ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 р. Справа № 909/693/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Неверовська Л.
М. , при секретарі судового засідання
Войцеховська Х.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Прикарпаттяобленерго",
вул. Індустріальна, 34, м.
Івано-Франківськ, 76014, поштова адреса:
вул. Максимовича, 7, м.
Івано-Франківськ, 76007, в особі філії
Публічного акціонерного товариства
"Прикарпаттяобленерго"
"Івано-Франківський район електричних
мереж", вул.
Максимовича, 7, м. Івано-Франківськ, 76007;

до відповідача: Комунального
підприємства
"Івано-Франківськводоекотехпром",
вул. Ботанічна, 2, м.
Івано-Франківськ, 76011;

про стягнення 173136 грн. 41 коп., з яких 69289
грн. 56 коп. пені, 87278 грн. 86 коп.
інфляційних нарахувань, 16567 грн. 99 коп.
відсотки річних.

за участю представників сторін:

Від позивача: Іванишин В. І. -
юрисконсульт, довіреність (№ 725 від
03.10.13); Синоверська В. Б. -
юрисконсульт, довіреність (№ 726 від
03.10.13);

Від відповідача: Кузик В. І. -
юрисконсульт першої категорії,
довіреність (№ 10-2/784 від 21.05.14).

ВСТАНОВИВ: Публічне акціонерне
товариство "Прикарпаттяобленерго" в
особі філії Публічного акціонерного
товариства "Прикарпаттяобленерго"
"Івано-Франківський район електричних
мереж" звернулося до господарського
суду Івано-Франківської області з
позовом до Комунального підприємства
"Івано-Франківськводоекотехпром" про
стягнення 173136 грн. 41 коп., з яких 69289 грн.
56 коп. пені, 87278 грн. 86 коп. інфляційних
нарахувань, 16567 грн. 99 коп. відсотки
річних.

В судовому засіданні 08.08.14 судом
оголошувалась перерва. 11.08.14 розгляд
справи після перерви продовжено.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав викладених в позовній заяві,
просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги заперечує частково з підстав
неправильності здійснених позивачем
розрахунків пені та інфляційних
нарахувань, подав відзив на позов
№7-2-1/1304 від 29.07.14 (вх.№11844/14 від 29.07.14), а
також надав суду контррозрахунки пені
та інфляційних нарахувань.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
всебічно та повно з'ясувавши обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши в сукупності всі
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством
"Прикарпаттяобленерго" в особі філії
"Івано-Франківський район електричних
мереж" та Комунальним підприємством
"Івано-Франківськводоекотехпром"
укладено договір про постачання
електричної енергії № 540 від 10.11.2009 р.

Згідно п.1 договору, позивач продає
електричну енергію відповідачу для
забезпечення потреб електроустановок
відповідача з приєднаною потужністю
16700 кВт, а відповідач оплачує позивачу
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснює інші
платежі згідно з умовами договору.

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили,
що під час виконання умов цього
договору, а також вирішення всіх
питань, що не обумовлені договором,
сторони зобов'язуються керуватися
чинним законодавством України,
Правилами користування електричною
енергією (ПКЕЕ).

Відповідно до п. п. 2.3.3. договору,
відповідач зобов'язався оплачувати
позивачу вартість електричної енергії
згідно з умовами додатку № 2 "Порядок
розрахунків" та додатку № 9 "Графік
зняття показів засобів обліку
електроенергії".

Згідно п. 2 додатку № 2 до договору,
щомісячно 31 числа календарного місяця
відповідач направляє уповноваженого
представника у відділ збуту
відповідної районної філії позивача
для подання додатку № 6 "Акт про
використану електричну енергію", який є
невід'ємною частиною договору,
одержання відповідних рахунків на
оплату та надання позивачу документів,
що підтверджують оплату у
розрахунковому періоді.

