ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.08.2014 Справа № 920/1079/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віна Лівадії», м.
Ялта, Автономна Республіка Крим

до відповідача: Виробничо-комерційного
підприємства - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгсервіс», м.
Кролевець Сумської області

про стягнення 31 253 грн. 20 коп.

Суддя Б.І. Лиховид

За участі представників сторін:

від позивача: Ямпольська В.П.,
довіреність від 01.02.2014р.

від відповідача: Дзюба В.М., довіреність
від 01.08.2014р.

у судовому засіданні брала участь
секретар с/з Я.Л. Петен

Суть спору: позивач у позовній заяві
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь заборгованість за
неналежне виконання умов договору
поставки (дистрибуції) № 38-13 від 21.10.2013р.
у сумі 31 253 грн. 20 коп., з яких: 18 065 грн. 00
коп. - основна заборгованість, 633 грн. 02
коп. - пеня за несвоєчасне виконання
грошового зобов`язання, 5 419 грн. 50 коп. -
штраф за неналежне виконання
договірних зобов`язань, 7 135 грн. 68 коп. -
відсотки від вартості несвоєчасно
оплаченого товару, а також просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
витрати по сплаті судового збору.

Згідно відзиву на позовну заяву за №
07-07/14-юр від 07.07.2014р., відповідач
частково визнає суму основної
заборгованості перед позивачем та
зазначає, що станом на день порушення
провадження у справі (24.06.2014р.)
заборгованість відповідача перед
позивачем становила 12 065 грн. 00 коп., а на
день розгляду справи (14.08.2014р.), вказана
заборгованість сплачена відповідачем
повністю, на підтвердження чого до
відзиву додані копії платіжних
доручень, у зв`язку з чим відповідач у
відзиві зазначає про неправильний
розрахунок з боку позивача штрафних
санкцій та просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

У даному судовому засіданні
представник позивача усно зазначала
про зменшення суми боргу у зв`язку зі
сплатою відповідачем частини
заборгованості.

Представник відповідача у судовому
засіданні усно заявив клопотання про
зменшення розміру нарахованих
позивачем штрафних санкцій, у
задоволені якого судом було відмовлено
за необґрунтованістю.

Додаткових письмових пояснень
представниками сторін у дане судове
засідання подано не було.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши надані
докази, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем
21.10.2013р. був укладений договір № 38-13,
відповідно до розділу 1 якого
постачальник (позивач) передає у
власність дистриб`ютора (відповідача),
а дистриб`ютор (відповідач) купляє і
приймає на себе зобов`язання
маркетингу, реклами та продажу від
свого імені продукції, виготовленої
постачальником (позивачем), в
подальшому «товар», на умовах,
визначених даним договором. Вартість
та асортимент товару обумовлюється
сторонами у видаткових накладних.

Пунктом 5.4 договору встановлено, що
відповідач повинен здійснити оплату за
поставлений позивачем товар протягом 30
(тридцяти) календарних днів з моменту
отримання товару.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу, тобто із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, зокрема, з договорів та інших
правочинів.

Договір № 38-13 від 21.10.2013 року
підписаний директорами сторін,
скріплений печатками сторін та
відповідає вимогам, передбаченим ст.
ст. 628, 639, Цивільного кодексу України
щодо змісту та форми договору, не
розірваний сторонами та не визнаний
недійсним в судовому порядку.

У ст. 712 Цивільного кодексу України
закріплено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Як встановлено матеріалами справи,
позивач свої зобов`язання відповідно
до договору № 38-13 від 21.10.2013р. виконав,
що підтверджується наявними в
матеріалх справи доказами. Факт
поставки товару відповідачу
підтверджується видатковими
накладними № РН-0000327 від 06.02.2014р. та №
РН-0000328 від 06.02.2014р. на загальну суму 106 560
грн. 00 коп., підписаними повноважними
представниками сторін та скріпленими
печатками сторін (а. с. 12-13).

Відповідачем в період з 06.02.2014р. по
02.06.2014р. проведено розрахунки з
позивачем за поставлений товар на суму
34 000 грн. 00 коп., що підтверджується
копіями платіжних доручень № 905 від
12.03.2014р. на суму 26 000 грн. 00 коп., № 916 від
16.05.2014р. на суму 2 000 грн. 00 коп., № 1809 від 23
05.2014р. на суму 2 000 грн. 00 коп., № 1923 від
26.05.2014р. на суму 2 000 грн. 00 коп., № 1941 від
02.06.2014р. на суму 2 000 грн. 00 коп. (а. с. 25-27);
здійснено повернення товару позивачу
на загальну суму 60 495 грн. 00 коп., що
підтверджується копіями накладних на
повернення № SU-0000039 від 28.03.2014р. на суму
18 237 грн. 30 коп., № КR-0000137 від 05.05.2014р. на
суму 42 257 грн. 70 коп. (а. с. 28-29), а також
платіжним дорученням № 2035 від 07.07.2014р.
сплачено відповідачем 12 065 грн. 00 коп. (а.
с. 27).

