м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3302/14 17.07.14За позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Шалигинське"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС"
про повернення 30 303,00 літрів
Головуючий суддя Головатюк Л.Д.
Суддя Удалова О.Г.
Суддя Ковтун С.А.
Представники сторін:
Від позивача: Воєйко В.Л. (дов. №
24/03-14 від 24.03.14)
Від відповідача: Цимбровська Ю.О.
(дов. № 103Д-217/2014 від 11.03.14)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою до
відповідача про повернення позики
дизильного палива в розмірі 30 303,00
літрів, що еквівалентно 278 787,60 грн
.Ухвалою господарського суду м. Києва
від 07.03.2014 порушено провадження у
справі №910/3302/14 та призначено до
розгляду на 25.03.2014.
В судове засідання 25.03.2014 з`явились
представники позивача та відповідача,
дали пояснення по справі та подали
додаткові докази по справі. Розгляд
справи відкладено на 15.04.2014.
В судове засідання 15.04.2014 прибув
представник позивача, надав пояснення
по справі, та подав додаткові докази по
справі.
Представник відповідача в судове
засідання 15.04.2014 не прибув, причин
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином. Розгляд справи
відкладено на 23.04.2014.
В судове засідання 23.04.2014 прибули
представники сторін, надали пояснення
по справі та подали додаткові докази по
справі.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.04.2014 продовжено розгляд справи на
15 днів. Розгляд справи відкладено на
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.04.2014 виправлено описки в ухвалах
господарського суду м. Києва від 25.03.2014
та 15.04.2014 по справі № 910/3302/14 щодо
зазначення вірного предмету позову та
вірного прізвище представника
В судове засідання 20.05.2014 прибули
представники сторін, надали пояснення
по справі та подали додаткові докази по
справі.
Судом встановлено, що представником
відповідача та ПП "Авнтіс" не виконано
умов ухвали господарського суду м.
Києва від 23.04.2014.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 20.05.2014 суддя Головатюк Л.Д. ухвалив
розгляд справи здійснювати
Своїм розпорядженням від 20.05.2014
Заступник Голови господарського суду
м. Києва розпорядився розглянути
справу №910/3302/14 14 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Шалигинське" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС" про
повернення позики дизильного палива у
розмірі 30 303,00 літрів, що
еквівалентно 278 787,60 грн.
колегіально у складі: головуючий суддя
Головатюк Л.Д., суддя Блажівська О.Є.,
суддя Ковтун С.А.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 20.05.2014 колегія суддів у складі
головуючий суддя Головатюк Л.Д., суддя
Блажівська О.Є., суддя Ковтун С.А.
прийняла справу № 910/3302/14 до свого
провадження, розгялд справи призначено
На призначене судове засідання 12.06.2014
прибули уповноважені представники
сторін, надали додаткові пояснення по
суті справи та подали додаткові докази
по справі.
Судом було оголошено перерву під час
розгляду справи на 17.06.2014.
В судове засідання 17.06.2014 прибули
представники сторін, надали пояснення
по суті справи, подали додаткові докази
по справі. Розгляд справи відкладено на
Розпорядженням заступника Голови
господарського суду м. Києва від 01.07.2014
Паламаря П.І., у зв`язку з перебуванням
судді Блажівської О.Є. у відпустці, з
метою дотримання процесуальних
строків, керуючись рішенням зборів
суддів господарського суду м. Києва від
03.02.2011(протокол № 1 від 03.02.2011) та ст. 4-6
Господарсько-процесуального кодексу
України, справу № 910/3302/14 за позовм ТОВ
"Шалигинське" до ТОВ "ДПЗКУ-МТС України"
про повернення позики дизильного
палива в розмірі 30 303, 00 літрів, що
еквівалентно 278 787, 60 грн. передано
колегії суддів у складі : Головатюк Л.Д.
(головуючий), судді Удалова О.Г., Ковтун
В судове засідання 01.07.2014 прибули
представники сторін, надали пояснення
по суті справи, подали додаткові докази
по справі
Розгляд справи було відкладено на
17.07.2014 в судове засідання прибули
представники позивача та відповідача і
дали додаткові пояснення по справі.
Суд розглянув подане позивачем
клопотання від 11.06.2014 про призначення
експертизи по даній справі та прийшов
до висновку про відмову в його
задоволенні, оскільки на думку суду
матеріалів справи достатньо для
винесення законного та обґрунтованого
рішення, а призначення експертизи
тільки затягне розгляд справи.

