м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
До Комунального підприємства
«Севтеплоенерго» Севастопольської
Про стягнення 9 793 959,81 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: Станішевський І.С.
представник за довіреністю № 14-125 від
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (далі - позивач) до
Комунального підприємства
«Севтеплоенерго» Севастопольської
міської ради (далі - відповідач) про
стягнення 9 793 959,81 грн., а саме: 8 891 222,33
грн. - основного боргу, 310 723,39 грн. - пені,
532 113,69 грн. - збитків від інфляції, 59 900,40
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що в зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором № 2178/14-КП-10 від
31.01.14. купівлі-продажу природного газу,
у останнього перед позивачем виникла
заборгованість, що зумовило
нарахування пені, 3% річних, збитків від
інфляції та звернення з даним позовом
до суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.06.14. порушено провадження у
розгляду на 19.06.14.
В зв'язку з неявкою в судове засідання
19.06.14. представників сторін,
невиконання ними вимог ухвали суду від
05.06.14., на підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи було відкладено на
22.07.14., про що судом було прийнято
В судовому засіданні 22.07.14.
представником позивача підтримано
свої позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання 22.07.14. не
з'явився, письмовий відзив на позов та
контррозрахунок ціни позову не подав.
Надсилання судом ухвал на адресу
відповідача виявилось неможливим,
оскільки відповідач знаходиться на
території Автономної Республіки Крим,
яка є тимчасово окупованою територією
України. Приймання до пересилання
поштових відправлень адресованих на
територію АР Крим та м. Севастополь
об'єктами поштового зв'язку не
здійснюється, що підтверджується
листами Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" № 13-12/101 від 10.04.14. та № 30-626 від
На адресу відповідача здійснювалась
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, враховуючи предмет
спору, а також доказове наповнення
матеріалів справи, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
В судовому засіданні 22.07.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -
21.01.14. між позивачем (далі -
Постачальник) та відповідачем (далі -
Покупець) було укладено Договір
купівлі-продажу природного газу №
2178/14-КП-40 (далі - Договір), відповідно до
умов якого (п. 1.1, п. 2.1) Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю з 01.01.14. по 31.12.14. газ обсягом до 7
963,875 тис. куб. м. Продавець передає у
власність Покупцю природний газ,
ввезений на митну територію України
позивачем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00
00, а Покупець зобов'язується прийняти
та оплатити цей природний газ (далі -
Газ, що продається за Договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається підприємствами,
організаціями та іншими суб'єктами
господарювання (крім бюджетних
організацій та установ) (п. 1.2 Договору).
Згідно з п. 3.3 Договору
приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця.
За приписам 3.4 Договору, не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, Покупець зобов'язується
надати Продавцеві підписані та
скріплені печатками Покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути Покупцеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між Сторонами.
Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 Договору, ціна
(граничний рівень ціни) на газ і тарифи
на його транспортування
установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб. м
газу становить 3 113,00 грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою - 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 287,00 грн., крім того ПДВ
- 20% - 57,40 грн., всього з ПДВ - 344,40 грн. До
сплати за 1000 куб. м природного газу - 3
462,26 грн., крім того ПДВ - 20% 692,45 грн.,
всього з ПДВ 4 154,71 грн.
Сторонами в п. 6.1, п. 6.2 Договору
погоджено, що оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа (включно) місяця, наступного за
місяцем поставки газу.
Строк дії Договору сторонами погоджено
розділом 11 Договору, яким встановлено,
що Договір набуває чинності з дати
підписання та скріплення печатками,
поширює дію на відносини, що фактично
склалися між сторонами з 1 січня 2014 року
і діє в частині реалізації газу до
31.12.14., а в частині проведення
розрахунків до їх повного здійснення.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що в зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором, у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість по оплаті поставленого
газу за січень, лютий 2014 року.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Суд відзначає, що відповідач своїм
правом на подачу письмового відзиву не
скористався, надавши лише
контррозрахунок ціни позову.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані прокуратурою докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією із підстав
виникнення зобов'язань та обов'язковим
для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Положеннями статті 693 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З наданих позивачем доказів та
пояснень сторін вбачається, що позивач
взяті на себе зобов'язання щодо
постачання природного газу на користь
відповідача виконав належним чином,
зауважень щодо поставки газу від
відповідача не надходило.

Вказане підтверджується наявними в
матеріалах справи актами
приймання-передачі природного газу від
31.01.14. та 28.02.14.

Разом з тим, відповідач у визначений
Договором строк оплату за переданий
природний газ здійснював з порушенням
строків, зазначених у Договорі,
сплативши лише 1 630 000,00 грн.

Таким чином, відповідач свого обов'язку
по оплаті природного газу в терміни,
визначені Договором, в повному обсязі
не виконав, доказів оплати
заборгованості за період заявлений в
позовній заяві, до матеріалів справи не
надав.

Матеріалами справи підтверджується що
відповідач в порушення покладеного на
нього законом та Договором обов'язку по
сплаті передбачених Договором
грошових коштів за отриманий природний
газ не виконав, в зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем за січень, лютий 2014 року
становить 8 891 222,33 грн.

Стосовно вимог про стягнення з
відповідача 310 723,39 грн. - пені за
несвоєчасну сплату орендної плати, суд
відзначає наступне.

Відповідно до п. 7.2 Договору, у разі
невиконання Покупцем п. 6.1 Договору він
зобов'язаний сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договорами строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році" №
01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення
виконання грошового зобов'язання,
здійснено перерахунок пені та
встановлено, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 310
723,39 грн. - пені.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 59 900,40 грн. - 3%
річних та 532 113,69 грн. - збитків від
інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

Суд відзначає, що прострочене грошове
зобов'язання визначено у гривні, а тому
нарахування 3% річних є правомірним.

За перерахунком суду, розмір 3% річних
становить 59 900,40 грн., розмір збитків
від інфляції становить 532 113,69 грн.,
внаслідок чого позовні вимоги в цій
частині є такими, що підлягають
задоволенню повністю.

При цьому відповідачем не оспорено
розрахунок пені, 3% річних та збитків
від інфляції.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства
«Севтеплоенерго» Севастопольської
міської ради (99011, м. Севастополь, вул.
Павліченко,2; ідентифікаційний код
03358357) на користь Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний
код 20077720) 8 891 222 (вісім мільйонів
вісімсот дев'яносто одну тисячу двісті
двадцять дві) грн. 33 коп. - основного
боргу, 310 723 (триста десять тисяч сімсот
двадцять три) грн. 39 коп. - пені, 532 113
(п'ятсот тридцять дві тисячі сто
тринадцять) грн. 69 коп. - збитків від
інфляції, 59 900 (п'ятдесят дев'ять тисяч
дев'ятсот) грн. 40 коп. - 3% річних, 73 080
(сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00
коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 28.07.14.

Суддя
Т.М. Ващенко