Таким чином станом на день
порушення провадження у справі
(24.06.2014р.) заборгованість відповідача
перед позивачем становила 12 065 грн. 00
коп., яка була сплачена відповідачем
повністю 07.07.2014р. і на день розгляду
справи відсутня повністю.

Відповідно до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушення зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
на лежним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутно сті конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбаченим цим Кодексом.

Аналогічна норма щодо виконання
зобов`язань міститься в статті 526
Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов`язковим
для виконання сторонами.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК України),
зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору (наприклад,
сплата суми боргу, знищення спірного
майна, скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо), якщо
між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.
Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК України
можливе у разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові, а не припинення
провадження у справі (п. 4.4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»).

Таким чином, враховуючи сплату
відповідачем заборгованості перед
позивачем у розмірі 12 065 грн. 00 коп.
після порушення провадження у справі,
суд припиняє провадження по справі в
даній частині на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК
України у зв`язку з відсутністю
предмету спору, в іншій частині
позовних вимог щодо сплати основної
заборгованості суд відмовляє, оскільки
станом на день порушення провадження у
справі дана заборгованість була
сплачена.

Крім цього, позивачем заявлені
вимоги по стягненню з відповідача пені
у розмірі 633 грн. 02 коп., штрафу у розмірі
5 419 грн. 50 коп. та відсотків від вартості
несвоєчасно оплаченого товару у
розмірі 7 135 грн. 68 коп.

Відповідальність відповідача за
несвоєчасну оплату або несплату
одержаного товару у вигляді стягнення
пені та штрафу передбачена п. 6.3.1 та п. 6.4
договору № 38-13 від 21.10.2013р., згідно яких
у разі порушення строків оплати
вартості отриманого товару, відповідач
сплачує на користь позивача пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період прострочення
виконання зобов`язань, від вартості
несвоєчасно оплаченого товару за кожен
день прострочення. За несплату
вартості поставленого товару протягом
30 (тридцяти) днів після закінчення
строку відстрочення платежу
відповідач сплачує позивачу штраф у
розмірі 30% від вартості поставленого та
неоплаченого товару.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема у
вигляді сплати винною особою неустойки
(штрафу, пені).

За змістом статті 549 ЦК України,
під пенею розуміється грошова сума, яка
встановлюється у відсотковому
відношенні до простроченої суми за
кожен день прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Також відповідно до частини 6
статті 231 ГК України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК
України платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 ЗУ «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» передбачає, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 ЗУ «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» визначає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Враховуючи, що позивачем, при
нарахуванні пені відповідачу, до
розрахунку частково бралась сума, яка
була сплачена відповідачем до
порушення провадження у справі, судом
було здійснено перерахунок заявленої
позивачем до стягнення з відповідача
пені, після чого сума пені склала 595 грн.
36 коп., сума штрафу нарахована
позивачем вірно.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача штрафу у розмірі 5 419 грн. 50
коп. повністю та в частині стягнення з
відповідача пені - частково, а саме в
сумі 565 грн. 32 коп. В іншій частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача пені, суд відмовляє в їх
задоволенні.

Також суд відмовляє у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 0,5% від вартості
несвоєчасно оплаченого товару у
розмірі 7 135 грн. 68 коп., оскільки
нарахування позивачем відсотків від
вартості несвоєчасно оплаченого
товару фактично є нарахуванням пені у
розумінні статті 549 ЦК України.

Відповідно до Закону України «Про
судовий збір», ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається на
сторони пропорційно задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В
:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Виробничо-комерційного
підприємства - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгсервіс» (41300,
Сумська область, м. Кролевець, вул.
Кооперативна, 4, код 30033501) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віна Лівадії» (98637,
Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул.
Червоних Партизан, 14, код 32362063) 595 грн. 36
коп. пені, 5 419 грн. 50 коп. штрафу, 1 056 грн.
91 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження по справі в частині
стягнення з Виробничо-комерційного
підприємства - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгсервіс» (код
30033501) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віна Лівадії» (код
32362063) 12 065 грн. 00 коп. основного боргу -
припинити.

4. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

5. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.08.2014р.

СУДДЯ
Б.І. ЛИХОВИД