ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.Справа № 916/2380/14

Господарський суд Одеської області у
складі :

судді
Никифорчука М.І.

при секретареві Ніколаєві
П.В.

за участю представників сторін :

від позивача: Бакало Ю.С. за довіреністю
№ 05-18/244 від 15.01. 2014 р.;

Загвоздіна Л.С. за
довіреністю № 05-18/254 від 27.02.2014 р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу:

За позовом: Державного підприємства
"Морський торговельний порт "Южний";

До відповідача: Приватного
акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКЕ
ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО";

про стягнення 538 735,33 грн.,-

в с т а н о в и в :

Державне підприємство „Морський
торговельний порт „Южний" (далі -
Позивач) звернулось до приватного
акціонерного товариства „Українське
Дунайське пароплавство" " ( далі -
Відповідач ) із позовом про стягнення
538 735 грн. 33 коп. посилаючись на
наступне.

19.04.2007 року між сторонами у справі
укладено договір позики № УП-293 (далі -
Договір) по якому відповідачеві надано
поворотну фінансову допомогу у
розмірі 6 000 000 грн. зі строком
повернення до 31.08.2007 р.

У вказаний строк відповідач
позику не повернув.

14.02.2008 р. позивач звернувся до
господарського суду Одеської області
із позовом про стягнення з відповідача
боргу включаючи пеню по вказаному
договору.

20.05.2008 р. між сторонами було
укладено мирову угоду, яка затверджена
ухвалою господарського суду Одеської
області у справі № 33/4-08-668.

За умовами мирової угоди
Відповідач зобов'язався перерахувати
Позивачеві 6 000 000 грн. у наступні
терміни:

- 1 250 000 грн. до 15 липня 2008 року,

- 1 250 000 грн. до 15 серпня 2008 року,

- 1 250 000 грн. до 15 вересня 2008 року,

- 1 250 000 грн. до 15 жовтня 2008 року,

- 1 250 000 грн. до 15 листопада 2008
року.

Проте боржник у вказані строки
перерахував лише 1 250 000 грн.

22.08.2008 р. у зв'язку з невиконанням
боржником (Відповідачем) умов вказаної
мирової угоди позивач звернувся до
господарського суду Одеської області
із позовом про зобов'язання виконати
умови мирової угоди, затвердженою
ухвалою господарського суду Одеської
області від 20.05.2008 р. у справі № 33/4-08-668.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 27.10.2008р. у справі №
6/123-08-3693 позов задоволений у повному
обсязі. Вказане рішення також не
виконано.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 18.08.2011 року у
справі № 3/17-2659-2011 затверджено мирову
угоду між сторонами про стягнення
індексу інфляції та 3% річних.

За умовами вказаної мирової угоди
сторони дійшли згоди про можливість
зменшення позовних вимог та станом на
18.08.2011 р. розмір 3% річних та індексу
інфляції складав 1 203 897,26 грн. які
Відповідач зобов'язався сплатити
Позивачеві за погодженим між сторонами
графіком.

Проте вказана ухвала
господарського суду Одеської області
від 18.08.2011 року відповідачем на
виконується. При цьому, після
затвердження строку виконання мирової
угоди у справі № 3/17-2659-2011 Відповідач
відновив повернення поворотної
фінансової допомоги за Договором та
здійснив наступні платежі :

- 02.09.2011 р. повернення фінансової
допомоги на суму 750 000 грн.;

- 05.09.2011 р. повернення фінансової
допомоги на суму 109 734 грн.;

- 28.11.2011 р. повернення фінансової
допомоги на суму 390 266 грн.;

- 14.09.2012 р. повернення фінансової
допомоги на суму 100 000 грн..

Таким чином залишок неповернутої
фінансової допомоги за Договором
складає 3 400 000 грн.
Враховуючи вказане позивач тривалий
час позбавлений можливості повернути
грошові кошти у термін передбачений
морової угодою затвердженою ухвалою
господарського суду Одеської області
від 20.05.2008 р. у справі № 33/4-08-668.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України
відповідачеві на прострочені суми
боргу нараховано 3% річних за період з
19.08.2011 р. по 10.06.2014 р. в сумі 294 586,21 грн. та
за період з 19.08.2011 р. по 30.04.2012 р. індекс
інфляції в сумі 244 149, 12 грн., всього
нараховано загалом на суму 538 735,33 грн.
(розрахунок у матеріалах справи).

