Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/11090/14 12.08.14

За позовом Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва до Товариства з обмеженою
відповідальністю"UK CONNECT"про
стягнення 14 763,07 грн. Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Решетниченко О.С. (дов.
№ 47-2033 від 14.05.2014 року)від відповідача
не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 12 серпня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Комунальне підприємство по утриманню
житлового господарства Дніпровського
району м. Києва (надалі по тексту -
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю"UK CONNECT" (надалі по
тексту - відповідач) про стягнення 14 763,07
грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.06.2014 року порушено
провадження у справі № 910/11090/14,
слухання справи призначено на 15.07.2014
року.

Представник відповідача в судове
засідання 15.07.2014 року не з'явився,
вимоги ухвали суду від 06.06.2014 року не
виконав, письмового відзиву на позов не
надав, про причини своєї неявки суд не
повідомив, про дату та час слухання
справи повідомлявся належним чином
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.

09.07.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 15.07.2014 року
представник позивача подав клопотання
про продовження строків розгляду
спору.

Розглянувши подане позивачем 15.07.2014
року клопотання про продовження
строків розгляду спору, суд приходить
до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 року строк розгляду
спору у даній справі продовжено на
п'ятнадцять днів, розгляд справи
відкладено на 12.08.2014 року.

Представник відповідача у судове
засідання 12.08.2014 року повторно не
з'явився, вимоги ухвали суду у справі №
910/11090/14 не виконав, письмового відзиву
на позов не надав, про причини своєї
неявки суд не повідомив.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 02218, м. Київ, вул. бульвар
Перова, буд. 23-Б, на яку було відправлено
ухвали суду вказана в позові та
підтверджується матеріалами справи.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2006 року між Комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва (підприємство) та Товариством з
обмеженою відповідальністю"UK CONNECT"
(споживач) було укладено договір № 725/413
про надання послуг (надалі по тексту -
Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору,
підприємство на підставі укладених
договорів з виробниками та
постачальниками комунальних послуг
(ВАТ АК "Водоканал", АТ "Київенерго", СП
"Укр-Кап-Пауер") зобов'язується
транспортувати по внутрішньо
будинкових мереж нежилого приміщення
площею 678,0 м2 за адресою вул. бульвар
Перова, буд. 23-Б, комунальні послуги,
виставляти споживачеві до оплати
платіжні документи за договором,
приймати на власний розрахунковий
рахунок кошти від споживача та
перераховувати їх виробникам і
постачальникам комунальних послуг.

У відповідності до пункту 1.5. Договору,
при виконанні умов цього договору
сторони зобов'язуються керуватися
тарифами, затвердженими Київською
міською держадміністрацією,
нормативними актами з питань
користування та взаєморозрахунків за
енерго - та теплоносії.

Згідно з пунктом 2.2. Договору, споживач
повинен до кінця поточного місяця
сплатити платежі за комунальні послуги
(гаряче і холодне водопостачання,
водовідведення, центральне опалення,
електроенергія) поточного місяця в
сумі, що визначається на рівні сум
минулого місяця (останнього
опалювального місяця).

Перелік комунальних послуг та порядок
їх розрахунку визначено Додатком № 1 до
Договору, а саме відповідачу надаються
послуги з центрального опалення,
холодного водопостачання та
каналізація.

Строк дії Договору встановлений з
22.08.2006 року по 22.08.2011 року. Після
закінчення дії цього Договору він може
бути продовжений на той же термін і на
тих же умовах, якщо за місяць до
закінчення даного Договору жодна із
сторін не повідомить іншу про його
припинення або зміну умов (пункти 5.5., 5.6
Договору).

Із матеріалів справи не вбачається
заявлення будь-якою із сторін про своє
небажання надалі продовжувати
відносини, а тому строк дії Договору
був продовжений на наступний рік на тих
самих умовах.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив про неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань згідно з Договором № 725/413
про надання послуг від 03.08.2006 року,
внаслідок чого, у останнього, за період
з 01.05.2011 року по 30.04.2014 року, виникла
заборгованість перед Комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва у розмірі 12 973,52 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд стягнути з відповідача 12
973,52 грн. основного боргу, 840,97 грн. пені,
48,49 грн. інфляційної складової боргу та
900,09 грн. три проценти річних.