Згідно п. 3 додатку 2 до договору в
редакції правочину від 03.01.13 про
внесення змін до договору про
постачання електричної енергії № 540
від 10.11.2009 р. Щомісячно відповідач
проводить остаточний розрахунок по
всіх платежах, передбачених договором
до 10 числа місяця наступного за
звітним, але не пізніше 5 операційних
днів з дня отримання рахунку.

Згідно п. 3 додатку 2 до договору в
редакції правочину від 10.04.13 про
внесення змін до договору про
постачання електричної енергії № 540
від 10.11.2009 р. Щомісячно відповідач
проводить остаточний розрахунок по
всіх платежах, передбачених договором
до 28 числа місяця наступного за
звітним, але не пізніше 5 операційних
днів з дня отримання рахунку.

Згідно п. 3 правочину від 10.04.13 про
внесення змін до договору про
постачання електричної енергії № 540
від 10.11.2009 р., договір набуває чинності з
дати підписання та, відповідно до ч. 3
ст. 631 ЦК України, поширює свою дію на
відносини, що склались між сторонами з
01.04.13 та діє до 31.12.13.

Матеріалами справи підтверджується, що
на виконання умов договору позивач
здійснив поставку електричної енергії
відповідачу за період з січня 2013 р. по
квітень 2014р., однак в порушення
договірних зобов'язань відповідач за
спожиту електроенергію за вказаний
період своєчасно не розраховувався.

На підставі положень Цивільного
Кодексу України суд робить висновок
про те, що між сторонами виникло
цивільно-правове зобов'язання. У
відповідності до ч. 1 ст.509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.ч.1,7 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу
України за договором постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач здійснюючи несвоєчасні
розрахунки за електроенергію, допустив
прострочення виконання зобов'язання.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (ст. 611 Цивільного Кодексу
України).

Ст. 230 Господарського кодексу України
встановлено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 4.2.1. договору про постачання
електричної енергії сторони погодили,
що за внесення платежів, передбачених
пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору, з
порушенням термінів, визначених
відповідним додатком, відповідач
сплачує позивачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки за кожний
день прострочення платежу, враховуючи
день фактичної оплати, 10% річних та
інфляційні збитки.

На підставі вказаного пункту договору
за порушення термінів оплати за
спожиту електроенергію за січень 2013 -
квітень 2014 р., позивач просить стягнути
пеню у розмірі 69289 грн. 56 коп. пені.

Господарським судом встановлено факт
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем, здійснено перевірку
поданого позивачем розрахунку пені та
встановлено, що при здійсненні
розрахунку пені позивачем не вірно
визначено періоди прострочення оплати,
а саме без врахування строків
встановлених відповідно до змін
внесених правочинами від 03.01.13, від
10.04.13 про внесення змін до договору про
постачання електричної енергії № 540
від 10.11.2009 р. та без врахування
конкретних дат, в які відповідачем
здійснювались оплати.

Як вбачається з контррозрахунку пені
здійсненого відповідачем, вказані
обставини відповідачем враховано, а
отже судом приймається поданий
відповідачем розрахунок згідно якого
сума пені, що підлягає стягненню
становить 65980 грн. 74 коп., в решті суми
пені заявленої до стягнення слід
відмовити в зв'язку з
необґрунтованістю.

У відповідності до пункту 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, приймаючи рішення у справі,
суд має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Приписами ст.233 ГК України встановлено,
що у разі якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними змінами,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

Щодо права суду на зменшення розміру
штрафних санкцій, у відповідності до
приписів ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК
України та ст. 83 ГПК України, зазначено
в постанові Вищого господарського суду
України від 19.12.12 у справі №5023/3165/12.

Встановивши причини невиконання
відповідачем грошового зобов'язання, а
саме надавши належну оцінку тій
обставині, що відповідач є комунальним
підприємством, а отже надходження
грошових коштів залежить від
надходження комунальних платежів,
виходячи з інтересів сторін, з
урахуванням визнання відповідачем
позову, причин неналежного виконання
зобов'язання, суд вважає за необхідне
використати право, надане суду п. 3
статті 83 ГПК України, ст. 551 Цивільного
кодексу України, ст. 233 ГК України та
зменшити розмір пені на 80 %,
задовольнивши вимогу про стягнення
пені в розмірі 13196 грн. 15 коп. пені.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, що прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Господарським судом здійснено
перевірку поданого позивачем
розрахунку 1,5 % річних за заявлений
позивачем період нарахування.

