ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2014 р.
Справа № 5024/1928/2011

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Ємленінової З.І. при
секретарі Бєловій О.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом прокурора
Голопристанського району Херсонської
області в інтересах держави в особі
Фонду державного майна України

до: відповідача-1 - виконавчого
комітету Голопристанської міської
ради Херсонської області

відповідача-2 - приватного акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця"

третя особа без самостійних вимог на
стороні відповідачів - дочірнє
підприємство "Санаторій "Гопри" ЗАТ
"Укрпрофоздоровниця"

про визнання недійсним рішення та
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно

за участю прокурора Пуляєва І.В.

та представників сторін:

від позивача - уповноважена особа
Кувшинова А.О.

від відповідача -1 - уповноважена особа
Яцушко Є.І.

від відповідача -2 - не прибули

від третьої особи - головний лікар
Самойленко В.І.

Прокурор Голопристанського району
Херсонської області в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
України (позивач по справі) звернувся з
позовом до виконавчого комітету
Голопристанської міської ради
Херсонської області (відповідач-1) та
приватного акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (відповідач-2) про
визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Голопристанської
міської ради Херсонської області від
22.01.2003року №16 "Про видачу свідоцтва про
право власності на об'єкти нерухомого
майна-будівлі і споруди санаторію
"Гопри" ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця".

Крім того, прокурор просить визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно САА № 995115,
видане ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" на підставі
рішення виконавчого комітету
Голопристанської міської ради
Херсонської області від 22.01.2003року №16
"Про видачу свідоцтва про право
власності на об'єкти нерухомого
майна-будівлі і споруди санаторію
"Гопри" ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця".

В засіданні суду прокурор та позивач
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі та послалися на те, що при
прийняті спірного рішення та видачі
свідоцтва на право власності порушено
право позивача, оскільки спірне майно
санаторіїв було загальнодержавною
власністю та передавалося Фонду
державного майна. Як на підставу цього
факту прокурор та позивач посилаються
на постанову Верховної Ради України
від 10.04.1992року "Про майнові комплекси
та фінансові ресурси громадських
організацій колишнього Союзу РСР,
розташовані на території України" та
постанову Верховної Ради України від
04.02.1994року "Про майно загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР".

Відповідач-1 позовні вимоги не визнає,
посилаючись на те, що спірне рішення
на свідоцтво на право власності
приймалося відповідно до звернення
відповідача-1 та наданих ним
правовстановлюючих документів, які ним
надані до матеріалів справи, в тому
числі і рішення судів , якими
встановлено, що майно санаторіїв було
передано до статутного фонду
відповідача-2.

Відповідач-2 та третя особа позовні
вимоги вважають безпідставними,
обґрунтовуючи свої заперечення тим, що
оскільки спірне майно санаторію не
передавалося у відання Всесоюзній
Центральній Раді професійних спілок
(ВЦРПС), то дія постанови Верховної
Ради України від 10.04.1992року "Про
майнові комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташовані на території
України" та постанови Верховної Ради
України від 04.02.1994року «Про майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР» на
нього не поширюється. Він також
посилається на рішення Вищого
арбітражного Суду України по справі
№137/7 від 20.01.1997року та рішення
господарського суду м. Києва від
09.09.2008року по справі №48/202-20/191
встановлено законність створення та
володіння майном ЗАТ
"Укрпрофоздоровниця" та ДП "Санаторій
Гопри", яке передано до Статутного
фонду ЗАТ і не перебувало в державній
власності.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані до справи докази,
заслухавши пояснення прокурора та
представників сторін, суд -

встановив:

Згідно п. 1 ст. 21 Цивільного Кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Пунктом 10 ст. 59 Закону України від 21.05.1997
року № 280/97-ВР "Про місцеве
самоврядування в Україні" встановлено,
що акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України від
26.01.2000 року № 02-5/35 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів" підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у справі. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, у
господарського суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Обґрунтовуючи підстави для визнання
рішення виконавчого комітету Голо
пристанської міської ради Херсонської
області №16 від 22.01.2003року та виданого
на підставі цього рішення свідоцтва на
право власності недійсними, прокурор
та Фонду державного майна України, як в
засіданні суду так і в отриманих судом
додаткових поясненнях, посилаються на
те, що спірне рішення не відповідає
вимогам Закону та порушує права
позивача, оскільки відповідно до
постанови Верховної Ради України від
10.04.1992року «Про майнові комплекси та
фінансові ресурси громадських
організацій колишнього Союзу РСР,
розташовані на території України» та
постанови Верховної Ради України від
04.02.1994року «Про майно загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР» спірне майно санаторію
«Гопри», яке передавалося до
статутного капіталу товариства, не
переходило у його власність, а
залишалося у власності держави.

