ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.Справа № 922/2346/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Підприємства у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю "Джерело" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аретта", м. Харків
про стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача- Єфімов Р.В. за довіреністю б/н
від 06.06.2014р;

відповідача- не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Підприємство у вигляді Товариства з
обмеженою відповідальністю "Джерело"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аретта" про
стягнення 143649,70 грн. Судові витрати
позивач просить суд покласти на
відповідача. Позовні вимоги
обґрунтовує неналежним виконанням
відповідачем умов договору № 11/13 від
25.03.2013 року щодо оплати товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13 червня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 07 липня 2014
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 07.07.2014 року
представник позивача супровідним
листом (вх. № 22860) надав документи, на
виконання вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 07.07.2014 року
розгляд справи було відкладено на
21.07.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 21.07.2014 року
представник позивача надав клопотання
(вх. № 24964) про продовження строку
розгляду справи № 922/2346/14 за межами
двомісячного строку, встановленого ст.
69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 21.07.2014 року
клопотання позивача продовження
строку розгляду справи № 922/2346/14 за
межами двомісячного строку,
встановленого ст. 69 ГПК України
задоволено судом; розгляд справи
відкладено на 18.08.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 14.08.2014 року від
представника позивача супровідним
листом (вх. № 28374) надав розрахунок
позову. З вищезазначеного розрахунку
позивача вбачається, що позивач
просить суд стягнути з відповідача
133674,86 грн. суми основної
заборгованості, 9975 грн. суми пені та
3151,58 грн. суми 3% річних.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 18.08.2014 року від
представника позивача надійшла заява
(вх. № 28705) про збільшення розміру
позовних вимог разом з додатками, в
якій позивач збільшує позовні вимоги
та просить стягнути з відповідача 154 495,
01 грн., з яких: 150 751, 31 грн. основна
заборгованість, 1551,30 грн. оплата
проїздних документів та 2192,40 грн.
оплата відряджень.

Ухвалою суду від 18.08.2014 року повернуто
без розгляду заяву позивача про
збільшення позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.08.2014 року позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання 18.11.2013 року не з'явився,
документів, витребуваних судом та
відзиву на позовну заяву не надав, про
час та місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином,
про, що свідчить поштове повідомлення,
яке повернулося на адресу суду з
відміткою про отримання.

Присутній в судовому засіданні 18
серпня 2014 року представник позивача
підтримав позовні вимоги та вважає за
можливе розглянути справу по суті в
даному судовому засіданні без участі
представника відповідача, пояснив, що
ним надані всі документи, які необхідні
для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 21 липня 2014 року
сторони попереджені про розгляд справи
за наявними в ній матеріалами у разі
неявки представників сторін у судове
засідання та ненадання витребуваних
судом документів. Враховуючи це,
враховуючи також достатність часу,
наданого сторонам для підготовки до
судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п.4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноваженого представника позивача,
судом встановлено наступне.

25.03.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Джерело» (позивач)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аретта» (відповідач)
було укладено договір поставки № 11/13, у
відповідності до умов якого, позивач
зобов»язується в порядку та строки,
встановлені цим договором. Передати у
власність відповідача товар, в певній
кількості і відповідної якості, а
відповідач зобов»язується прийняти
товар та оплатити його на умовах,
визначених у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.3 договору кількість і
асортимент кожної партії товару
вказуються в накладній, яка є
невід»ємною частиною цього договору та
складена на підставі замовлення
відповідача. Накладна оформляється на
кожну партію товару, що поставляється і
мають силу специфікацій до цього
договору.

Відповідно до п. 2.4 договору відповідач
зобов»язаний здійснити поставку
партії товару, протягом семи днів з
дати узгодження сторонами замовлення.

Відповідно до п. 5.1 договору підставою
для оплати відповідачем товару є повне
виконання позивачем своїх зобов»язань
за договором. При наданні позивачем
належним чином оформлених накладних,
відповідач здійснює оплату товару на
умовах відтер мінування 45 днів з
моменту поставки товару. Відповідач
проводить оплату товару шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок позивача. Датою
оплати вважається дата списання коштів
з банківського рахунка відповідача.

На виконання умов зазначеного договору
позивачем було поставлено товар на
загальну суму 270881,76 грн., що
підтверджується видатковими
накладними: № від 23.04.2013 року на
суму 184683,08 грн. ,№ від 08.05.2013 року
на суму 10180,80 грн., № від 08.05.2013
року на суму 6261,60 грн., № від 30.05.2013
року на суму 57219,48 грн., які підписані
обома сторонами та скріплені
печатками.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю - продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як зазначає позивач, відповідач свої
зобов»язання щодо оплати поставленого
товару в строк, вказаний в п. 5.1
договору, належним чином не виконав, в
здійснив лише часткову оплату на суму
137206,90 грн., у зв»язку з чим у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем в сумі 133674,86 грн., що стало
підставою для звернення останнього до
суду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Як вбачається з розрахунку, наданого
позивачем, він посилається на те, що
відповідачем було частково оплачено
товар за видатковою накладною №
від 23.04.2013 року в сумі 137206,90 грн.

