ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2014 р.
Справа № 914/786/14

Позивач: Львівське обласне
територіальне управління
Антимонопольного комітету України (79005,
вул. Івана Франка, 61, м. Львів;
ідентифікаційний код 20812013)

Відповідач: Публічне акціонерне
товариство "Дрогобицький молочний
завод" (82100, вул. Гайдамацька, 5, м.
Дрогобич, Львівська область:
ідентифікаційний код 00446428)

про стягнення штрафу та пені

суддя Фартушок Т.Б.

секретар Полюхович Х.М.

Представники:

Позивача: Оленюк С.Л. - представник,
довіреність в матеріалах справи;

Відповідача: не з'явився.

Суть спору:

Львівське обласне територіальне
управління Антимонопольного комітету
України звернулось до господарського
суду Львівської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Дрогобицький молочний завод" про
стягнення штрафу та пені.

Ухвалою господарського суду
Львівської області по даній справі від
11.03.2014р. порушено провадження у справі
та розгляд справи призначено в
судовому засіданні на 12год. 30хв. 25.03.2014р.
Розгляд справи відкладався з причин та
підстав, зазначених в ухвалі суду по
даній справі від 25.03.2014р.

Представнику Позивача оголошено права
та обов'язки, визначені ст.ст.20,22,28,38
Господарського процесуального кодексу
України. Крім того, в ухвалах
господарського суду Львівської
області по даній справі, які скеровані
чи оголошені Сторонам (підтвердженням
чого дані реєстрів вихідної
кореспонденції господарського суду
Львівської області, наявні в
матеріалах справи повідомлення про
вручення поштових відправлень та
письмові заяви про оголошення ухвал),
зазначалось, що права та обов'язки
сторін визначені ст.ст.20,22,28,38
Господарського процесуального кодексу
України.

Заяв про відвід судді не надійшло.

Представник Позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав повністю, надав пояснення по
суті спору.

Відповідач явку особисто чи
повноважного представника в жодне з
судових засідань не забезпечив, явка
визнавалась обов'язковою, про причини
неявки суду не повідомив, був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце проведення судових засідань;
вимог ухвал Господарського суду
Львівської області, в тому числі щодо
надання відзиву на позовну заяву, не
виконав, про причини невиконання суду
не повідомив.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.
3 ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
створює сторонам та іншим особам, які
беруть участь у справі, необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу,
в ухвалі господарського суду
Львівської області про порушення
провадження у справі (на необхідність
виконання вимог якої зазначалось в
ухвалах про відкладення розгляду
справи), окрім подання відзиву на
позовну заяву, сторін зобов'язувалось
надати всі докази в обґрунтування
правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності; сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 38 (витребування
доказів) Господарського
процесуального кодексу України (якою, в
тому числі, передбачені права сторін,
про що зазначалось в кожній з ухвал
господарського суду по даній справі),
сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів; у разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази. Зі змісту наведеної статті
вбачається, що протягом розгляду
справи суд позбавлений можливості
самостійно збирати докази, і вправі
витребовувати такі виключно за
клопотання сторони або прокурора.
Жодних клопотань про витребування
доказів не заявлялося.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає,
що судом, згідно вимог Господарського
процесуального кодексу України,
надавалась в повному обсязі можливість
Учасникам процесу щодо обґрунтування
їх правової позиції по суті спору та
подання доказів, чим забезпечено
принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7
Господарського процесуального кодексу
України судові рішення приймаються за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув
оригінали документів, долучених до
матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
у ній матеріалами відповідно до ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи в їх
сукупності, дослідивши матеріали
справи, та оцінивши докази в їх
сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням адміністративної колегії
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України №93 від 18.10.2012р. у справі
№3-01-51/2012 про порушення законодавства
про захист від недобросовісної
конкуренції (далі - Рішення №93)
вирішено наступне:

2. Визнати дії … ПАТ "Дрогобицький
молочний завод" (Відповідач по справі)
…, які полягали у одночасному зниженні
закупівельних цін на молоко,
заготовлене від продавців сировини у
Львівській області в лютому-березні
2012р., порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбаченим п.1 ст.50, ч.3 ст.6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" у вигляді
антиконкурентних узгоджених дій
шляхом вчинення схожих дій на ринку,
які могли призвести до обмеження
конкуренції, оскільки аналіз ситуації
на ринку товару спростовує наявність
об'єктивних причин для вчинення таких
дій;

7. За порушення, вказане у п.2 цього
рішення, відповідно до абзацу другого
частини другої ст.52 Закону України "Про
захист економічної конкуренції", на ПАТ
"Дрогобицький молочний завод" накласти
штраф у розмірі 20.0тис.грн. (двадцять
тисяч гривень).

