувати, прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити частково у розмірі 1 179 835,77
грн.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 18.04.2014р. судова
колегія у складі головуючого судді
Шевченка Е.О., суддів Зеленіна В.О.,
Синиці О.Ф. прийняла до свого
провадження апеляційні скарги
Комунального підприємства «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва» та Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» та
призначила їх до розгляду на 02.06.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014р.
розгляд справи №910/24627/13 було
відкладено відповідно до ст. 77 ГПК
України, у зв'язку з необхідністю
витребування додаткових доказів у
справі.

Справа слухалась з оголошеною в
судовому засіданні 04.08.2014р. перервою на
підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

Правовідносини між Публічним
акціонерним товариством «Акціонерна
компанія «Київводоканал», як
постачальником, та Комунальним
підприємством «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району міста Києва», як
абонентом, виникли на підставі
Договору №03910/2-02 на поставку питної
води та приймання стічних вод через
приєднані мережі від 10.03.2004р., за
умовами якого постачальник
зобов'язався надавати абоненту послуги
з постачання питної води та приймання
від нього стічних вод у міську
каналізаційну мережу, а абонент
зобов'язався здійснювати своєчасну
оплату наданих йому постачальником
послуг на умовах цього Договору,
дотримуватися порядку користування
питною водою з комунальних
водопроводів і приймання стічних вод,
що встановлені Правилами користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в містах та селищах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України №65 від
01.07.1994р., зареєстрованих в Міністерстві
юстиції 22.07.1994р. за №165/374, Правилами
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України №37 від
19.02.2002р., зареєстрованих в Міністерстві
юстиції 26.04.2022р. за №403/6691, а також
дотримуватися норм, визначених іншими
нормативними актами, що регулюють
правовідносини, які виникають за цим
Договором.

В п. 1.1. Договору визначено, що він
укладається у відповідності із Законом
України «Про питну воду та питне
водопостачання».

Згідно з п. 1.3. - 1.5. Договору обсяг води,
що підлягає постачанню, надається
абонентом у вигляді нормативного
розрахунку, який узгоджується з
постачальником і є невід'ємною
частиною Договору. Обсяг поставки води
підлягає узгодженню з постачальником
кожного наступного року з моменту
укладення Договору. Загальний обсяг
поставлених за цим Договором послуг
визначається загальною кількістю
наданих абоненту протягом дії Договору
кубічних метрів води та прийнятих у
міську каналізацію стічних вод.
Постачальник забезпечує якість питної
води відповідно до ДОСТ 2874-82 «Вода
питна». Абонент забезпечує скид
стічних вод з дотриманням допустимих
концентрацій забруднюючих речовин.

