ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 13» серпня 2014 р.
Справа
№922/1858/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В.суддя Россолов В.В.,

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участі представників сторін:

Позивача - Єфременко О.О.,за
довіреністю №14-88 від 18.04.14

Відповідача - Ковалів О.О., за
довіреністю від 24.06.14 року, Орлова С.В.,
за довіреністю від 10.01.14 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача- ПАТ
«Нафтогаз України»(вх. №2076Х/1-42) на
рішення Господарського суду
Харківської області від 24 червня 2014
року по справі №922/1858/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Національного аерокосмічного
університету ім.М.Є.Жуковського
«Харківський авіаційний інститут», м.
Харків.

про стягнення 411 113,74 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 24 червня 2014
року по справі №922/1858/14 (суддя Яризько
В.О.) позовні вимоги ПАТ НАК "Нафтогаз
України" задоволено частково. Стягнуто
з Національного аерокосмічного
університету ім. М.Є.Жуковського
"Харківський авіаційний інститут"(61070,
Харківська обл., місто Харків, вул.
Чкалова, буд. 17, код 02066769) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, буд. 6, код 20077720)
основну заборгованість у сумі 351300,25
грн., витрати по сплаті судового збору в
сумі 7026,01 грн. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Позивач-ПАТ НАК "Нафтогаз України" з
рішенням Господарського суду
Харківської області від 24 червня 2014
року не погодився, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті вищезазначеного рішення,
просить його скасувати в частині
відмови у стягенні пені у розмірі 38393,59
грн., втрат від інфляційних процесів у
розмірі 13124, 86 грн. та трьох відсотків
річних у розмірі 8295,04 грн. Також просить
прийняти в цій частині нове рішення, за
яким стягнути з Національного
Аерокосмічного Університету ім.
М.Є.Жуковського "Харківській
авіаційний інститут" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" пеню у розмірі 38393,59
грн., втрати від інфляційних процесів у
розмірі 13124, 86 грн. три відсотки річних у
розмірі 8295,04 грн., в стягенні яких було
відмовлено Господарським судом
Харківської області, в іншій частині
залишити без змін.

Зокрема, апелянт не погоджується із
висновком суду першої інстанції про
відмову у стягненні пені у розмірі 38393,59
грн., втрат від інфляційних процесів у
розмірі 13124,86 грн., та трьох відсотків
річних у розмірі 8295,04 грн.

11 серпня 2014 року від відповідача
надійшов відзив( вх. № 6467) на апеляційну
скаргу, в якому Національний
аерокосмічний університет ім. М.Є.
Жуковського «Харківський авіаційний
інститут» заперечує проти задоволення
апеляційної скарги позивача у повному
обсязі, вважає рішення Господарського
суду Харківської області від 24 червня
2014 року законним і обґрунтованим,
просить залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду без змін.

11 серпня 2014 року від Національного
аерокосмічного університету ім. М.Є.
Жуковського «Харківський авіаційний
інститут» надійшов відзив(вх. № 6501), в
якому відповідач заперечує проти
апеляційної скарги, та просить рішення
Господарського суду Харківської
області від 24 червня 2014 року залиши без
змін.

До судового засідання, яке відбулося 13
серпня 2014 року, з'явились повноважні
представники сторін, які підтримали
свої вимоги та заперечення.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, повторно розглянувши справу
відповідно до вимог статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, вислухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
повноту встановлення Господарським
судом Харківської області обставин, що
мають значення для справи та
правильність застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

08 лютого 2013 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(позивач, продавець) та Національний
Аерокосмічний Університет ім. М. Є.
Жуковського "Харківський авіаційний
інститут" (відповідач, покупець) був
укладений договір № 13/3121-ТЕ-32
купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю в 2013 році природний газ (надалі
- газ), а покупець, відповідно,
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, на умовах цього
Договору. Газ, що продається за цим
договором, використовується покупцем
виключно для вироблення теплової
енергії, яка споживається населенням,
релігійними організаціями та
національними творчими спілками їх
регіональними осередками (п. 1.2
Договору).

В розділі 5 Договору сторонами
погоджена ціна на газ.