Відповідач не скористався своїм
процесуальним правом, передбаченим
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, на
подання відзиву на позов, жодних
заперечень на спростування наведених
позивачем обставин суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (стаття 903 Цивільного кодексу
України).

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень статті 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи пункту 2.2 договору строк
виконання відповідачем зобов'язань по
сплаті за період з 01.05.2011 року по 30.04.2014
року, станом на момент вирішення спору
настав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач взяті на себе зобов'язання
по оплаті послуг не виконав в повному
обсязі, внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 12 973,52 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача суми основного
боргу у розмірі 12 973,52 грн. є
обґрунтованими, документально
підтвердженими, відповідачем
належними доказами не спростованими, а
тому підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Також, позивач просить суд стягнути з
відповідача 840,97 грн. пені за період з
01.11.2013 року по 30.04.2014 року, 48,49 грн.
інфляційної складової боргу та 900,09 грн.
три проценти річних, нарахованих за
період з 01.05.2011 року по 30.04.2014 року.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

Згідно з частиною 1 статті 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Виходячи з сукупного аналізу наведених
норм, суд приходить до висновку про те,
що строк нарахування штрафних санкцій
не може бути змінений за домовленістю
сторін в договірному порядку, якщо
такий строк нарахування передбачений
нормами закону, оскільки Господарським
кодексом України встановлено
пріоритетність розміру та строку
штрафних санкцій встановлених законом
перед договірними домовленостями
сторін щодо розміру та строку
нарахування штрафних санкцій. Тільки
при відсутності визначення розміру та
строку нарахування штрафних санкцій у
законі, сторони можуть самостійно
встановити їх шляхом досягнення
домовленості при укладенні договору.

Судом встановлено, що заборгованість
відповідача у розмірі 12 973,52 грн.
утворилась у січні 2012 року, відтак,
нарахування штрафних санкцій (пені)
припиняється у серпні 2012 року.

Водночас, позивач просить суд стягнути
з відповідача пеню, нараховану за
період з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року, тобто
за шість місяців, що передували
зверненню досудуд з даним позовом.

Згідно з пунктом 2.5. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" щодо пені за
порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4 7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань. Якщо з
поданого позивачем розрахунку
неможливо з'ясувати, як саме обчислено
заявлену до стягнення суму, суд може
зобов'язати позивача подати більш
повний та детальний розрахунок. При
цьому суд в будь-якому випадку не
позбавлений права зобов'язати
відповідача здійснити і подати суду
контррозрахунок (зокрема, якщо
відповідач посилається на
неправильність розрахунку,
здійсненого позивачем) (пункт 1.12.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від17.12.2013
року № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відмову у задоволені
позову в частині стягнення пені у
розмірі 840,97 грн., нарахованої за період
з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати останнім
3% річних від простроченої суми,
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю"UK CONNECT" трьох
процентів річних на загальну суму 900,09
грн., нарахованих за період з 01.05.2011 року
по 30.04.2014 року.

Разом з тим, враховуючи положення
частини 2 статті 625 Цивільного кодексу
України, перевіривши здійснений
позивачем розрахунок інфляційних
втрат, суд вважає, що позовні вимоги
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю"UK CONNECT" інфляційних
нарахувань на загальну суму 48,49 грн.,
нарахованих за період з 01.05.2011 року по
30.04.2014 року, є обґрунтованими.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Приймаючи до уваги вищенаведене,
позовні вимоги Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва підлягають частковому
задоволенню, а саме у розмірі 12 973,52 грн.
основного боргу, 48,49 грн. інфляційної
складової боргу та 900,09 грн. три
проценти річних.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю"UK CONNECT" (02218, м.
Київ, вул. бульвар Перова, буд. 23-Б, код
ЄДРПОУ 2297100) на користь Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд.
9-Г; ) 12 973 (дванадцять
тисяч дев'ятсот сімдесят три) грн. 52 коп.
основного боргу, 48 (сорок вісім) грн. 49
коп., інфляційних нарахувань, 900
(дев'ятсот) грн. 09 коп. три проценти
річних, 1 722 (одну тисячу сімсот двадцять
дві) грн. 93 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 14.08.2014 року.

Суддя
С.В. Стасюк