ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.
Справа № 914/1863/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого судді
Марка Р.І.

суддів
Желіка М.Б.

Костів Т.С.

при секретарі судового засідання
Томкевич Н.М.

за участю представників сторін :

від позивача - не з'явились;

від відповідача - не з'явились,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар", вих.№
600 від 14.07.2014р. (вх. № 01-05/3359/14 від 17.07.2014р.)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 08.07.14 р.

у справі № 914/1863/14, суддя Бортник О.Ю.,

позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Еталон", с.
Тростянець, Тиврівський р-н., Вінницька
обл.,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар", м.
Городок, Львівська обл.,

про стягнення заборгованості в сумі 303
112, 40 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 08.07.2014р. у справі
№914/1863/14 (суддя Бортник О.Ю.) позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Еталон" (з
врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог №328 від 03.07.2014р.)
задоволено повністю. Присуджено до
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Еталон" 250 511,46
грн. заборгованості, 25 812,17 грн.
інфляційних, 5 134,87 грн. трьох процентів
річних та 5 629,17 грн. судового збору.

Окрім того, зазначеним рішенням
відмовлено у задоволенні клопотання
відповідача про відстрочення
виконання рішення суду за
безпідставністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
місцевого господарського суду в
частині відмови в задоволенні
клопотання відповідача про
відстрочення виконання рішення суду,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар"
звернулось до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, вих.№ 600 від
14.07.2014р. (вх. № 01-05/3359/14 від 17.07.2014р.), в
якій просить рішення Господарського
суду Львівської області від 08.07.2014р. у
справі №914/1863/14 скасувати та прийняти
нове рішення, яким відстрочити
виконання рішення суду до 15.09.2014р. з
підстав порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
неповного з'ясування судом першої
інстанції обставини справи.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агро-Еталон" відзиву
на апеляційну скаргу не подало.

Згідно автоматичного розподілу справ
КП "Документообіг господарських судів",
17.07.2014р. справу за № 914/1863/14 розподілено
до розгляду судді - доповідачу Марку
Р.І.

Розпорядженням голови суду від 18.07.2014р.
у склад колегії для розгляду справи
№914/1863/14 введено суддів Желіка М.Б. та
Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014р.
(колегією суддів у складі: головуючий
суддя Марко Р.І., судді Желік М.Б., Костів
Т.С.) апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Яблуневий
дар" прийнято до провадження та
призначено до розгляду в судовому
засіданні на 05.08.2014р.

Розпорядження в.о. голови суду від
05.08.2014р. в склад судової колегії внесено
зміни, замість судді Желіка М.Б., який
перебуває у відпустці, введено суддю
Бонк Т.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014р.
(колегією суддів у складі: головуючий
суддя Марко Р.І., судді Бонк Т.Б. та Кості
Т.С.) на клопотання скаржника розгляд
апеляційної скарги відкладено на
26.08.2014р.

Розпорядження голови суду від 26.08.2014р. в
склад судової колегії внесено зміни,
замість судді Бонк Т.Б., яка перебуває у
відпустці, введено суддю Желіка М.Б.

В судове засідання 26.08.2014 року сторони
участі уповноважених представників
повторно не забезпечили, хоча
своєчасно та належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштових
відправленнь, причин неявки суду не
повідомили.

Враховуючи те, що ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
05.08.2014р. явка представників сторін у
судове засідання визначена на власний
розсуд, сторін було належним чином
повідомлено про час та місце розгляду
апеляційної скарги, клопотань про
відкладення розгляду апеляційної
скарги не надходило, а в матеріалах
справи достатньо доказів для розгляду
справи по суті та прийняття законного
рішення, судова колегія дійшла
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги за відсутності
представників сторін.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного судового рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вирішила, що у
задоволенні вимог апеляційної скарги
слід відмовити, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
11.10.2013р. між сторонами у справі було
укладено договір купівлі-продажу
№59/SR/2013, відповідно до п.1.1. якого
позивач зобов'язався передати у
власність відповідача
сільськогосподарську плодоовочеву
продукцію, а відповідач - прийняти та
оплатити її.

Відповідно до п.2.1.-2.3. договору
асортимент, якість, кількість та ціна
кожної партії товару визначається
сторонами у видаткових накладних на
кожну партію товару. Ціна кожної партії
товару визначається у накладних.
Загальна сума договору складається з
вартості всіх партій товару,
поставлених по даному договору.

Оплата за товар здійснюється після
поставки товару, або передоплатою у
національній валюті України - гривня,
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок позивача, а також
шляхом готівкових розрахунків ( п 4.1.-4.2.
договору).

Строк дії договору сторони погодили з
моменту його підписання і до 31.12.2013р.
(п.8.1. договору).

На виконання умов договору, протягом
жовтня-листопада 2013р. Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Агро-Еталон" передало, а Товариство з
обмеженою відповідальністю "Яблуневий
дар" прийняло товар - яблуко несортове
на загальну суму 390 090,56 грн., що
підтверджено наявними в матеріалах
справи копіями видаткових накладних,
підписаними уповноваженими
представниками обох сторін та
скріпленими відтисками їх печаток, а
також не заперечується сторонами.