Представник відповідача проти позову
заперечував та просив відмовити в його
задоволенні.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вислухавши думку представників
позивача та відповідача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, в 2011 році між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Шалигинське»
(надалі ТОВ «Шалигинське», позивач) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «ДПЗКУ- МТС» (надалі
ТОВ «ДПЗКУ-МТС», відповідач) було
укладено 4 (чотири) господарські
договори, а саме: 30.08.2011 договір про
надання послуг № 1923008/2011 (збирання
соняшнику); 06.09.2011 договір на
перевезення вантажу № 1910609/11А; 31.10.2011
договір про надання послуг № 1913110
(збирання кукурудзи).

За умовами договору перевезення
вантажу № 1910609/11А від 06.09.2011 ТОВ
«ДПЗКУ-МТС» зобов'язалося виконати
роботи по перевезенню вантажів ТОВ
«Шалигинське» вантажним автомобільним
транспортом у міському й приміському
сполученні на території України.

Позивач вказує, що виконати умови
договору перевезення вантажу № 1910609/11А
від 06.09.2011 ТОВ «ДПЗКУ-МТС» не мало
можливості за відсутності у нього
дизельного палива.

Позивач наголосив, що за спільною усною
домовленістю, з метою виконання ТОВ
«ДПЗКУ-МТС» взятих на себе зобов'язань
за вказаним договором перевезення
вантажу, ТОВ «Шалигиське» за період з
08.09.2011 по 18.11.2011 передало в позику ТОВ
«ДПЗКУ-МТС» 55 108,00 (п'ятдесят п ять тисяч
сто вісім ) літрів дизельного палива по
ціні 9,20 грн. за один літр, всього на
загальну суму 506 993,60 грн.

Оскільки, на переконання позивача, ТОВ
«ДПЗКУ-МТС» не мало умов для зберігання
такої кількості дизельного палива,
тому за спільною домовленістю,
дизельне паливо у позику передавалось
окремими партіями водіям ТОВ
«ДПЗКУ-МТС» на підставі
лімітно-забірних карток на отримання
паливо-мастильних матеріалів.

Згідно до акту здачі-приймання робіт
(надання послуг) № 1 від 09.11.2011, реєстру
виконаних робіт за період з 08.09.2011 по
30.09.2011 відповідач надав послуги з
перевезення вантажу на загальну суму 483
797, 00 грн. з розрахунку 9.50 грн. за один
км., здійснивши перевезення вантажу на
відстань 25 463,00 км. та проїзд у
зворотному напрямку. Загальний пробіг
автомобілів за цей період склав 50 926,00
км.. Для забезпечення проїзду
автомобілів відповідача відстані 50 926,00
км., позивач передав у позику
відповідачу 24 875,00 літра дизельного
палива.

Згідно актів здачі-приймання робіт
(надання послуг) № 2 від 09.11.2011, № 1 від
23.12 2011, реєстрів виконаних робіт за
період з 01.10.2011 по 07.10.2011, з 08.10.2011 по
18.10.2011 та з 22.10.2011 по 31.10.2011 відповідач
надав послуги з перевезення вантажу на
загальну суму 696 644,50 грн. з розрахунку
9.50 грн. за один км., здійснивши
перевезення вантажу на відстань 36 665,5
км. та проїзд у зворотному напрямку.
Загальний пробіг автомобілів за цей
період склав 73 331, 00 км. Для забезпечення
проїзду автомобілів відповідача
відстані 73 331,00 км., позивач передав у
позику відповідачу 25 917,00 літра
дизельного палива.

Згідно до актів здачі-приймання робіт
(надання послуг) № 1 від 23.11.2011, № 1 від
29.11.2011, № 2 від 29.11.2011, № 3 від 29.11.2011,
звітів про виробітку № 8/11, № 43, 11, № 66/11
та № 66/11-2 за період з 01.11.2011 по 18.11.2011
відповідач надав послуги з перевезення
вантажу на загальну суму 237 386,00 грн. з
розрахунку 9.50 грн. за один км.,
здійснивши перевезення вантажу на
відстань 12 494,00 км. та проїзд у
зворотному напрямку. Загальний пробіг
автомобілів за цей період склав 24 988, 00
км.. Для забезпечення проїзду
автомобілів відповідача відстані 24 988,00
км., позивач передав у позику
відповідачу 4 316 літра дизельного
палива.

Проте суд не погоджується з
вищезазначеними висновками позивача у
зв'язку з наступним:

За приписами статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, .сплатити гроші,
тощо), а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України.

Статтею 11 ЦК України визначено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини, завдання майнової та
моральної шкоди іншій особі, інші
юридичні факти, тощо.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір
може бути одностороннім, якщо
одна'сторона бере на себе зобов'язання
про перед другою, або двостороннім,
якщо зобов'язання є взаємними.