Позивачем у відповідності до ч.1 ст.56
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" надіслано Відповідачу
витяг з Рішення №93 та у супровідному
листі-повідомленні зазначено, що
згідно ч.3 ст.56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
Відповідачу необхідно у двомісячний
строк з дня отримання Рішення №93
сплатити 100% штрафу із зазначенням
реквізитів; крім того зазначено, що за
кожен день прострочення сплати штрафу
стягується пеня у розмірі 1,5% від суми
штрафу№ також зазначено, що копію
платіжного документу про сплату штрафу
необхідно надіслати Позивачу у
п'ятиденний строк з дня сплати штрафу.
Відповідачем описане повідомлення з
додатком отримано 23.10.2012р.,
підтвердженням чого є повідомлення про
вручення поштового відправлення з
відбитком поштового штемпеля.

ПАТ "Дрогобицький молочний завод"
(Відповідач по даній справі) звернулось
до господарського суду Львівської
області з позовом до Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним рішення
Адміністративної колегії Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України №93
від 18.10.2012р. по справі №3-01-51/2012 (по
справі - Рішення №93). 08.01.2013р. порушено
провадження у справі та справа
отримала №914/53/13.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 09.09.2013р. у справі
№914/53/13 вирішено у задоволенні позову
відмовити повністю, постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 14.11.2013р. у
справі №914/53/13, апеляційну скаргу ПАТ
"Дрогобицький молочний завод" залишено
без розгляду. Відтак, рішення у справі
№914/53/13 набрало законної сили.

Рішенням від 09.09.2013р. у справі №914/53/13
встановлено, що підставами позову
вказане наступне:

"… на думку суду, відповідачем в
оскаржуваному рішенні доведено факт
вчинення відповідачем схожих
антиконкурентних узгоджених дій»;

«…суд приходить до висновку, що
відповідачем належними доказами
доведено наявність антиконкурентних
узгоджених дій позивача …».

В силу вимог ч.2 ст.35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду у справі №914/53/13, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Крім того, щодо інших посилань як на
підстави незаконності Рішення №93 суд
зазначає, що зустрічних позовних вимог
про визнання недійсним Рішення №93 чи
будь-яких доводів з цього приводу не
наводилось.

Також, згідно з пунктом 21 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. № 15 "Про деякі
питання практики застосування
конкурентного законодавства" (із
змінами та доповненнями), вирішуючи
спори, пов'язані із зобов'язанням
виконати рішення Антимонопольного
комітету України чи його
територіального відділення або про
стягнення коштів (штрафу, пені) на
підставі такого рішення, господарським
судам необхідно мати на увазі, що сам по
собі факт неоскарження рішення особою,
якої воно стосується, не є безумовним
свідченням законності відповідного
акта державного органу; тобто для того,
щоб дійти висновку про обов'язковість
виконання рішення названого Комітету
чи його територіального відділення,
господарському суду потрібно
досліджувати це рішення на предмет
його відповідності вимогам
законодавства, якщо така відповідність
заперечується іншою стороною у справі;
однак господарським судом не можуть
братися до уваги доводи особи, стосовно
якої прийнято рішення (заявника,
відповідача, третьої особи в розумінні
статті 39 Закону України "Про захист
економічної конкуренції"), з приводу
незаконності та/або необґрунтованості
цього рішення, якщо такі доводи
заявлено після закінчення строків,
встановлених частиною другою статті 47
та частиною першою статті 60 названого
Закону, оскільки дана особа не
скористалася своїм правом на
оскарження відповідного акта
державного органу, а перебіг
зазначеного строку виключає
можливість перевірки законності та
обґрунтованості рішення органу
Антимонопольного комітету України.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає,
що рішенням господарського суду у
справі №914/53/13 встановлено відсутність
підстав для визнання недійсним Рішення
№93, а інші доводи з цього приводу, але з
інших підстав, господарським судом не
можуть братися до уваги; проте такі
Відповідачем не заявлені.