З огляду на обґрунтованість позовних
вимог в цій частині та правильність
поданого розрахунку, позовні вимоги
про стягнення 16567 грн. 99 коп. 1,5 % річних
підлягають задоволенню.

Згідно з "Рекомендаціям відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
Верховного Суду України, викладеними у
листі N 62-97р від 03.04.97 при здійснені
розрахунку інфляційних втрат, індекс
інфляції розраховується не на кожну
дату місяця, а в середньому на місяць.
Розрахунок суми боргу з урахуванням
індексу інфляції проводиться шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
виплати заборгованості; для визначення
сукупного індексу інфляції за
будь-який період необхідно щомісячні
індекси, складаючі відповідний період,
перемножити між собою.

Господарським судом здійснено
перевірку розрахунку інфляційних
втрат, та встановлено, що позивачем при
нарахуванні інфляційних втрат не вірно
застосовано індекси інфляції, а саме
застосовано щомісячні індекси
інфляції для розрахунку сукупного
індексу інфляції за наступні періоди
прострочення в яких розмір суми боргу
змінювався. Тобто, за розрахунком
позивача інфляційне збільшення суми
боргу відбувається з врахуванням
місяців, що слідують за періодом
прострочення.

З контррозрахунку відповідача
вбачається, що нарахування інфляційних
втрат здійснено з урахуванням
"Рекомендацій відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" Верховного
Суду України. Сума інфляційних втрат
згідно вказаного розрахунку становить
72014 грн. 40 коп.

З огляду на правильність
контррозрахунку відповідача, сума
інфляційних втрат, що підлягає
стягненню становить 72014 грн. 40 коп., в
решті суми інфляційних втрат
заявленої до стягнення слід відмовити
в зв'язку з необґрунтованістю.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Вказаною нормою
обов'язок доказування покладений на
сторони процесу. Доказування полягає у
поданні доказів сторонами та доведенні
їх переконливості суду.

З огляду на викладене, позов слід
задовольнити частково, стягнути з
відповідача 13196 грн. 15 коп. пені, 16567 грн.
99 коп. 1,5 % річних, 72014 грн. 40 коп.
інфляційних втрат. В решті позовних
вимог - відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по сплаті судового збору слід
покласти на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 610, 611, 625, 629, 714
Цивільного кодексу України, ст.ст. 193,
218, 230 Господарського кодексу України,
ст.ст. 33, 43, 49, 75, ст. 82 -85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Публічного акціонерного
товариства "Прикарпаттяобленерго" в
особі філії Публічного акціонерного
товариства "Прикарпаттяобленерго"
"Івано-Франківський район електричних
мереж" до Комунального підприємства
"Івано-Франківськводоекотехпром" про
стягнення 173136 грн. 41 коп. задовольнити
частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"Івано-Франківськводоекотехпром",
вул. Ботанічна, 2, м. Івано-Франківськ,
76011 (ідентифікаційний код 32360815) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Прикарпаттяобленерго",
вул. Індустріальна, 34, м.
Івано-Франківськ, 76014
(ідентифікаційний код 00131564) 13196
(тринадцять тисяч сто дев'яносто шість)
грн. 15 коп. - пені, 16567 (шістнадцять
тисяч п'ятсот шістдесят сім) грн. 99 коп.
1,5 % річних, 72014 (сімдесят дві тисячі
чотирнадцять) грн. 40 коп. інфляційних
втрат, 3091 (три тисячі дев'яносто одну)
грн. 26 коп. судового збору, про що видати
наказ після набрання рішенням законної
сили.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 12.08.14

Суддя
Неверовська Л. М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Озарко Л. Р. 12.08.14