За таких підстав, на думку прокурора та
позивача, відповідач-1 діяв в порушення
підпункту «а» пункту 6.1 Тимчасового
Положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 07.02.2002року №7/5 (чинного
на день прийняття спірного рішення)
відповідно до якого оформлення
місцевими органами виконавчої влади
права власності на об'єкти нерухомого
майна з видачею свідоцтва про право
власності проводиться юридичним
особам у разі внесення до Статутного
фонду об'єктів нерухомого майна їх
засновниками: фізичними та юридичними
особами на підставі документів,
установлених законодавством, які
підтверджують їх право власності на
об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до постанови Верховної
Ради України від 10.04.1992року «Про
майнові комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, на яку посилаються прокурор
та позивач, розташовані на території
України» передбачено тимчасову, до
визначення правонаступників
загальносоюзних громадських
організацій, передачу Фонду державного
України майна та фінансових ресурсів,
розташованих на території України
підприємств, установ та об'єктів, що
перебували у віданні центральних
органів цих організацій.

Крім того, постановою Верховної ради
України від 04.02.1994року "Про майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього СРСР"
встановлено, що тимчасово до
законодавчого визначення суб'єктів
права власності майна загальносоюзних
організацій колишнього Союзу РСР,
розташованих на території України,
зазначене майно є загальнодержавною
власністю.

Дані нормативно-правові акти, на які
посилається прокурор та позивач,
поширюються на майно загальносоюзних
організацій колишнього Союзу РСР.

Відповідно до ст..87 ЦК УРСР 1963року
соціалістичною власністю є: державна
(загальнодержавна) власність;
колгоспно-кооперативна власність;
власність профспілкових та інших
громадських організацій.

Статтею 97 ЦК УРСР передбачено, що
профспілкові та інші громадські
організації володіють, користуються
та розпоряджаються майном, що належить
їм на праві власності, відповідно до їх
Статутів (Положень). Право
розпорядження майном, що є власністю
профспілкових та інших громадських
організацій, належить виключно
профспілковим та іншим громадським
організаціям.

Статтею 98 ЦК УРСР встановлено, що
власністю профспілкових та інших
громадських організацій є майно,
необхідне їм для здійснення статутних
завдань.

Таким чином, станом на день прийняття
постанов Верховної Ради України від
10.04.1992року та від 04.02.1994року відповідно
до вищезазначених статей ЦК УРСР
профспілкова власність була
встановлена на рівні з державною
власністю та надавала право
профспілковим організаціям володіти,
користуватися та розпоряджатися
своїм майном.

Крім того, відповідно до статі 20 Закону
СРСР від 10.12.1990року №1818-1 « Про
професійні спілки, права та гарантії
їхньої діяльності» профспілки та їхні
органи відповідно до законодавства є
юридичними особами та володіють,
користуються і розпоряджаються майном
і коштами, що належать їм на правах
власності та не відповідають за
зобов'язаннями державних,
господарських, кооперативних та інших
громадських організацій, які в свою
чергу, не відповідають за
зобов'язаннями профспілок.

Право власності за Федерацією
незалежних профспілок України
(правонаступником якої є Федерація
професійних спілок України) на майно,
яке передавалося до статутного фонду
ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» було
закріплено відповідно до договору
«Про закріплення права володіння,
користування і розпорядження
профспілковим майном», затвердженого
постановою Президії Ради загальної
конференції професійних союзів СРСР
від 18.11.1990року.

Постанова Ради Міністрів УРСР №606 від
23.04.1960року «Про передачу профспілкам
санаторіїв і будинків відпочинку
Міністерства охорони здоров'я УРСР»
зобов'язує Міністерство охорони
здоров'я УРСР передати до 01.05.1960року
усі діючі госпрозрахункові санаторії
(крім туберкульозних» , які знаходяться
у віданні головного управління
курортів, санаторії і будинки
відпочинку Міністерства охорони
здоров'я УРСР Українській
республіканській Раді профспілок з
метою подальшого поліпшення
організації відпочинку і
санаторно-курортного обслуговування
населення і підвищення ролі
профспілок. Серед переліку
санаторіїв, будинків відпочинку і
пансіонатів, що передаються
Українській республіканській Раді
профспілок (додаток №1) зазначені
об'єкти санаторію «Гопри».