Згідно ст.1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. Особливості спеціального
статусу Антимонопольного комітету
України обумовлюються його завданнями
та повноваженнями, в тому числі роллю у
формуванні конкурентної політики. До
таких завдань стаття 3 названого Закону
відносить участь Антимонопольного
комітету України у формуванні та
реалізації конкурентної політики в
частині, зокрема, сприяння розвитку
добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
захист від недобросовісної
конкуренції" відносини, пов'язані
захистом від недобросовісної
конкуренції, регулюються цим Законом,
Законом України "Про захист
економічної конкуренції", Законом
України "Про Антимонопольний комітет
України", Паризькою конвенцією про
охорону промислової власності від
20.03.1883 року, міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, іншими
актами законодавства, виданими на
підставі законів чи постанов Верховної
Ради України.

У відповідності до ч.1 ст. 7 Закону
України "Про Антимонопольний комітет
України" визначено, що у сфері
здійснення контролю за дотриманням
законодавства про захист економічної
конкуренції Антимонопольний комітет
України має повноваження, в тому числі,
розглядати заяви і справи про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та проводити
розслідування за цими заявами і
справами; приймати передбачені
законодавством про захист економічної
конкуренції розпорядження та рішення
за заявами і справами, перевіряти та
переглядати рішення у справах,
надавати висновки щодо кваліфікації
дій відповідно до законодавства про
захист економічної конкуренції;
перевіряти суб'єкти господарювання,
об'єднання, органи влади, органи
місцевого самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;
при розгляді заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, проведенні перевірки та в
інших передбачених законом випадках
вимагати від суб'єктів господарювання,
об'єднань, органів влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом; призначати
експертизу та експерта з числа осіб,
які володіють необхідними знаннями для
надання експертного висновку; тощо.

Частиною 1 ст.12 Закону України "Про
антимонопольний комітет України"
визначено, що для реалізації завдань,
покладених на Антимонопольний комітет
України, в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі
утворюються територіальні відділення
Антимонопольного комітету України,
повноваження яких визначаються
Комітетом у межах його компетенції.

Повноваження територіальних відділень
Антимонопольного комітету України
визначаються цим Законом, іншими
актами законодавства. Повноваження
територіального відділення
Антимонопольного комітету України не
можуть виходити за межі повноважень
Антимонопольного комітету України,
визначених законом (ч.2 ст.12 Закону
України "Про Антимонопольний комітет
України").

Так, в ч.7 ст.12 Закону України "Про
антимонопольний комітет України"
зазначено, що рішення адміністративної
колегії територіального відділення
Антимонопольного комітету України
приймається від імені територіального
відділення Антимонопольного комітету
України.

У відповідності з пунктом 11 Положення
про територіальне відділення
Антимонопольного комітету України,
затвердженого розпорядженням Комітету
від 23.02.2001р. № 32-р, зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 30.03.2001р.
за №129/5482 передбачено, що діяльність
щодо виявлення, попередження та
припинення порушень законодавства про
захист економічної конкуренції
здійснюється територіальним
відділенням з додержанням
процесуальних засад, визначених
законодавчими актами України, а також
Правил розгляду заяв і справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, що
затверджуються Комітетом.

Згідно ст.27 Закону України "Про захист
від недобросовісної конкуренції"
процесуальні засади діяльності
органів Антимонопольного комітету
України щодо захисту від
недобросовісної конкуренції, зокрема
розгляд справ про недобросовісну
конкуренцію, порядок виконання рішень
та розпоряджень органів
Антимонопольного комітету України,
голів його територіальних відділень,
їх перевірка, перегляд, оскарження та
гарантії учасників процесу, інші
питання щодо захисту від
недобросовісної конкуренції
регулюються законодавством про захист
економічної конкуренції з урахуванням
особливостей, визначених цим Законом.

Статтею 30 вищевказаного Закону
визначено, що органи Антимонопольного
комітету України у справах про
недобросовісну конкуренцію приймають
обов'язкові для виконання рішення,
зокрема, про визнання факту
недобросовісної конкуренції;
накладання штрафів, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення.

Згідно ч.2 ст.56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
рішення та розпорядження органів
Антимонопольного комітету України,
голів його територіальних відділень є
обов'язковими до виконання.