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 610, 612, 625 ЦК
України позивач просить позов
задовольнити та стягнути з відповідача
вказані суми.

Відповідач із вимогами не згоден,
про що зазначив у відзиві на позов, у
якому зокрема, просить не стягувати 3%
річних в сумі 294 586,21 грн. посилаючись
при цьому на приписи п.3 ст. 83 ГПК
України та ст. 233 ГК України.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
дослідивши та проаналізувавши надані
докази, проаналізувавши приписи
законодавства, що регулюють
правовідносини по даному спору,
господарський суд прийшов до
наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються
письмовими і речовими доказами.

Згідно із ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинно
виконуватись відповідно до умов
договору, вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а в разі відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог.

Статтею 610 Цивільного кодексу
України визначено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
неналежне виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Приписами ст. 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
У відповідності до ст. 629 зазначеного
кодексу Договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматись від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання обов'язку.

Як випливає із матеріалів справи
приведені позивачем обставини справи
цілком підтверджуються наданими ним
доказами: Договором позики від 19.04.2007 р.,
мирової угодою від 20.05.2008 р.,
затвердженою ухвалою господарського
суду Одеської області від 20.05.2008 р. у
справі № 33/4-08-668, мировою угодою від 18
серпня 2011 р., затвердженою ухвалою
господарського суду Одеської області
від 18 серпня 2011 р. у справі № 3/17-2659-2011,
витягом з обліку надходжень по ВАТ
„УДП" за період з 01.01.2007 р. по 21.05.2014р.,
розрахунком сум стягнення.

Як випливає із змісту укладеної
між сторонами мирова угода яка
затверджена ухвалою господарського
суду Одеської області від 20.05.2008 р. у
справі № 33/4-08-668, Відповідач
зобов'язався перерахувати Позивачеві
6 000 000 грн. у наступні терміни:

- 1 250 000 грн. до 15 липня 2008 року,

- 1 250 000 грн. до 15 серпня 2008 року,

- 1 250 000 грн. до 15 вересня 2008 року,

- 1 250 000 грн. до 15 жовтня 2008 року,

- 1 000 000 грн. до 01 листопада 2008 року.

У позові позивачем зазначено 1 250
000 грн. до 15 листопада 2008 р.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок сум 3 % річних та індексу
інфляції, суд вважає його правильним і
тому приймає до уваги.

Щодо прохання відповідача про
зменшення розміру 3% річних з
посиланням на приписи п.3 ст. 83 ГПК
України та ст. 233 ГК України,
господарський суд зазначає таке.

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України
передбачено право господарського суду
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У даному спорі йдеться про
стягнення 3 % річних та індексу інфляції
які не є штрафними санкціями, а є
способом захисту майнового права та
інтересу.

Як зазначено у Поставної
Верховного суду України у справі
№07/238-10 від 12.12.2011р. - виходячи із
положень частини другої статті 625 ЦК
України, наслідки прострочення
боржником грошового зобов'язання у
вигляді інфляційного нарахування на
суму боргу та 3% річних, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Тобто, стаття 625 ЦК України, між
іншим, надає можливість кредитору
боржника, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, встановити
інший ніж 3% річних розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами.

З цих підстав суд відхиляє
посилання відповідача на приписи ст. 233
ГК України.

З огляду на викладене вказані суми
підлягають стягненню з відповідача в
порядку ст. 525. 526, ст. 625 ЦК
України.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст. ст.32,33,43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Державного підприємства
„Морський торговельний порт „Южний" -
задовольнити повністю.

Стягнути з приватного
акціонерного товариства „Українське
Дунайське пароплавство" (68600, Одеська
область, м. Ізмаїл, вул. Краснофлотська,
буд. 28, ) на користь
Державного підприємства „Морський
торговельний порт „Южний" (65481, Одеська
область, м. Южне, вул. Берегова, 13, ) - 3% річних в сумі 294 586
(двісті дев'яносто чотири тисячі
п'ятсот вісімдесят шість) грн. 21коп.,
індекс інфляції в сумі 244 149 (двісті
сорок чотири тисячі сто сорок дев'ять)
грн. 12 коп. та судовий збір в сумі 10 774
(десять тисяч сімсот сімдесят чотири)
грн. 71 коп.

Повний текст рішення складено та
підписано 26.08.2014р.

Суддя

Никифорчук М.І.