Відповідно до п.6.1 Договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100
відсоткової поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Згідно з п. 6.3 Договору в платіжних
дорученнях покупець повинен
обов'язково зазначати номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу без зазначення періоду, за який
здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у покупця за цим
договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від
покупця, будуть зараховані як
передоплата за умови відсутності
заборгованості за цим Договором.

На виконання умов договору № 13/3121-ТЕ-32
від 08.02.2013 позивач поставив протягом
січня 2013 року - грудня 2013 року, а
відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 2208972,59 грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі природного газу, копії яких
додані до матеріалів справи, та не
заперечується відповідачем.

Покупець частково виконав зобов'язання
з оплати поставленого природного газу,
перерахувавши на рахунок позивача
частинами грошові кошти в сумі
1857672,34грн. що підтверджується довідкою
про операції та довідкою про сальдо, а
також підтверджується відповідачем.

На теперішній час заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором поставки природного газу
складає 351300,25 грн. за грудень 2013р.

Приймаючи до уваги, що відповідач не
виконав передбачені договором
зобов'язання по сплаті грошових коштів
у визначений строк, позивачем
пред'явлено до стягнення основний борг
у сумі 351300,25 грн.

Крім того позивач просить стягнути з
відповідача пеню в сумі 38393,59 грн., яка
нарахована відповідно до п. 7.2 Договору
за весь період дії Договору, а також 3%
річних у сумі 8295,04 грн. та інфляційні
втрати в сумі 13124,86 грн., які нараховані
відповідно до ст. 625 ЦК України за весь
період дії Договору.

Задовольняючи позов ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» лише в частині стягнення
основної заборгованості в розмірі
351300,25 грн., Господарський суд
Харківської області на підставі
положень ч. 1 ст. 655, ч.1 ст. 692 ЦКУ виходив
з того, що відповідачем не виконані
передбачені договором зобов'язання по
сплаті грошових коштів у визначений
строк. В обґрунтування відмови в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені у розмірі 38393,59 грн., 3%
річних та інфляційних, суд зазначає, що
несвоєчасна оплата коштів за отриманий
газ була викликана недотриманням з
боку позивача норм діючого
законодавства, а тому вина відповідача
в таких затримках відсутня, з його боку
зобов'язання виконувались належним
чином, а саме щодо виставлення
платіжних документів на оплату, та
наявносты грошових коштів на оплату.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком
Господарського суду Харківської
області в частині стягнення основної
заборгованості у розмірі 351300,25 грн.,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір
є відплатним, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає із суті договору.

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов Договору № 13/3121-ТЕ-32
від 08.02.2013 позивач поставив протягом
січня 2013 року - грудня 2013 року, а
відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 2208972,59 грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі природного газу, копії яких
додані до матеріалів справи, та не
заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи,
заборгованість відповідача перед
позивачем за Договором № 13/3121-ТЕ-32 від
08.02.2013 на купівлю - продаж природного
газу складає 351300,25 грн., що
підтверджується матеріалами справи та
визнана відповідачем у суді першої
інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 351300,25 грн грн.
основного боргу.

В той же час рішенням Господарського
суду Харківської області, мотивуючи
відсутністю вини з боку відповідача у
неналежному виконанні зобов'язання,
було відмовлено позивачу в задоволенні
позовних вимог в частині стягненні
пені.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
позивач заперечує дане твердження суду
тим фактом, що відповідачем не було
докладено зусиль та вжито всіх заходів
для виконання зобов'язань. Так на його
думку відповідачем не було внесено
пропозиції щодо змін до договору в
розділ 6 «Порядок та умови проведення
розрахунків». Позивач зазначає, що
відповідач здійснював розрахунки за
поставлений газ та частково
розрахувався, а отже своїми діями
підтвердив, що договір укладений
відповідно до норм чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так пунктом 6.1 договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами 100 %
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), тому, згідно зі
ст. 611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно з пунктом 7.2 договору, у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
договору продавець, у безспірному
порядку зобов'язує сплатити продавцю,
крім суми заборгованості, пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

За змістом статті 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, обов'язковою підставою стягнення
з відповідача пені за порушення
зобов'язання, є наявність вини з боку
відповідача. При цьому, обов'язок
доказування відсутності вини у
неналежному виконанні зобов'язання
лежить на відповідачеві.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач є державним навчальним
закладом IV рівня акредитації, який
фінансується за рахунок коштів
державного бюджету.

