ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2014 року
Справа №25/5005/6641/2012

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М .-
доповідача,

суддів: Виноградник О.М., Джихур О.В.,

при секретарі судового засідання:
Малику С.О.

За участю представників сторін:

від арбітражного керуючого: Красько
І.З., довіреність №978 від 09.10.13;

від ПАТ "Райффайзен Баек Аваль": Богун
С.П., довіреність №153/14 від 04.03.14;

інші учасники провадження у справі в
судове засідання не з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 на постанову
господарського суду Дніпропетровської
області від 21.08.2012 року у справі
№25/5005/6641/2012

за заявою товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Ростбуд", м.Дніпропетровськ

до боржника фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4, м. Підгороднє
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду
Дніпропетровської області від 21.08.2014
року у справі №25/5005/6641/2012 (суддя Чередко
А.Є.) визнано фізичну особу - підприємця
ОСОБА_4 банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру у справі
строком на 1 рік, до 21.08.2013 року,
ліквідатором призначено арбітражного
керуючого Колошина В.П., якого
зобов'язано виконати певні дії.

05.05.2014 року до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
надійшла апеляційна скарга ФО-П ОСОБА_4
на постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 21.08.2012
року у справі №25/5005/6641/2012, в якій
скаржник просив поновити строк
звернення з апеляційною скаргою на
постанову суду першої інстанції та
скасувати її.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
07.05.2014 року апеляційну скаргу ФО-П
ОСОБА_4 повернуто скаржнику без
розгляду, у зв'язку із відмовою суду в
поновленні строку звернення з
апеляційною скаргою, так як боржник
визнаний банкрутом, відкрита
ліквідаційна процедура строком на один
рік, до 21.08.2013 року, призначено
ліквідатора та зобов'язано здійснити
ліквідаційну процедуру у
відповідності до вимог чинного
законодавства і подати на затвердження
господарського суду звіт та
ліквідаційний баланс в строк до 21.08.2013
року.

Не погодившись з ухвалою суду
апеляційної інстанції, ФО-П ОСОБА_4
звернулась до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просила скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанції та направити
справу на розгляд до
Дніпропетровського апеляційного суду.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.07.2014 року у справі
№25/5005/6641/2012 задоволено касаційну
скаргу ФО-П ОСОБА_4, скасовано ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 07.05.2014 року та
направлено справу на розгляд до
апеляційної інстанції.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
14.08.2014 року поновлено строк
апеляційного оскарження та призначено
до розгляду апеляційну скаргу фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4, в
обґрунтування вимог якої боржник
зазначає, що суд першої інстанції не
перевірив доводи ініціюючого
кредитора і не надав оцінки тій
обставині, що визнаний боржником
вексель містить дефект форми, а саме на
векселі відсутні паспортні дані
векселедавця, що є порушення Закону
України «Про обіг векселів в Україні».
Таким чином, справа про банкрутство
щодо боржника була порушена помилково
без достатніх правових підстав.
Просить скасувати постанову
господарського суду дніпропетровської
області від 21.08.2012 року у справі
№25/5005/6641/2012(суддя Чередко А.Є.) та
припинити провадження у справі.

20.08.2014 року від ліквідатора надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
зазначено, що судова практика стосовно
порядку визнання боржника банкрутом з
часу порушення провадження у справі
змінювалась більше десяти раз,
внаслдіок чого ліквідатор
покладається з питання вирішення вимог
апеляційної скарги на розсуд суду.

В матеріалах справи відсутні відзиви
інших кредиторів на апеляційну скаргу,
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України відсутність
відзиву на апеляційну скаргу не
перешкоджає перегляду рішення
місцевого господарського суду.

В судовому засіданні, 21.08.2014 року
представники арбітражного керуючого
та кредитора надали пояснення по
справі, з посиланням на норми
законодавства в обґрунтування своїх
позицій.

Інші учасники провадження у справі не
забезпечили явку повноважених
представників в засідання
апеляційного господарського суду, про
дату та час судового засідання
повідомлені належним чином, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи поштовими повідомленням з
відміткою про отримання поштового
відправлення, а також поштовими
поверненнями із відміткою відділення
поштового зв'язку підстав повернення
поштового вкладення.