Проте відповідач свої договірні
зобов'язання у повному обсязі не
виконав, внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 250 511, 46 грн., що не заперечується
сторонами та підтверджується
матеріалами справи, в тому числі і
актом звірки взаєморозрахунків станом
на 20.06.2014р., підписаним уповноваженими
представниками обох сторін та
скріпленим відтисками їх печаток.

З огляду на наведене, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Агро-Еталон" звернулось до
Господарського суду Львівської
області з позовною заявою (з
врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог №328 від 03.07.2014р.)
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар" 276 323,63
грн. заборгованості з урахуванням
індексу інфляції та 5 134,87 грн. 3 % річних.

Місцевий господарський суд позов
задоволив повністю.

Судова колегія погоджується з такими
висновками місцевого господарського
суду, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦК
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, а згідно ст.526 ЦК України,
ст.193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких вказівок -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст.599 ЦК
України, ст.202 ГК України зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Наявними в матеріалах справи доказами
підтверджено, що позивач свої
зобов'язання за договором
купівлі-продажу №59/SR/2013 від 11.10.2013р.
виконав, поставивши відповідачу товар
на загальну суму 390 090,56 грн., а
відповідач порушив взяті на себе
договірні зобов'язання щодо оплати
вартості поставленого товару,
сплативши лише 139 579,10 грн., в результаті
чого заборгував перед позивачем 250 511,46
грн.

Відповідач, у встановленому законом
порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
відсутність у нього заборгованості
перед позивачем за договором
купівлі-продажу №59/SR/2013 від 11.10.2013р.

Окрім того, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач визнає наявність у
нього заборгованості перед позивачем
по договору купівлі-продажу №59/SR/2013 від
11.10.2013р. у розмірі 250 511,46 грн..

Разом з тим, відповідно до ст. 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612
ЦК України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає товар у
власність другої сторони (покупця), а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар (ст.655 ЦК України).

Згідно із ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про підставність
та обґрунтованість вимог позивача про
стягнення з відповідача 250 511, 46 грн.
заборгованості по договору
купівлі-продажу №59/SR/2013 від 11.10.2013р., 25
812,17 грн. інфляційних та 5 134,87 грн. трьох
процентів річних, нарахованих за
прострочення виконання грошового
зобов"язання.

Разом з тим, в процесі розгляду справи в
суді першої інстанції відповідач
клопотав перед судом про відстрочку
виконання рішення суду до 15.09.2014р.,
мотивуючи вказане клопотання важким
фінансовим становищем товариства, що
пов'язане з сезонним характером його
роботи. При цьому, відповідач зазначав
про те, що зможе повністю погасити
заборгованість перед позивачем лише
після реалізації продукції
виготовленої в 2014році, що припадає на
вересень-жовтень 2014 року.

Відповідно до п. 6 ч.1.ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у
постанові № 9 від 17.10.2012 "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" господарські суди повинні
мати на увазі, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Отже, виходячи із наведеного,
законодавець у будь-якому випадку
пов'язує відстрочення виконання
судового рішення з об'єктивними,
непереборними, виключними обставинами,
що ускладнюють вчасне виконання
судового рішення.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що скаржником
не подано суду жодних доказів на
підтвердження його скрутного
фінансового становища.

Окрім того, наведені відповідачем як в
клопотанні про відстрочення виконання
рішення, так і в апеляційній скарзі
обставини, зокрема, важке фінансове
становище та сезонний характер
виробництва, не є тими виключними
обставинами, які давали б підстави для
відстрочення виконання судового
рішення. Самі по собі фінансові
труднощі підприємства та отримання
прибутку у майбутньому не свідчать про
те, що боржник не може виконати рішення
суду.

Стаття 42 ГК України визначає як
самостійну, ініціативну, систематичну,
на власний ризик господарську
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку. При
цьому здійснення підприємницької
діяльності на власний ризик означає
покладення на підприємця тягаря
несприятливих наслідків такої
діяльності.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, слід також враховувати, що за
змістом частини першої статті 229 ГК
України та частини першої статті 625 ЦК
України, за невиконання грошового
зобов'язання боржник відповідає, хоч би
його виконання стало неможливим не
тільки в результаті його винних дій чи
бездіяльності, а і внаслідок дії
непереборної сили або простого
випадку. Відповідальність боржника
означає можливість стягнення за
рахунок майна боржника суми
невиконаного грошового зобов'язання.
Тобто боржник не звільняється від
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошового
зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, частина 2 статті 218 ГК
України передбачає, що відсутність у
боржника необхідних коштів, а також
порушення зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617
ЦК України, не вважається випадком,
зокрема, недодержання своїх
зобов'язань контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

В силу статті 96 ЦК України, юридична
особа відповідає за своїми
зобов'язаннями усім належним їй майном.