Договір є укладеним, якщо Сторони в
належній формі досягли згоди по всім
істотним умовам.

Договором позики є домовленість сторін
при якій одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
таку ж суму грошових коштів або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості (стаття 1046 ЦКУ).

Статтею 1047 ЦКУ визначено вимоги до
таких договорів. Договір позики
укладається у письмовій формі в
залежності від суми позики, а у випадку,
якщо позикодавцем є юридична особа - не
залежно від суми. На підтвердження
укладання договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Також, відповідно до ст. ст. 206 та 208
Цивільного кодексу України, у
письмовій формі необхідно укладати
договори позики за участю юридичної
особи, незалежно від того, в якості якої
сторони вона виступає - позикодавця чи
позичальника, оскільки договір позики
не може бути повністю виконаний
сторонами у момент його вчинення, що
випливає із змісту вищевказаних
статей.

За змістом статей. 207 Цивільного
кодексу України та 188 Господарського
кодексу України договір позики у
письмовій формі може бути укладений як
шляхом складання одного документа, так
і обміну листами, телеграмами, за
допомогою телетайпного, електронного
або іншого технічного засобу зв'язку.

Позивач у позовній заяві зазначає про
спільну усну домовленість на підставі
якої виник договір позики по якому
позивач надав у позику в період з 08.09.2011
по 18.11.2011 55 108,00 літрів палива.

При цьому, позивач стверджує, що таким
іншим документом (згідно вимог статті
1047 ЦКУ), який підтверджує передачу у
позику товару є лімітно-забірна картка.

Разом з тим, аналізуючи положення
статті 1047 ЦКУ суд зазначає, що документ
на підтвердження укладання договору
позики має бути виданий саме
позичальником, а не позикодавцем.

На сторінці 7 своєї позовної заяви
позивач сам же стверджує про те, що
«лімітно-забірні картки на отримання
паливно-мастильних матеріалів є
документами, які видані боржником
кредитору за договором позики,
підтверджують як його укладення так і
умови договору, а також засвідчують
отримання боржником від кредитора 55
108,00 літрів палива».

Таке твердження є безпідставним,
оскільки лімітно-забірні картки у
редакції та заповнені та долучені до
позовної заяви є документами самого
позивача. Про це свідчить штамп угорі
аркушу зліва, підписи посадових осіб
позивача на документах, заповнені від
руки фізичною особою, а підписи осіб
про отримання ПММ є невизначеними.

Відповідач заперечив, що вказані
підписи здійснені офіційно від імені
відповідача.

Суд зазначає, що можливо це і є підписи
водіїв відповідача, проте оскільки
відсутній договір, навіть усний з
підтверджуючими документами, то такі
підписи можуть свідчити лише про
власну волю осіб що їх ставили і аж ніяк
не свідчать про представництво
відповідача.

Про безпідставність твердження
позивача про укладення у спрощений
порядок таким чином договору позики
свідчить також і положення статті 202
ЦКУ щодо суті правочину як дії, яка
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків та статті 92 Цивільного
кодексу України, якою визначено, що
юридична особа набуває прав і
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону. Орган
або особа, які відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до статті 239 Цивільного
кодексу України правочин, вчинений
представником, створює змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Отже, для того, щоб укладений від імені
юридичної особи договір мав юридичні
наслідки для юридичної особи підписи
осіб на ньому мають належати
повноважним представникам.

Безпідставність вимог позивач про
стягнення товару з відповідача у
відповідній кількості та по марці
підтверджує також те, що зазначені
фізичні особи ніколи не були та не є
повноважними представниками від ТОВ
«ДПЗКУ-МТС» на отримання якихось
матеріальних цінностей, більш того на
укладання договору позики в інтересах
підприємства-відповідача.

Враховуючи вищевикладене, доказом
укладеності договору позики у
спрощений порядок є документ
позичальника, який виданий позикодавцю
як доказ отримання від останнього
грошових коштів чи матеріальних
цінностей. Також, договір позики є
строковим договором. У документах, які
позивач надав як доказ надання позики
строк повернення товару не вказаний. А
твердження про період надання у позику
з 08.09.2011 по 18.11.2011 є недоведеними,
оскільки доказів надання позики в цей
період надано не було.

Крім того, за загальною практикою та
вимогами до змісту та суті договорів
істотними умовами будь-якого договору
є умови про предмет, зміст, строк, тощо.
В розписці обов'язково мають бути
вказані строки повернення грошей або
речей позикодавцю, підпис повноважних
осіб, обов'язково позичальника. Підпис
позикодавця не вимагається.