Законом України "Про захист
економічної конкуренції" встановлено
спеціальний порядок виконання рішень
органів Антимонопольного комітету
України, тобто, під час виконання
Рішення №93 необхідно дотримуватись
наступного порядку щодо:

виконання рішень - частина 2 статті 56 -
рішення органів Антимонопольного
комітету України є обов'язковими до
виконання;

сплати штрафу - частина 3 ст.56 - особа, на
яку накладено штраф за рішенням органу
Антимонопольного комітету України,
сплачує його у двомісячний строк з дня
одержання рішення про накладення
штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
рішення (витяг з нього за вилученням
інформації з обмеженим доступом, а
також визначеної відповідним
державним уповноваженим
Антимонопольного комітету України,
головою територіального відділення
Антимонопольного комітету України
інформації, розголошення якої може
завдати шкоди інтересам інших осіб, які
брали участь у справі) органів
Антимонопольного комітету України,
голів його територіальних відділень
надається для виконання шляхом
надсилання або вручення під розписку
чи доведення до відома в інший спосіб.

Рішення №93 надіслане повідомленням
від 19.10.2012р. №13/05-3108, із зазначенням на
необхідність сплати у двомісячний
термін штрафу, необхідності
представлення копії платіжного
документу про сплату штрафу та із
зазначенням, що за кожен день
прострочення сплати штрафу стягується
пеня у розмірі 1,5 % від суми штрафу
надіслано Позивачем Відповідачу
23.09.2011р., та, згідно повідомлення про
вручення поштового відправлення,
отримане Відповідачем 23.10.2012р.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі
те, що рішенням господарського суду у
справі №914/53/13 встановлено відсутність
підстав для визнання недійсним Рішення
№93, а інші доводи з цього приводу, але з
інших підстав, Відповідачем не
наведені та господарським судом не
можуть братися до уваги; беручи до
уваги Рішення №93 та наведені вище
вимоги законодавства; в тому числі щодо
обов'язковості виконання рішення
органів Антимонопольного комітету
України, суд дійшов висновку, що вимоги
Позивача в частині стягнення з
Відповідача штрафу у розмірі 20000,00грн.
підлягають до задоволення.

Щодо вимог про стягнення 19800,00грн. пені
суд зазначає наступне.

Позивач просить у позовній заяві
стягнути з Відповідача на його користь
19800грн. пені.

Позовні вимоги в цій частині Позивач
обґрунтовує прострочення сплати
Відповідачем штрафу.

При цьому штраф Позивач розраховує за
наступний період: з 25.12.2012р. по 07.01.2013р. (14
днів) та з 21.02.2013р. по 13.04.2013р. (52 дні).

Перевіривши правильність нарахування
пені за вказаний Позивачем період (з
25.12.2012р. по 07.01.2013р.) (14 днів) суд зазначає,
що пеня за вказаний Позивачем період
підлягає до стягнення, оскільки:

1) період нарахування починається зі
спливом передбаченого ч.3 ст.56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" двомісячного терміну для
сплати штрафу у добровільному порядку,
а витяг з Рішення №93 отримано
Відповідачем 23.10.2012р.;

2) період закінчується перед порушенням
Господарським судом Львівської
області провадження у справі №914/53/13 за
позовом ПАТ "Дрогобицький молочний
завод" до Львівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним Рішення №93
(провадження у справі №914/53/13 порушено
08.01.2013р.).

Проте, перевіривши правильність
нарахуваня пені за вказаний Позивачем
період (з 21.02.2013р. по 13.04.2013р.) (52 дні) суд
зазначає, що пеня за вказаний Позивачем
період підлягає до стягнення з
наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції" -
особа, на яку накладено штраф за
рішенням органу Антимонопольного
комітету України, сплачує його у
двомісячний строк з дня одержання
рішення про накладення штрафу.

Відповідно до ч.5 ст.56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції", з
кожний день прострочення сплати штрафу
стягується пеня у розмірі півтора
відсотка від суми штрафу.

Проте, згідно цієї ж ч.5 ст.56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", нарахування пені
зупиняється на час розгляду чи
перегляду господарським судом:

- справи про визнання недійсним рішення
органу Антимонопольного комітету
України про накладення штрафу;

- відповідного рішення (постанови)
господарського суду.

Як встановлено вище судом,
повідомлення від 19.10.2012р. №13/05-3180 про
надіслання копії Рішенні №93 з копією
такого Рішення, зазначенням на
необхідність сплати у двомісячний
термін штрафу, необхідності
представлення копії платіжного
документу про сплату штрафу та із
зазначенням, що за кожен день
прострочення сплати штрафу стягується
пеня у розмірі 1,5 % від суми штрафу
надіслано Позивачем Відповідачу
19.10.2012р., та, згідно повідомлення про
вручення поштового відправлення,
отримане Відповідачем 23.10.2012р.