Проте, суд критично ставиться до таких
тверджень позивача, оскільки з виписки
з банківського рахунку позивача,
наданого до суду, вбачається що
відповідачем було здійснено оплату на
суму 155559,10 грн.

А саме, з вищезазначеної виписки
вбачається, що 21.05.2013 року відповідачем
сплачено 20000,00 грн., зазначена підстава
даної оплати договір № 11/13 від 25.03.2013
року, замість 1647,80 грн. зазначених
позивачем у розрахунку.

Також, 05.08.2013 року відповідачем
сплачено 25000,00 грн., 09.08.2013 року - 10945,20
грн., 14.10.2013 року - 99613,90 грн.

У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що
заборгованість відповідача становить
115322,66 грн.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526
ЦК України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватись
сторонами у встановлених договором або
законом порядку і строках, приймаючи до
уваги викладені обставини; доведеність
з боку позивача факту відвантаження
товару згідно вищеперелічених
накладних та недоведеність з боку
відповідача факту повного розрахунку з
позивачем за отриманий товар за цими
накладними, суд визнає вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 115322,66 грн.
обґрунтованими, правомірними, доведені
матеріалами справи, не спростованими
відповідачем та такими, що підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 18352,20 грн., суд
відмовляє в їх задоволенні, як
необґрунтованих та недоведених
матеріалами справи.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 9974,82 грн. пені,
суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.2 договору, за
несвоєчасну оплату товару, відповідач
сплачує позивачу пеню в розмірі двох
облікових ставок НБУ від неоплаченої
суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з
наслідків порушення зобов'язань є
сплата неустойки, розмір якої
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Судом здійснено перевірку
правильності нарахування позивачем
відповідачу пені в сумі 9974,82 грн. та
встановлено, що позивачем невірно
здійснено розрахунок.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачемв розрахунку не вказано
періоду з якого починається
нарахування пені. Відповідно до норм
діючого законодавства пеня
нараховується з моменту прострочення
грошового зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконане.

Зважаючи на норму вказаної статті, а
також враховуючи п. 5.1 договору, у
відповідності до умов якого підставою
для оплати відповідачем товару є повне
виконання позивачем своїх зобов'язань
за договором. При наданні позивачем
належним чином оформлених накладних,
відповідач здійснює оплату товару на
умовах відтер мінування 45 днів з
моменту поставки товару.

У зв»язку з викладеним, суд здійснив
перерахунок пені, в якому період
нарахування та сума пені за порушення
відповідачем умов договору становить:

- 1942,13 грн. за видатковою накладною №
від 23.04.2013 року період
прострочення з 08.06.2013 року по 06.12.2013
року, що складає 182 дні;

- 674,16 грн. за видатковою накладною №
від 08.05.2013 року період
прострочення з 23.06.2013 року по 21.12.2013
року, що складає 182 дні;

- 414.,64 грн. за видатковою накладною №
від 08.05.2013 року період
прострочення з 23.06.2013 року по 21.12.2013
року, що складає 182 дні;

- 923,30 грн. за видатковою накладною №
від 30.05.2013 року період
прострочення з 13.07.2013 року по 10.01.2014
року, що складає 182 дні;

- 3754,54 грн. за видатковою накладною №
від 30.05.2013 року період
прострочення з 15.07.2013 року по 12.01.2014
року, що складає 182 дні;

Отже, здійснивши перерахунок пені
згідно умов договору та діючого
законодавства, суд дійшов висновку, що
сума пені складає 7608,77 грн.

Щодо стягнення решти пені в сумі 2366,05
грн., то суд приходить до висновку що
вона нарахована позивачем
необґрунтовано, у зв'язку з чим суд
відмовляє в її задоволенні, як
безпідставно нарахованої.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене судовий збір у
розмірі 414,37 покладається на позивача, а
судовий збір у розмірі 2458,62 грн.
стягується з відповідача на користь
позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 11, 526, 549, 623-629, 712 Цивільного
кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193
Господарського кодексу України; ст.ст.
1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аретта» (61054, м.
Харків, вул. Академіка Павлова, 120, р/р
3094 в ХФ ПАТ «Укрсімбанк», МФО 351618,
) на користь
Підприємства у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю «Джерело»
(65031, м. Одеса, вул.. Грушевського, 41, р/р
2, 260011212, 2 у ОФ АКБ
«УкрГазБанк», МФО 328588, )
115322,66 суму основної заборгованості,
7608,77 грн. пені та 2458,62 грн. витрат зі
сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Відмовити в задоволені основної
заборгованості у розмірі 18352,20 грн. та
2366,05 грн. пені.

Повне рішення складено 21.08.2014 р.

Суддя Н.С. Добреля