Враховуючи вищевикладене, твердження
позивача про наявність у нього вимог до
відповідача про повернення наданої у
позику товару на підставі
лімітно-забірних карток позивача є
безпідставними та необгрунтованими.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач, як докази виникнення у
відповідача зобов'язань надає копії
документів, які не можуть бути доказом
виникнення зобов'язань по договору
позики так як і його укладення та не
мають жодного відношення до справи,
зокрема:

договори про надання послуг по
збиранню врожаю (зобов'язання виконано
сторонами) договори про надання послуг
з перевезення вантажу (зобов'язання
виконано сторонами) Акт
прийому-передачі матеріальних
цінностей від 23.12.2011 як доказ виконання
наявних зобов'язань відповідача по
поверненню ПММ в якому відсутній
підпис повноважної особи відповідача
та печатка підприємства.

Лімітно-забірні картки виписані
позивачем на невідому фізичну особу.
Вимога від 18.12.2013 направлена на адресу
підприємства по вул. Саксаганського, 1
(при тому, що місцезнаходженням
відповідача є адреса по вул.
Лютеранська, 15, літ.А, н/п 17 у м. Києві).

Отже, враховуючи вищевикладене, між
позивачем та відповідачем не було
укладено жодного договору позики а ні у
формі письмового документу, а ні у
формі спрощеній. Лімітно-забірні
картки, надані як доказ передачі
відповідачу товару - є одностороннім
документом позивача, з підписами осіб
відповідача, які на це не мали жодних
повноважень, їм жодних довіреностей на
отримання палива не надавалось, ніхто
їх не уповноважував в інший спосіб
отримувати у позивача матеріальні
цінності(жодних листів, прохань, тощо
від відповідача не надходило на
позивача). Позивачем не надано доказів
укладання договору позики
паливно-мастильних матеріалів, а
відповідачем не визнаються вимоги щодо
повернення палива позивачу.

Ще одним доказом того, що вимоги
позивача є безпідставними є те, що на
будь-який товар, який змінює особу, яка
ним користується має бути виписаний
товарно-супровідний документ
(накладна, товарно-транспортна
накладна тощо). Крім того, має бути
виписана довіреність від позичальника
на його отримання. При поверненні
позики такі самі дії вчинить
позичальник.

Крім того суд зазначає, що згідно вимог
законодавства України діяльність
будь-якого підприємства будується із
здійснених ним господарських
операцій., які породжують права та
обов'язки такого суб'єкту
господарювання.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
документом, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення є первинний документ.

Господарська операцій - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Отже, ведення бухгалтерського обліку
на підприємстві має відбуватись
виключно на підставі первинних
бухгалтерських документів.

Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 визначено, що
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підс таві
нервиніінх документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.4. вказаного наказу
Міністерства фінансів України
визначені обов'язкові вимоги до
первинних документів, аналогічні
вимоги містяться і в Законі України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність»:

найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ,
назва документа (форми), дата і місце
складання.

зміст та обсяг господарської операції,
одиниця виміру господарської операції
(у натуральному та/або вартісному
виразі),

посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення.

особистий чи електронний підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно статті 3 Закону
відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Враховуючи вищевикладене, для того, щоб
відповідач отримав певне зобов'язання
перед позивачем, зокрема щодо
повернення йому якихось матеріальних
цінностей необхідна наявність
первинних бухгалтерських документів.

Порядок та підстави використання в
роботі підприємства Лімітно-забірних
каргочок регулюються наказом
Міністерства статистики України від
21.06.1996 № 196 «Про затвердження типових
форм первинних облікових документів з
обліку сировини та матеріалів».

Згідно вказаного наказу
лімітно-забірна картка
використовуються для оформлення
відпуску матеріалів, що систематично
витрачаються при виготовленні
продукції, а також для поточного
контролю за додержанням встановлених
лімітів відпуску матеріалів на
виробничі потреби та є виправдувальним
документом для списання матеріальних
цінностей зі складу.

Оформлені лімітно-забірні картки разом
і иервнннимн документами подаються до
матеріального звіту та здаються
комірником і виробником робіт в
бухгалтерію. В бухгалтерії згідно зі
звітом складу перевіряється
правильність списання матеріалів на
виробництво по кожному об'єкту та
ділянці в цілому і одночасно
визначаються дані про витрату
матеріалів в лімітно-забірній картці
форми № М-28. Лімітно-забірні картки з
незакінчених (що переходять на
наступний місяць) об'єктів
повертаються виконавцю робіт.