04.12.1991року Рада Федерації незалежних
профспілок України ( яка стала
правонаступником Української
республіканської Ради профспілок) та
Фонд соціального страхування України
прийняли рішення про заснування
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця».

Акціонерне товариство
«Укрпрофоздоровниця» було
зареєстровано на підставі рішення
Ленінською райвиконкому міста Києва
від 23 грудня 1991 року № 971.

Спірне майно передавалося
відповідачу-2 при його створенні на
підставі постанови Президії ради
Федерації Незалежних Профспілок
України (ФНПУ) №11-1-1 від 22.11.1991року "Про
створення акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця".

Відповідно до п. 3.1 Статуту
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» (в редакції 1991
року) «Для обеспечения деятельности
АО создается Уставной фонд в размере
1089384 тыс. руб., путем передачи в
собственность АО Советом Федерации
независимых профсоюзов Украины
капитала в размере стоимости основных
фондов и оборотных средств
санаторно-курортных учреждений,
предприятий и организаций профсоюзов
1033584 тыс. руб. и паевого взноса Фонда
социального страхований Украйни в
сумме 55800 тыс.руб.»

Ця норма Статуту кореспондується із
нормою ст. 12 Закону України "Про
господарські товариства", відповідно
до якої товариство є власником майна,
даного йому у власність засновниками.

Факт передачі майна санаторію "Гопри" у
власність акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
''Укрпрофоздоровниця'" підтверджується
актом прийому-передачі майна
Федерацією незалежних профспілок
України.

Крім того, рішенням Вищого
арбітражного суду України від
20.01.1997року по справі №137/7 за позовом
Фонду державного майна України до
Федерації профспілок України, Фонду
соціального страхування України, АТ
«Укрпрофоздоровниця» було
встановлено факт передачі до
Статутного фонду АТ
«Укрпрофоздоровниця» основних та
оборотних коштів санаторно-курортних
закладів, підприємств і організацій
профспілок та внесок Фонду
соціального страхування.
Вищезазначеним рішенням також
встановлено, що оскільки майно, на
базі якого створено АТ
«Укрпрофоздоровниця», не передавалося
у відання ВЦРПС, то на нього не може
розповсюджуватися дія постанов
Верховної Ради України від 10.04.1992року
та від 04.02.1994року, на які посилаються
прокурор та позивач.

Цим рішенням також зазначено, що
посилання Фонду державного майна
України на те, що він є органом
управління майном АТ
"Укрпрофоздоровниця" не грунтується
на законі і суперечить фактичним
обставинам справи.

Дане рішення перевірено колегією по
перегляду рішень, ухвал, постанов
Вищого арбітражного суду України і
постановою від 17.06.1997року № 041/18А-137/7-7/30
залишено без змін.

Генеральний прокурор України подав
касаційне подання до Верховного Суду
України на постанову Вищого
арбітражного суду України від 17.06.1997оку
по зазначеній справі. У касаційному
поданні ставилося питання про
скасування зазначеної постанови з
мотивів її невідповідності рішенням
Верховного Суду України з питань
застосування норм матеріального права,
нормам матеріального та
процесуального права, а також різного
застосування Вищим господарським
судом України одного й того ж положення
закону в аналогічних справах.

Верховний Суд України, розглянувши
дане касаційне подання Генерального
прокурора України, виніс ухвалу від
22.11.2007року, якою відмовив у порушенні
касаційного провадження з перегляду
постанови Вищого арбітражного суду
України від 17.06.1997оку.

Таким чином, рішенням Вищого
арбітражного суду України від 20 січня
1997 року та постановою від 17 червня 1997
року встановлено, що Федерація
незалежних профспілок України
(правонаступник Укрпрофради)
правомірно володіла, користувалась та
розпоряджалася майном шляхом передачі
його до Статутного фонду (у власність)
закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниня".

Таким чином, встановлено, що ПАТ
"Укрпрофоздоровниця" є законним
власником спірного майна, та на
підставі ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу
України володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Факти, встановлені рішенням Вищого
арбітражного суду України від
20.01.1997року по справі №137/7 щодо передачі
до Статутного фонду АТ основних та
оборотних коштів санаторно-курортних
закладів організацій профспілок,
серед яких є і майно санаторію
«Гопри», а також неможливість
розповсюдження на це майно дії
постанов Верховної Ради України від
10.04.1992року та від 04.02.1994року, відповідно
до ст. 35 ГПК України є доведеними та не
потребують додаткового доказування
при розгляді цієї справи.