Я зазначено вище, провадження у справі
№914/53/13 порушено 08.01.2013р.

20.02.2013р. провадження у справі №914/53/13
зупинене до набрання законної сили
судовим рішенням у пов'язаній з нею
справі Господарського суду Львівської
області № 5015/4944/12. Провадження у справі
№914/53/13 поновлене з причин та підстав,
зазначених в ухвалі суду від 18.07.2013р.

Вищенаведене є доказом того, що за
період з 21.02.2013р. по 13.04.2013р. (за який
Позивач розраховує пеню за 52 дні)
справа про визнання недійсним рішення
органу Антимонопольного комітету
України №93 перебувала на розгляді.

Проте, Позивач стверджує, що період,
протягом якого зупинено провадження у
справі (№914/53/13) не може вважатись
періодом, протягом якого здійснювався
фактичний розгляд справи. При цьому
Позивач посилається на п.20.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №15 "Про деякі
питання практики застосування
конкурентного законодавства" (із
змінами та доповненнями).

Суд зазначає, що згідно п.20.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №15 "Про деякі
питання практики застосування
конкурентного законодавства" (із
змінами та доповненнями), тривалість
такого зупинення визначається
виключно періодом часу, протягом якого
фактично здійснювався зазначений
розгляд чи перегляд (наприклад, у суді
першої інстанції - від дня порушення
провадження у справі до дня прийняття
рішення в ній; у судах апеляційної та
касаційної інстанцій - від дня
прийняття апеляційної чи касаційної
скарги до дня прийняття постанови), і в
цей період не включається час
знаходження матеріалів справи у суді,
коли згадані розгляд чи перегляд не
здійснювалися.

Крім того, статтею 79 ГПК України
передбачено зупинення провадження у
справі, а не зупинення розгляду справи.
Відтак, зупинення провадження у справі
не зупиняє її розгляду, справа в цей час
перебуває на розгляді.

З врахуванням вищенаведеного суд
зазначає про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
Позивача щодо стягнення з Відповідача
пені за період з 21.02.2013р. по 13.04.2013р.,
відтак, в задоволенні позовних вимог в
цій частині слід відмовити.

Аналогічна позиція відображена і у
постанові Львівського апеляційного
господарського суду від 14.05.2013р. у
справі №914/76/13.

При цьому суд зазначає, що проводити
розрахунок пені за інший період,
самостійно визначати такий суд, за
відсутності клопотання, передбаченого
п.2 ст.83 ГПК України, не вправі, оскільки
таке буде виходом за межі позовних
вимог.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши
правильність проведених розрахунків
пені суд зазначає, що сума пені
нарахована Позивачем за період з 25.12.2012
по 07.01.2013р. (14 днів) нарахована правильно
та підлягає до стягнення у сумі 4200,00грн.
(з формули Позивача, - 300х14=4200), а позовні
вимоги в цій частині підлягають до
задоволення; в решті частині позовних
вимог щодо стягнення пені (за період з
21.02.2013р. по 13.04.2013р.) слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.4.-7
Господарського процесуального кодексу
України судові рішення приймаються за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто
відповідності висновків, викладених у
судовому акті, дійсним обставинам
справи реалізується також положеннями
ст.43 Господарського процесуального
кодексу України, згідно з якою
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

01.04.2014року у відповідності до вимог ст.85
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення, про що
зазначено в протоколі судового
засідання. Повний текст рішення
виготовлений та підписаний, з
врахуванням вихідних, 07.04.2014року.

На підставі ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
враховуючи те, що спір виник з вини
Відповідача, судові витрати у справі
слід покласти на Відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4
ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-5,
4-7, 33, 43, 49, ст.ст.82-87 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дрогобицький молочний
завод" (82100, вул. Гайдамацька, 5, м.
Дрогобич, Львівська область:
ідентифікаційний код 00446428) на користь
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України (79005, м.Львів, вул.Івана Франка,
61, ідентифікаційний код 20812013) 20000грн.
штрафу та 19800грн. пені, які стягнути до
загального фонду Державного бюджету
України за кодом бюджетної
класифікації доходів 21081100, символ
звітності 106.

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дрогобицький молочний
завод" (82100, вул. Гайдамацька, 5, м.
Дрогобич, Львівська область:
ідентифікаційний код 00446428) на користь
спеціального фонду Державного бюджету
України 1218,00грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному та касаційному порядку.

Суддя
Фартушок Т.Б.