Згідно п. 3.9.2 постанови пленуму ВГС
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору. Розгляд
справи може бути відкладений виключно
у зв'язку із неможливістю розглянути
справу у даному судовому засіданні, а
не у зв'язку з неявкою сторін, суд
вважає, що наявних у справі матеріалів
достатньо для прийняття рішення по
справі. Суд вважає, що вжив усі залежні
від нього заходів для повідомлення
кредиторів належним чином про розгляд
господарської справи в апеляційній
інстанції та реалізації ними права
судового захисту своїх інтересів.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи сторін і давши їм
правову оцінку, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
вимоги апеляційної скарги фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Постановою Верховного Суду України від
3 червня 2014 оку у справі №25/5005/6641/2012
скасовано постанову Вищого
господарського суду України від 26
листопада 2013 року у цій справі, справа
передана на розгляд до суду касаційної
інстанції.

Скасовуючи постановлене судове
рішення, Верховний Суд України зробив
висновок про те, що забезпечені
іпотекою вимог банку є грошовими та
такими, що забезпечені заставою майна
боржника. У постанові зазначено, що ВГС
України залишаючи без змін постанову
суду апеляційної інстанції, передчасно
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення заяв банку про
визнання грошових вимог до ФО-П ОСОБА_4
у розмірі 1 606 061,11 грн. та включення їх до
реєстру вимог кредиторів, які виникли
внаслідок заборгованості за кредитним
договором, забезпеченим іпотекою.
Висновок про задоволення вимог
заставних кредиторів у третій черзі
визнаний помилковим і вказано, що такі
вимоги задовольняються у першу чергу.

Постановою ВГС України від 23 липня 2014
року, з урахуванням позиції Верховного
Суду України, задоволена касаційна
скарга публічного акціонерного
товариства «Райффанзен Банк Аваль» і
скасовано ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 14.08.2013
року та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.09.2013 року у цій справі в частині
кредиторських вимог ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», передано на новий розгляд
до господарського суду
Дніпропетровської області.

Вищий господарський суд України
зазначив, що забезпечені іпотекою
вимоги банку є грошовими а такими, що
забезпечені заставою, суди попередніх
інстанції дійшли до передчасного
висновку про відсутність підстав для
задоволення заяви банку про визнання
грошових вимог до ФО-П ОСОБА_4 у розмірі
1 606 061,11 грн. та включення їх до реєстру
вимог кредиторів, які виникли
внаслідок заборгованості за кредитним
договором, забезпеченим іпотекою.

Також, постановою ВГС України від 23
липня 2014 року у цій справі скасована
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 7
травня 2014 року, якою відмовлено у
відновленні строку на подання
апеляційної скарги на постанову
господарського суду Дніпропетровської
області від 21 серпня 2012 року; справа
передана на розгляд апеляційного
господарського суду для здійснення
апеляційного провадження.

Колегія суддів апеляційної інстанції
дослідивши матеріали встановила, що за
умовами Договору купівлі №0302/01 від
03.02.2012 року передбачена вексельна форма
розрахунків між сторонами. Боржник
видав простий вексель серії АА №2389754 на
суму 491 280,00 грн. з строком платежу «за
пред'явленням» (т.1 а.с.14).

13 березня 2012 року вексель пред'явлено
до платежу, 14 вересня 2012 року вчинено
протест про неоплату векселя. (т.1 а.с.13).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
обіг векселів в Україні» законодавство
України про обіг векселів складається
із Женевської конвенції 1930 року, якою
запроваджено Уніфікований закон про
переказні векселі та прості векселі, з
урахуванням застережень, обумовлених
додатком II до цієї Конвенції, та із
Женевської конвенції 1930 року про
врегулювання деяких колізій законів
про переказні векселі та прості
векселі, Женевської конвенції 1930 року
про гербовий збір стосовно переказних
векселів і простих векселів, Закону
України „Про цінні папери і фондову
біржу", Закону України „Про приєднання
України до Женевської конвенції 1930
року, якою запроваджено Уніфікований
закон «Про переказні векселі та прості
векселі» (далі - Уніфікований закон),
Закону України „Про приєднання
України до Женевської конвенції 1930
року про врегулювання деяких колізій
законів про переказні векселі та
прості векселі", Закону України „Про
приєднання України до Женевської
конвенції 1930 року про гербовий збір
стосовно переказних векселів і простих
векселів", цього Закону та інших
прийнятих згідно з ними актів
законодавства України.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про цінні
папери та фондовий ринок» вексель -
цінний папір, який посвідчує безумовне
грошове зобов'язання векселедавця або
його наказ третій особі сплатити після
настання строку платежу визначену суму
власнику векселя (векселедержателю).
Векселі можуть бути прості або
переказні та існують виключно у
документарній формі. Особливості
видачі та обігу векселів, здійснення
операцій з векселями, погашення
вексельних зобов'язань та стягнення за
векселями визначаються законом.