Матеріалами справи підтверджується,
що рішенням виконавчого комітету
Голопристанської міської ради від
22.01.2003 року №16 доручено Херсонському
міжміському бюро технічної
інвентаризації видати закритому
акціонерному товариству
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця", правонаступником
якого є відповідач-2, свідоцтво про
право власності на об'єкти нерухомого
майна - будівлі і споруди санаторію
«Гопри" по вул. Леніна, 72 у м. Гола
Пристань.

Це рішення обґрунтовано посиланням на
клопотання голови правління ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця" Колесника Є.О.,
статтею 30 Закону України "'Про місцеве
самоврядування в Україні", Законом
України "Про власність" та Тимчасовим
положенням про порядок реєстрації
права власності на нерухоме майно,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 №7/5 (далі -
Тимчасове Положення).

Посилання позивача на порушення вимог
підпункту «а» пункту 6.1 Тимчасового
Положення при прийнятті спірного
рішення не відповідає матеріалам
справи. Так, відповідно до підпункту
«а» пункту 6.1 Тимчасового Положення
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна проводиться з
видачею свідоцтва на право власності
місцевими органами виконавчої влади, в
тому числі юридичним особам, у разі
внесення до Статутного фонду об'єктів
нерухомого майна на підставі
документів, які підтверджують їх право
власності на об'єкти нерухомого майна.

Серед правовстановлюючих документів,
на підставі яких здійснюється
реєстрація права власності на об'єкти
нерухомого майна (додаток №1 до пункту
2.1 Тимчасового Положення) зазначено
також рішення судів, третейських
судів .

Відповідачем-1 надано до матеріалів
справи копії документів, на підставі
яких приймалося спірне рішення, в тому
числі: Постанови Ради Міністрів СРСР
№335 від 10.03.1960року «Про передачу
профсоюзам санаториев и домов отдыха»;
Постанову Ради Міністрів УРСР №606 від
23.04.1960року «Про передачу профспілкам
санаторіїв і будинків відпочинку
Міністерства охорони здоров'я УРСР» та
перелік санаторіїв, будинків
відпочинку і пансіонатів, як додаток №1
до цієї постанови; акт
приймання-передачі майна у власність
АТ лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця»; Установчий
договір про створення АТ
«Укрпрофоздоровниця» від 04.12.1991року;
рішення Вищого арбітражного Суду
України по справі №137/7 від 20.01.1997року,
яким встановлено факт передачі до
Статутного фонду АТ
«Укрпрофоздоровниця» майна
санаторно-курортних закладів; оціночні
акти та технічну документацію на
будівлі та споруди санаторію «Гопри»;
план зовнішніх меж землекористування
санаторію «Гопри» та інше.

Відповідно до ст. 393 ЦК України,
правовий акт органу державної влади,
органу влади АР Крим або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає закону і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Виходячи із зазначеної норми закону,
позивачем за позовом може бути власник
або титульний володілець майна.

Таким чином подаючи цей позов про
визнання недійсним рішення
відповідача-1 від 22.01.2003 року №16, як акту
органу місцевого самоврядування,
прокурор та позивач зобов'язані надати
належні та допустимі докази
невідповідності цього акту вимогам
закону, а також те, що зазначеним
рішенням порушується право позивача,
як власника майна.

Проте, як при зверненні з позовом так і
в наступні засідання суду не надано
доказів належності спірного майна до
державної власності, тому позивачем не
доведено порушення його права, як
власника майна, оскільки будь-яких
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно санаторію, перелік яких
наведено в додатку №1 до пункту 2.1
Тимчасового Положення , позивачем не
надано.

Слід також зазначити, що відповідно до
ст. 392 ЦК України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

До матеріалів справи прокурором
додано копію рішення господарського
суду Херсонської області від
12.09.2011року по справі №5024/1350/2011 за
позовом прокурора Голопристанського
району Херсонської області в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України до
приватного акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" та дочірнього
підприємства "Санаторій "Гопри" ЗАТ
"Укрпрофоздоровниця" про визнання
права власності на нерухоме майно
санаторію «Гопри». Зазначене рішення
не набрало законної сили, оскільки
воно оскаржене до суду апеляційної
інстанції, якою зупинено розгляд
скарги до вирішення іншої справи.
Однак, сам факт звернення прокурора в
інтересах Фонду державного майна
України з цим позовом свідчить про
відсутність у позивача належних
доказів, якими б підтверджувалося
право власності держави на нерухоме
майно санаторію «Гопри».

