КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р.
Справа№ 910/5400/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Шпирь В.М.

від відповідача - Береговий І.В.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Фенікс"
на рішення Господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 року (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Фенікс"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транспорт-Експрес-2"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача ОСОБА_4

про стягнення 21 469 гривень 90
копійок

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 року по справі №910/5400/14
відмовлено в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням, позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 року по справі №910/5400/14
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.07.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
12.08.2014 року.

01 серпня 2014 року через відділ
документального забезпечення суду, від
представника відповідача надійшов
відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014 року, в
зв'язку з відпусткою судді Калатай Н.Ф.
для розгляду справи сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя -
Сітайло Л.Г., судді: Баранець О.М.,
Пашкіна С.А.

В судове засідання 12.08.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
11.06.2014 року.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

03 листопада 2011 року між позивачем
(страховик) та Публічним акціонерним
товариством "Акціонерний комерційний
банк "Траст-капітал" (страхувальник)
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту №
047/11-Т (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивачем
застраховано майнові інтереси
страхувальника пов'язані з володінням,
експлуатацією і розпорядженням
наземного транспортного засобу
автомобіля "Skoda Octavia", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 від
страхових ризиків.

Місцевим господарським судом
встановлено, що 22.05.2012 року, трапилась
дорожньо-транспортна пригода за участю
вищезазначеного автомобіля під
керуванням ОСОБА_5 та транспортного
засобу "КАМАЗ 6520", державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4, в результаті якої
транспортні засоби одержали механічні
пошкодження.

Відповідно до постанови Оболонського
районного суду міста Києва від 19.06.2012
року по справі №3/2605/4585/12р ОСОБА_4
визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення, що
спричинило вищезгадану
дорожньо-транспортну пригоду.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, на підставі страхового акту №
02/06-2012 виплатив страхувальнику
страхове відшкодування на загальну
суму 17500,90 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що ОСОБА_4 на момент ДТП
перебував у трудових відносинах з
відповідачем, в зв'язку з чим просив
стягнути з останнього відшкодування
шкоди в порядку регресу.

Статтею 4 Закону України "Про
страхування" визначено, що майнові
інтереси, які пов'язані із володінням,
користуванням і розпорядженням майном,
а також інтереси, пов'язані з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності) віднесені до
об'єктів страхування.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст.27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Частини 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначають,
що джерелом підвищеної небезпеки є -
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб; шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що виплата
страхового відшкодування (регламентна
виплата) здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог місцевий господарський суд
виходив з того, що позивачем не
доведено існування трудових відносин
між ОСОБА_4 та відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 с. 1172 Цивільного
кодексу України юридична особа або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Згідно з абз. 7 п. 2, абз. 2 п. 3, п. 6
Роз'яснення Вищого арбітражного суду
України "Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" № 02-5/215 від 01.04.1994
року, вирішуючи спори, пов'язані з
відшкодуванням шкоди, завданої
взаємодією кількох джерел підвищеної
небезпеки, наприклад, зіткненням
транспортних засобів, слід виходити з
того, що у цьому випадку шкода
відшкодовується на загальних
підставах, тобто з урахуванням
принципу вини (стаття 1188 Цивільного
кодексу України). Отже, за цих обставин
обов'язок відшкодування шкоди
покладається на ту особу, з вини якої
завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх
осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, шкода відшкодовується кожним з
них залежно від ступеню вини. Якщо
шкоду заподіяно джерелом підвищеної
небезпеки, його володілець несе
відповідальність перед потерпілим і в
тому разі, коли це є наслідком вини
осіб, які перебувають з ним у трудових
відносинах або експлуатують таке
джерело на підставах, передбачених
Законом.

Для правильного вирішення спорів,
пов'язаних з відшкодуванням шкоди,
важливе значення має розподіл між
сторонами обов'язку доказування, тобто
визначення, які юридичні факти повинен
довести позивач або відповідач. За
загальними правилами судового процесу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(стаття 33 Господарського
процесуального кодексу України).
Виходячи з цього, відповідно до статті
1172 Цивільного кодексу України позивач
повинен довести, що шкода заподіяна
працівником відповідача саме під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків, безпосередній
причинний зв'язок між правопорушенням
та заподіянням шкоди та розмір
відшкодування.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27.03.1992 р. № 6 визначено,
що джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, а також діяльність по
використанню, транспортуванню,
зберіганню предметів, речовин і інших
об'єктів виробничого, господарського
чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояві їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Місцевим господарським судом
встановлено, що в Трудовій книжці
ОСОБА_4 НОМЕР_3, відсутній запис про
прийняття останнього на роботу до
Відповідача.

Крім того, в штатних розписах
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транспорт-Експрес-2"
за травень та червень 2012 року відсутні
записи про перебуванні ОСОБА_4 на
посаді водія.

Посилання апелянта на існування
трудових відносин між ОСОБА_4 та
відповідачем на підставі
цивільно-правового Договору, колегією
суддів визнано безпідставними,
оскільки матеріали справи не містять
доказів (договору, подорожнього листа,
тощо) існування таких відносин.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Фенікс" та скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
11.06.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Фенікс" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 11.06.2014 року по
справі №910/5400/14 - без змін.

Матеріали справи №910/5400/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 13.08.2014 року