Отже, відсутність у боржника грошових
коштів не може свідчити про
неможливість виконання рішення суду з
огляду на існування інших, крім
звернення стягнення на грошові кошти,
передбачених Законом України "Про
виконавче провадження" способів
виконання рішення суду.

Тому, враховуючи зазначені норми,
надання відстрочки на підставі тяжкого
фінансового стану боржника не може
вважатися підставою для застосування
положень п. 6 ст. 83 ГПК України.

Окрім того, вирішуючи питання про
відстрочення виконання рішення, на
підставі ст. 121 ГПК України, суд повинен
врахувати матеріальні інтереси обох
сторін, оскільки невиконання
відповідачем протягом певного часу
рішення суду порушує матеріальні
інтереси позивача та може призвести до
негативних наслідків для нього.

Враховуючи ступінь вини відповідача у
виникненні спору, беручи до уваги
характер господарських правовідносин,
що виникли між сторонами, матеріальні
інтереси сторін, колегія суддів, як і
суд першої інстанції, не розцінює
наведені відповідачем обставини, як
виняткові, що дають право на
відстрочення виконання рішення суду і
вважає, що місцевий господарський суд
підставно відмовив в задоволенні
клопотання боржника.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Згідно із ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Скаржник не надав доказів на
спростування висновків місцевого
господарського суду, викладених у
рішенні Господарського суду
Львівської області від 08.07.2014р. у даній
справі.

З огляду на все викладене вище, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду Львівської
області від 08.07.2014 року у даній справі
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства і підстав для його
скасування немає, а зазначені в
апеляційній скарзі доводи скаржника не
відповідають матеріалам справи,
документально не обґрунтовані, а тому
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 ГПК України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судовий збір за перегляд рішення
Господарського суду Львівської
області від 08.07.2014 року у даній справі в
апеляційному порядку покласти на
скаржника в порядку, передбаченому ст.
49 ГПК України.

Розмір сплати судового збору в Україні
встановлено Законом України „Про
судовий збір" від 06.10.2011 р. № 3828-VI, який
набрав чинності з 01.11.2011 року і
застосовується до апеляційних скарг,
що надійшли після набрання ним
законної сили.

Згідно з пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України
„Про судовий збір" за подання до
господарського суду апеляційної
скарги на рішення суду ставку судового
збору встановлено у розмірі 50 % ставки,
що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви, а у разі подання
позовної заяви майнового характеру - 50 %
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

Відповідно до пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону
України „Про судовий збір" ставка
судового збору за подання позовної
заяви майнового характеру становить 2%
ціни позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більш 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до п.п.2.15., 2.17 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" Законом передбачено
сплату судового збору з апеляційної
скарги на рішення суду виходячи саме з
оспорюваної суми. При цьому, Закон не
передбачає можливості зменшення
ставки судового збору з апеляційної
скарги в зв'язку з тим, що судове
рішення оскаржується лише в частині
відстрочення або розстрочення
виконання рішення.

Таким чином, сума судового збору, що
підлягала до сплати скаржником за
подання апеляційної скарги складає 2
814,59 грн.

Проте, при поданні апеляційної скарги
відповідач сплатив платіжним
дорученням №608 від 11.07.2014р. судовий збір
в розмірі 3 031,13 грн.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України
„Про судовий збір" сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Відповідно до п.5.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
питання про повернення сплаченої суми
судового збору вирішується
господарським судом за результатами
розгляду відповідних матеріалів, у
тому числі й за відсутності заяви
(клопотання) сторони чи іншого учасника
судового процесу про повернення суми
судового збору. Про таке повернення
зазначається:

- в ухвалі, якою здійснюється відмова у
прийнятті або повернення заяви
(скарги), за подання якої сплачується
судовий збір, або

- в резолютивній частині судового
рішення, яким закінчується розгляд
справи по суті (при цьому в його
мотивувальній частині наводяться
підстави повернення сум судового збору
згідно із Законом), або

- в ухвалі про повернення сум судового
збору, винесеній як окремий
процесуальний документ (зокрема, у
випадку, передбаченому пунктом 2
частини першої статті 88 ГПК).

Отже, судовий збір сплачений
скаржником - Товариством з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар" в
більшому розмірі на суму 216,54 грн., ніж
передбачено ст.4. ЗУ «Про судовий збір»,
підлягає поверненню скаржнику на
підставі п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий
збір».

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 33,43, 99, 101, 103, 105 ГПК України, ст.7 ЗУ
« Про судовий збір», Львівський
апеляційний господарський суд ,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 08.07.2014р. у справі
№914/1863/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар" - без
задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за
перегляд рішення в апеляційному
порядку покласти на скаржника.

3. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар" (81500,
Львівська область, м. Городок, вул.
Львівська, 274а, ) з
Державного бюджету України надмірно
сплачений платіжним дорученням №608
від 11.07.2014р. судовий збір за подання
апеляційної скарги в розмірі 216,54 грн.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повна постанова складена 28.08.2014р.

Головуючий-суддя
Марко Р.І.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Костів Т.С.