Згідно з п. 2.1. Договору облік
поставлено води та кількість прийнятих
стоків здійснюється за показаннями
водолічильника, зареєстрованого у
постачальника, окрім випадків,
передбачених Правилами користування. У
випадку наявності у абонента декількох
об'єктів водоспоживання, облік
спожитої ним води здійснюється з
урахуванням показань всіх лічильників,
зареєстрованих за абонентом. Обсяг
наданої води для поливу визначається
за показаннями водолічильника. В разі
технічної неможливості встановлення
водолічильника, кількість поставленої
води може визначатися за узгодженим з
постачальником розрахунком; зняття
показань з водолічильника (-ків)
здійснюється, як правило, щомісячно
представником постачальника у
присутності представника абонента у
строки згідно з графіком
обслуговування постачальника. Для
абонента із стабільним об'ємом
водоспоживання (до 20 м. куб. із
незначним коливанням) зняття показань
з лічильника може здійснюватися
постачальником поквартально, при цьому
останній направляє абоненту щомісячно
платіжні документи, виходячи із його
середньодобового споживання води.
Показання водолічильника за
відповідний період можуть бути
прийняті до розрахунків
постачальником від абонента в
письмовому вигляді. В разі, якщо
абонент не забезпечить присутності
свого представника для зняття
показань, дані, що зняті
постачальником, є підставою для
виставлення платіжних документів на
оплату наданих послуг; якщо
водолічильник не працює не з вини
абонента, кількість поставленої води
визначається, виходячи із
середньодобової витрати абонента, яка
визначається за показаннями
працюючого водолічильника в останні
два розрахункові місяці. У випадку,
коли водолічильник працював менше двох
місяців, кількість води визначається
за її середньодобовою витратою не
менше 10-ти днів. Облік води за таким
порядком здійснюється до встановлення
працюючого (повіреного)
водолічильника, перерахунки за
відповідний період не проводяться;
кількість стічних вод, які надходять у
міську каналізаційну мережу,
визначається за кількістю води, що
надходить із комунального водопроводу
та інших джерел водопостачання згідно
з показаннями водолічильників та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків у відповідності із розділом 21
Правил користування; абонент веде
первинний облік водоспоживання та
водовідведення у Журналі обліку
споживання води (пронумерований,
прошитий та скріплений печаткою), який
заповнюється щомісячно абонентом та
представником постачальника. Облікові
дані абонента щодо кількості та
вартості спожитих ним послуг
підлягають обов'язковому звірянню у
постачальника. Абонент щоквартально
або в інші строки на вимогу
постачальника проводить з останнім
звіряння обсягів наданих послуг у
відповідному обліковому періоді, а
також звіряння по проведених
розрахунках за надані послуги. Для
проведення звіряння абонент направляє
свого представника до постачальника із
необхідними для цього обліковими та
бухгалтерськими документами. Звіряння
вважається проведеним з моменту
отримання постачальником підписаного
повноваженими особами Акту звіряння
розрахунків. В разі невиконання
абонентом цього пункту Договору
облікові дані постачальника щодо
кількості та вартості наданих послуг
та проведених абонентом розрахунків
вважаються безумовно погодженими
абонентом. В разі прострочення
абонентом термінів повірки
водолічильника обсяг наданих послуг
визначається постачальником за
середньодобовою витратою абонента.
Такий порядок розрахунків обсягів
наданих послуг проводиться за
погодженням з постачальником до дня
встановлення абонентом повіреного
водолічильника. Перерахунки за період
здійснення розрахунків за
середньодобовими витратами абонента
не проводяться.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що
постачальник щомісячно направляє до
банківської установи абонента
платіжні документи (в електронному
вигляді дебетові повідомлення,
вимоги-доручення тощо) для оплати за
поставлену воду та прийняті стічні
води відповідно до встановлених
тарифів. Тарифи на послуги з
водопостачання та водовідведення
встановлюються уповноваженими
органами відповідно із чинним
законодавством та не підлягають
узгодженню сторонами. В разі зміни
тарифів у період дії цього Договору
постачальник доводить абоненту нові
тарифи у платіжних документах без
внесення додаткових змін до цього
Договору стосовно строків їх введення
та розмірів. У платіжних документах
зазначаються вартість та кількість
наданих послуг за відповідний період, а
також розмір діючих тарифів. Оплата
вартості послуг здійснюється
абонентом щомісячно у безготівковій
формі у десятиденний термін з дня
направлення постачальником платіжного
документу до банківської установи
абонента. За згодою постачальника
оплата може здійснюватися іншими
способами, що не суперечать чинного
законодавству України. В разі
утворення боргу, оплата, що надходить
від абонента, першочергово
зараховується постачальником в
погашення боргу. У разі неотримання від
постачальника поточного місячного
платіжного документу, абонент здійснює
оплату вартості наданих йому послуг не
пізніше 5-го числа наступного місяця
платіжним дорученням, виходячи з
діючого тарифу та фактичної кількості
спожитої води. У разі незгоди щодо
кількості або вартості отриманих
послуг абонент зобов'язаний у
десятиденний термін з дня направлення
постачальником платіжного документу
до банківської установи абонента
письмово повідомити про це
постачальника та у цей же термін
направити представника з
обґрунтовуючими документами для
проведення звіряння та підписання
акту. В іншому випадку відмова абонента
оплатити платіжний документ
постачальника вважатиметься
безпідставною.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону
України "Про питну воду та питне
водопостачання" та підпункту 5 пункту 3
ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", споживачі
питної води зобов'язані своєчасно
вносити плату за використану питну
воду відповідно до встановлених
тарифів на послуги централізованого
водопостачання та водовідведення.

Предметом розгляду у даній справі є
заборгованість за послуги
водопостачання за період з 01.04.2013р. по
30.09.2013р. у розмірі 2 208 773,04 грн., а також
нараховані на суму заборгованості 3%
річних у розмірі 14 811,17 грн., пені у
розмірі 71 486,21 грн. та 5% штрафу в розмірі
110 438,65 грн. При цьому слід зазначити, що
сума заборгованості складається із
заборгованості за надання послуг з
холодного водопостачання та
водовідведення, за надання послуг із
приймання стічних вод та послуг з
водопостачання на підігрів.