Таким чином, при прийнятті спірного
рішення №16 від 22.01.2003року відповідач -1
діяв в межах повноважень та
відповідно до вимог закону, тому
правові підстави визнання недійсним
цього рішення відсутні.

Розглядаючи позовні вимоги в частині
визнання недійсним свідоцтва на право
власності серії САА №995115, виданого на
підставі спірного рішення, суд
виходить із наступного.

Статтею 12 ГПК України визначена
підвідомчість спорів господарським
судам України та зазначено, що
господарським судам, зокрема,
підвідомчі справ у спорах про
визнання недійсними актів з підстав
зазначених у законодавстві.

Під актом слід розуміти юридичну
форму рішень державного чи іншого
органу, тобто офіційний письмовий
документ, який породжує певні правові
наслідки спрямовані на регулювання тих
чи інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин, тобто акти ненормативного
характеру, які породжують певні права
та обов'язки суб'єкта, або визначеного
кола суб'єктів, якому вони адресовані.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація є офіційним
визнанням і підтвердженням державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до п.1.4 Тимчасового
Положення , державна реєстрація прав
власності на нерухоме майно - це
внесення запису до Реєстру прав
власності на нерухоме майно у зв'язку з
виникненням, існуванням або
припиненням права власності на
нерухоме майно, що здійснюється БТІ за
місцезнаходженням об'єктів
нерухомості на підставі
правовстановлюючих документів.

Видача свідоцтва на право власності
передбачена п.6 Тимчасового Положення,
що регулює оформлення права власності
на об'єкти нерухомого майна, яке
здійснюється місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, державними органами
приватизації.

З аналізу вищезазначених норм
вбачається, що свідоцтво про право
власності, є лише документом, яким
оформляється відповідне право, але не
є правочином, на підставі якого це
право виникає, змінюється чи
припиняється.

За таких обставин свідоцтво на право
власності на нерухоме майно не є актом
в розумінні ст.12 ГПК України, який може
бути оскарженим в суді, тому
провадження у справі в частині
визнання недійсним свідоцтва на право
власності підлягає припиненню.
відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Щодо клопотання відповідача-2 про
застосування позовної давності
необхідно виходити із наступного.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. За
змістом ст. 267 ЦК України, якщо при
розгляді спору судом буде встановлено,
що право позивача, про захист якого він
просить, відповідачем не порушено,
ухвалюється рішення про відмову в
задоволенні позову саме з цих підстав.
Якщо ж буде встановлено, що таке право
позивача порушено і строк позовної
давності пропущено без поважних
причин, ухвалюється рішення про
відмову в позові у зв'язку із
закінченням строку давності, а при
визнанні причини пропуску цього строку
поважною порушене право має бути
захищене.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що право позивача, про
захист якого він просить,
відповідачами не порушено, тому
позовні вимоги не підлягають
задоволенню по суті спору, а не у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

На підставі вищезазначених норм
закону, суд відмовляє в задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
рішення виконавчого комітету
Голопристанської міської ради
Херсонської області від 22.01.2003року за
№ 16 та припиняє провадження у справі в
частині визнання недійсним свідоцтва
на право власності на нерухоме майно
серії САА №995115 від 26.08.2003року.

В засіданні оголошувалася вступна та
резолютивна частина рішення.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 77, п.1 ч.1 ст. 80,
ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. В задоволені позовних вимог про
визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Голопристанської
міської ради Херсонської області від
22.01.2003року за № 16 «Про видачу закритому
акціонерному товариству
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" свідоцтва на
право власності на об'єкти нерухомого
майна - будівлі та споруди санаторію
«Гопри», які розташовані в м.Гола
Пристань Херсонської області по вул.
Леніна №72 - відмовити.

2. Припинити провадженні у справі в
частині визнання недійсним свідоцтва
на право власності на нерухоме майно
серії САА №995115 від 26.08.2003року, видане
закритому акціонерному товариству
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" на будівлі та
споруди санаторію «Гопри» ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця».

Рішення господарського суду
набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 20.08.2014року.

Суддя
З.І. Ємленінова