Згідно зі ст. 43 Бюджетного кодексу
України в органах, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, бюджетним установам
відкривають рахунки в встановленому
законодавством порядку, тобто
здійснення розрахунків відповідачем з
контрагентами за власними
зобов'язаннями здійснюється виключно
через органи Державного казначейства,
де обліковуються його рахунки.

Так відповідачем щомісяця
виставлялись платіжні доручення на
оплату отриманого газу від позивача,
однак ГУ Державної казначейської
служби України у Харківській області
не виконувало перерахування коштів з
посиланням на те, що основною вимогою
Головного управління при перевірці
договорів на постачання природного
газу є неухильне дотримання вимог
постанови КМУ від 26.03.2008 року № 247 "Про
вдосконалення порядку розрахунків за
спожитий природний газ". Постановою
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, від 23.01.2012 року № 37 "Про
затвердження Переліку поточних
рахунків із спеціальним режимом
використання, відкритих в установах
ПАТ "Державний ощадний банк України"
гарантованими постачальниками та їх
структурними підрозділами, а також
підприємствами, що здійснюють продаж
природного газу гарантованим
постачальникам, для зарахування
коштів, що надходять за спожитий
природний газ від усіх категорій
споживачів" визначений рахунок 2603 для
НАК "Нафтогаз України". Договір на
постачання природного газу, укладений
відповідачем з НАК "Нафтогаз України",
від 08.02.2013 року № 13/3121-ТЕ-32 у 2013 році,
був зареєстрований по рахунку 2600.

Дана позиція викладена також в листі №
09-30/565-7406 від 23.06.2014р.

Крім того, відповідач неодноразово
повідомляв позивача про необхідність
відкриття спеціального рахунку, що
підтверджується листами №38-15/583 від
11.04.2013р., № 38-15/671 від 24.04.2013р., № 38-15/802 від
24.05.2013р., № 38-15/869 від 03.06.2013р., 38-05/1076 від
08.07.2013р., № 38-15/1562 від 14.10.2013р.).

Проте позивачем в листах на адресу
відповідача (а.с. 64) та на адресу
Державної казначейської служби (а.с.
66-67), було зазначено, що постанова КМУ
від 26.03.2008 року № 247 та постанова НКРЕ
від 23.01.2012 року № 37 не розповсюджується
на спірний договір та спірні
правовідносини, а тому перерахування
коштів необхідно здійснювати на той
рахунок, який зазначений в Договорі.

Через те, що перерахування коштів
казначейською службою не
здійснювалось, а умовами Договору, саме
пунктом 6.2, передбачено, що при
невиконанні покупцем вимог,
передбачених у п. 6.1 цього договору,
продавець має право обмежити передачу
газу покупцеві або припинити передачу
газу до повного погашення
заборгованості за переданий газ по
цьому договору, позивач повідомляв
відповідача про можливість припинення
передачі газу, у зв'язку з чим
відповідач листами № 38-01/1070 від 08.07.2013р.,
№ 38-15/15-10 від 09.10.2013р., № 38-15/1563 від
14.10.2013р. звертався до голови Державної
казначейської служби України з
проханням вирішити питання щодо
перерахування коштів з метою уникнення
припинення подачі газу з боку позивача,
після чого здійснювалось часткове
перерахування коштів.

Наведені факти свідчать про існування
спору між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" та
Державною казначейською службою
України щодо категорії рахунку для
перерахування коштів за договором №
13/3121-ТЕ-32 купівлі-продажу природного
газу. Зазначена обставина унеможливила
відповідача здійснити своєчасну
оплату за зобов'язанням.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до акту виконаних робіт
(наданих послуг) обсяг спожитого газу в
грудні 2013 року був отриманий
Університетом 08.01.2014 року.