Так, пунктом 2.1 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України №190 від 27.06.2008 р., договірні
відносини щодо користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення
здійснюються виключно на договірних
засадах відповідно до Законів України
"Про питну воду та питне
водопостачання" та "Про
житлово-комунальні послуги".

Згідно ст. 19 Закону України "Про питну
воду та питне водопостачання" послуги з
питного водопостачання надаються
споживачам підприємством питного
водопостачання на підставі договору,
зокрема з підприємствами, установами,
організаціями, що безпосередньо
користуються централізованим питним
водопостачанням.

Договір, укладений між сторонами, не
містить пунктів про обов'язок
відповідача сплачувати за воду, яка йде
на підігрів. Докази існування між
сторонами зобов'язань щодо постачання
питної води, що йде на підігрів, в
матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 3.13 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України №190 від 27.06.2008 р., суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі або
яким вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання,
переданий споживачам виконавцем
послуг з постачання гарячої води,
враховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

За приписами ст. 275 ГК України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується;
відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається; предметом договору
енергопостачання є окремі види енергії
з найменуванням, передбаченим у
державних стандартах або технічних
умовах.

Тобто, обрахунок обсягів спожитої води
має здійснюватись на підставі показів
приладів обліку, встановлених на межі
балансової належності теплового
пункту, та сплачуватись
балансоутримувачем теплових пунктів
на підставі укладеного договору.

Таким чином, позивач не має правових
підстав для виставлення рахунків за
холодну воду, яка йде на підігрів за
лічильниками, вказаними позивачем,
Договір №03910/2-02 від 10.03.2004р.р., який
визначений підставою позову, не
регулює відносини сторін з приводу
постачання відповідачу холодної води
для виготовлення гарячої води.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду що, оскільки
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал" не
має достатніх правових підстав
здійснювати нарахування за питну воду,
що йде на підігрів, тому позовні вимоги
позивача відносно відповідача
підлягають задоволенню лише в частині
розміру заборгованості за послуги з
постачання питної води та прийняття
стічних вод в розмірі 1 668 425,33 грн.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачами грошових зобов'язань за
договором на послуги водопостачання та
водовідведення, позивач просить суд
стягнути на свою користь три проценти
річних в розмірі 14 811,17 грн., нарахованих
за прострочення оплати як холодну воду
та її водовідведення, так і за воду, яка
йде на підігрів та її водовідведення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням, процентів річних та
процентів за користування чужими
грошовими коштами є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та проценти річних входять
до складу грошового зобов'язання і не
ототожнюються із санкціями за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Дії відповідача-1 є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору, вимогам ст. 625 ЦК
України та Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Колегія суддів, перевіривши
розрахунок, погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
позовні вимоги про стягнення трьох
відсотків річних підлягають
частковому задоволенню в розмірі 11 745,59
грн., без врахування сум, нарахованих за
відведення води, яка йде на підігрів.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачами грошових зобов'язань за
договором на послуги водопостачання та
водовідведення, позивач просить суд
стягнути на свою користь пеню в
розмірі 71 486,21 грн. та 5% штрафу в розмірі
110 438,65 грн.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

У відповідності до п. 4.2. Договору у разі
порушення строків виконання
зобов'язання по оплаті за надані
послуги, абонент сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу. Нарахування пені припиняється
через один рік від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.5. Договору за
безпідставну відмову оплатити
направлений рахунок абонент сплачує
постачальнику штраф у розмірі 5% від
суми, яку відмовився сплатити.

Апеляційний господарський суд,
перевіривши розрахунок, погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги про стягнення суми пені
та штрафу підлягають частковому
задоволенню в розмірі 56 578,16 грн. (сума
пені) та в розмірі 83 421,27 грн. (5% штрафу).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, і
встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК
України. Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. При цьому доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить
відомий процесуальному праву принцип
допустимості доказів (засобів
доказування). Допустимість доказів
означає, що у випадках, передбачених
нормами матеріального права, певні
обставини повинні підтверджуватися
певними засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Позивачем та відповідачем в порушення
зазначених норм, належним чином
апеляційні скарги не обґрунтовано,
доказів та підстав для скасування
рішення суду першої інстанції
апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржників на порушення та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, слід вважати
такими, що не заслуговують на увагу.
Крім того, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду та не
підтверджуються наявними матеріалами
справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
26.03.2014р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району м. Києва» залишити
без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» залишити без
задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста
Києва від 26.03.2014р. у справі №910/24627/13
залишити без змін.

4. Справу №910/24627/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
С.О. Алданова

В.О. Зеленін