Таким чином, з метою підтвердження
отримання відповідачем матеріальних
цінностей, позивач має довести факт
здійснення такої господарської
операції як надання позики, шляхом
надання первинних бухгалтерських
документів.

Більш того, за умовами договору на
перевезення вантажу, які було укладено
між сторонами до вартості послуг
перевезення включено вартість ПММ.

За правилами ведення бухгалтерського
обліку у разі отримання матеріальних
цінностей у позику такі цінності
обліковуються на позабалансовому
рахунку. У зв'язку з тим, що підлягають
поверненню через певний час. Проте, для
того щоб підприємство могло віднести
на баланс ПММ необхідно надати
первинні бухгалтерські документи, а
саме видаткову накладну (при купівлі)
або акт приймання-передачі.

За даними бухгалтерського обліку
відповідача у 2011 році надання послуг з
перевезення вантажу здійснювалось на
паливі власному, що підтверджується
наступними наданими відповідачем
доказами:

1. Копія Договору поставки
нафтопродуктів №150602-УКНК від 15.06.2011;

2. Копія Договору поставки № 1255К
від 21.07.2011;

3. Копія договору поставки
нафтопродуктів № 0310-01 від 03.10.2011;

4. Копія Договору купівлі-продажу
паливно-мастильних матеріалів з
використанням смарт-карт на АЗС№С081075
від 18.08.2011;

5. Копія договору купівлі-продажу
смарт-карт № 258/1 від 26.08.2011;

6. Копія Договору про постачання
нафтопродуктів із використанням
смарт-карт №21- 07/11 від 21.07.2011;

7. Копія Договору на відпуск
паливно-мастильних матеріалів (ГІММ) за
паливними картками № 191111 від 19.07.2011;

8. Копія Договору на відпуск
паливно-мастильних матеріалів (ПММ) за
паливними картками № 220601 -УКНК від
22.06.2011.

9. Оригінал Довідки від 08.07.2014 №
130юр-687/2014, якою відповідач підтвердив,
що не відвантажував позивачу 24 805
літрів дизельного палива та не
уповноважував жодного працівника чи
іншу фізичну особу на передачу такої
кількості палива відповідачу.

Крім того, відповідач подав суду
оригінали подорожніх листів на свої
автомобілі, ТТН та фіскальних чеків за
спірний період, які також
підтверджують використання
відповідачем власного пального, а не
пального позивача.

Також, у своїй позовній заяві позивач
зазначає, що відповідач частково
виконав свої зобов"язання за договором
позики і 23.12.2011 за актом
прийому-передачі матеріальних
цінностей повернув 24 805 літрів
дизельного палива позивачу.

Проте, суд не погоджується з такими
твердженнями позивача та зазначає
наступне:

ОСОБА_5, підпис якого стоїть на акті
прийому-передачі матеріальних
цінностей від 23.12.2011, працював на посаді
менеджера з питань персонального
розвитку у період з 19.07.2011 по 25.11.2013.

Судом встановлено, що ТОВ «ДПЗКУ-М ГС»
займається двома основними видами
діяльності це надання послуг з
перевезення вантажу та послуг по
збиранню врожаю.

Громадянин ОСОБА_5 працював по
направленню надання послуг по збиранню
врожаю та був підпорядкований
керівнику МТС (комбайни). Він не мав
жодного відношення до послуг по
перевезенню вантажу. А Позивач
зазначає, що саме по цьому напрямку
йому було відвантажено 24 805 літрів
палива.

За даними бухгалтерського обліку
жодної літри ПММ відповідач не
реалізовував (повертав) чи іншим чином
відчужував матеріальні цінності.

Громадянину ОСОБА_5 жодна довіреність
на вчинення таких дій ніколи не
видавалась.

Більш того, сам Акт від 23.12.2011 не може
бути доказом передачі якихось
цінностей, адже така господарська
операція має здійснюватись на підставі
первинних бухгалтерських документів.
Акт, який було надано позивачем не може
відповідати вимогам, визначених такими
до первинних документів Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Отже, все вищезазначене дає підстави
стверджувати про безпідставність
позовних вимог позивача, у зв'язку з чим
такі вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору покладаються
на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. 4, 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України,
господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою
відповідальністю "Шалигинське" в
задоволенні клопотання про
призначення експертизи по даній
справі.

2. Відмовити товариству з обмеженою
відповідальністю "Шалигинське" в
задоволенні позову повністю.

3. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржене в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

4. Копію рішення розіслати сторонам.

Головуючий суддя
Головатюк Л.Д.

Суддя
Удалова О.Г.

Суддя
Ковтун С.А.

Дата
підписання повного тексту рішення
25.07.2014