На виконання умов договору, відповідач
до 14 січня звернувся до Казначейської
служби України з метою здійснення
оплати.

Проте Казначейською службою України, з
огляду на ст. 3 Бюджетного кодексу
України, що бюджетний період для всіх
бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік, який починається 1
січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року. Не прийняття
Верховною Радою України закону про
державний бюджет України до 1 січня
відповідного року не є підставою для
встановлення іншого бюджетного
періоду; та пункт 2.3 Порядку реєстрації
та обліку бюджетних зобов'язань
розпорядників бюджетних коштів та
одержувачів бюджетних коштів в органах
Державної казначейської служби
України, встановлено терміни протягом
яких органи Казначейства звіряють
поданий розпорядником Реєстр та
підтвердні документи на предмет
відповідності даних, уключених до
Реєстру, було відмовлено в реєстрації
документів минулого року.

Відповідач з огляду на відмову з боку
Казначейської служби України
здійснити реєстрацію спожитого газу за
грудень місяць 2013 року, звернувся з
проханням до Міністерства фінансів
України, щодо надання можливості
здійснити перерахування грошових
коштів, що підтверджується листом
№38-14/247 від 30.01.2014. А отже такі дії
відповідача підкреслюють його
спрямованість на належне виконання
зобов'язання.

На підставі вищезазначеного колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що відповідачем було
докладено усіх зусиль та вжито всіх
заходів для виконання зобов'язання за
договором, а тому у несвоєчасній оплаті
коштів за отриманий газ вина
відповідача в таких затримках
відсутня. З огляду на зазначене,
колегія суддів погоджується із
висновком Господарського суду
Харківської області в частині відмови
позивачу у стягненні з відповідача
пені, з мотивів відсутності вини

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 26 червня 2014
року з посиланням на відсутність вини
відповідача у затримках, щодо сплати
грошових коштів за зобов'язанням, було
відмовлено позивачу у стягненні 3%
річних та інфляційних витрат.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, не
погоджується з даною правовою позицією
суду з огляду на наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (частина 1 статті 612 ЦК
України)

Відповідно до вимог статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 4. 1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Аналіз вищезазначених положень
законодавства вказує на те, що наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та 3% річних
не є санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Пунктом 7.1 укладеного сторонами
договору встановлено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та цим договором.(а.с.14)

А тому, Господарським судом
Харківської області було неправомірно
відмовлено позивачу у задоволенні
позову в частині стягнення з
відповідача втрат від інфляційних
процесів у розмірі 13124,86 грн. та трьох
відсотків річних у розмірі 8295,04 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду зазначає, що
апеляційна скарга ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване рішення
господарського суду Харківської
області скасуванню в частині відмови в
стягненні 3% річних та інфляційних
витрат, як таке, що прийнято з
порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. На
підставі чого, колегія суддів вирішила
розподілити судові витрати, поклавши
витрати по сплаті судового збору в сумі
7454, 40 грн. на відповідача.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 3
статті 103, пунктом 4 частини 1 статті 104,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Господарського суду
Харківської області від 24.06.2014 року по
справі №922/1858/14 скасувати в частині
відмови в стягненні втрат від
інфляційних процесів у розмірі 13124,86
грн. та трьох відсотків річних у
розмірі 8295,04 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення,
яким позов задовольнити та стягнути з
Національного аерокосмічного
університету ім. М.Є.Жуковського
"Харківський авіаційний інститут"(61070,
Харківська обл., місто Харків, вул.
Чкалова, буд. 17, код 02066769) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, буд. 6, код 20077720) втрати
від інфляційних процесів у розмірі
13124,86 грн. та три відсотки річних у
розмірі 8295,04 грн.

Стягнути з Національного
аерокосмічного університету ім.
М.Є.Жуковського "Харківський
авіаційний інститут"(61070, Харківська
обл., місто Харків, вул. Чкалова, буд. 17,
код 02066769) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6,
код 20077720) витрати по сплаті судового
збору в сумі 7454,40 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 18.08.2014
року.

Головуючий суддя

Бондаренко В.П.

Суддя

Ільїн О.В.

Суддя

Россолов В.В.