Вексель - це цінний папір, який означає
безумовне, абстрактне, виражене в
установленій формі, одностороннє
зобов'язання сплатити визначену
грошову суму в строк векселедержателю
або його представнику, що має
властивості певної вексельної
строгості.

Вексельне зобов'язання вважається
таким, що виконано, коли вексель у
встановленому порядку перейшов у
володіння іншої особи, яка в цьому
випадку стає кредитором по векселю.

Векселі (переказні і прості)
складаються в документарній формі на
бланках з відповідним ступенем захисту
від підроблення, форма та порядок
виготовлення яких затверджуються
Національною комісією з цінних паперів
та фондового ринку за погодженням з
Національним банком України з
урахуванням норм Уніфікованого закону,
і не можуть бути переведені в
бездокументарну форму (знерухомлені),
(ч. 1 ст. 5 Закону України «Про обіг
векселів в Україні»).

Пунктами 3,4 постанови пленуму
Верховного Суду України від 08.06.2007 року
№5 «Про деякі питання практики
розгляду спорів пов'язаних з обігом
векселів» передбачено, що перелік
обов'язкових реквізитів для
переказного векселя наведено у ст. 1, а
простого - у ст. 75 Уніфікованого закону
про переказні векселі та прості
векселі. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 196
Цивільного кодексу України і статей 2, 76
Уніфікованого закону документ, який не
містить обов'язкових реквізитів,
перелічених у вказаних статтях
Уніфікованого закону, не є цінним
папером (векселем), а може мати силу
простої боргової розписки, за винятком
випадків, прямо зазначених в абзацах 2-4
ст. 2, абзацах 2-4 ст. 76 Уніфікованого
закону. При вирішенні питання про
наявність вексельних зобов'язань судам
слід звертати увагу на додержання
вимог вексельного законодавства щодо
підписів зобов'язаних за векселем осіб.

Таким чином, вимоги до складання
простого векселя та перелік
обов'язкових реквізитів для простого
векселя міститься у ст.ст. 75, 76
Уніфікованого закону, а підставою для
визнання векселя таким, що не має
вексельної сили, може слугувати лише
відсутність у векселі вищевказаних
обов'язкових реквізитів.

Статтею 75 Уніфікованого закону про
переказні векселі та прості векселі
встановлено, що простий вексель
повинен містити: назву «простий
вексель», яка включена в текст
документа і висловлена тією мовою, якою
цей документ складений; безумовне
зобов'язання сплатити визначену суму
грошей; зазначення строку платежу;
зазначення місця, в якому повинен бути
здійснений платіж; найменування особи,
якій або наказу якої повинен бути
здійснений платіж; зазначення дати і
місця видачі простого векселя; підпис
особи, яка видає документ
(векселедавець).

При дослідженні простого векселя серії
АА №2389754 від 04.02.2012 року апеляційним
господарським судом встановлено, що
він містить вичерпний перелік
обов'язкових реквізитів для простого
векселя, а відсутність на ньому
паспортних даних боржника не є
підставою для визнання його таким, що
не має вексельної сили, в розумінні ст.
76 Уніфікованого закону про переказні
векселі та прості векселі, так як
відповідно до ст. 7 Уніфікованого
закону про переказні векселі та прості
векселі, якщо на переказному векселі є
підписи осіб, нездатних
зобов'язуватися за переказним
векселем, або підроблені підписи, або
підписи вигаданих осіб, або підписи,
які з будь-яких інших підстав не можуть
зобов'язувати тих осіб, які поставили
їх на переказному векселі або від імені
яких переказний вексель був
підписаний, то зобов'язання інших осіб,
які поставили свої підписи на ньому, є
все ж таки юридично дійсними.

У законодавстві України з приводу
реквізитів векселя на відміну від
змісту ст. 75 Уніфікованого закону
міститься додаткова регламентація
вимог, що пред'являються до векселя, а
саме у ст. 5 Закону України «Про обіг
векселів» зазначено, що міститься
додаткова вимога до форми векселя, а
саме вказання паспортних даних
векселедавця. Проте таке положення
відсутнє в змісті ст. 75 Уніфікованого
закону, а тому це не може бути підставою
для скасування судового рішення,
постановленого у справі 21.08.2012 року.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року №6 «Про судове рішення» - рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального та
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 на постанову
господарського суду Дніпропетровської
області від 21.08.2012 року у справі
№25/5005/6641/2012 залишити без задоволення.

Постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 21.08.2014
року у справі №25/5005/6641/2012 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів.

Повний текст складений 22.08.2014 року

Головуючий суддя
Л.М. Білецька

Суддя
О.М. Виноградник

Суддя
О.В. Джихур