ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78, 42-06-22, 32-11-36
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2014 р.
Справа № 923/1037/14

Господарський суд Херсонської
області у складі судді Нікітенка С.В.
при секретарі Гапоновій К.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, смт. Козацьке Бериславського
району Херсонської області

до товариства з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт", с.

Новорайськ Бериславського району
Херсонської області

про стягнення 74121,91 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - представник ОСОБА_2,
договір про надання правової допомоги
від 10.06.2014р.

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач)
звернувся до суду з позовом, в якому
просить стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт"
(відповідач) заборгованість у розмірі
74121,91 грн., з якої: 55983,66 грн. - сума
основного боргу, 2704,08 грн. - сума 3%
річних, 9111,64 грн. - сума пені, 6322,53 грн. -
сума інфляційних втрат. Судові витрати
по справі позивач просить суд покласти
на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на умови
договорів № 256-12 від 20.09.2012р., №239 від
06.06.2013р. положення ст.ст. 526, 530, 549-552, 610-612,
623, 625 ЦК України та положення ст.ст. 173-175,
193, 199, 218, 2202, 224, 225, 229 ГК України.

Представник позивача у судовому
засіданні 11.08.2014р. надав з супровідним
листом для залучення до матеріалів
справи копії документів , а саме:

- акт про надані послуги згідно
договору про надання послуг №256/12 від
20.09.2012р. від 30.09.2012р. на суму 96 108,70грн.;

- акт про надані послуги згідно
договору про надання послуг №256/12 від
20.09.2012р. від 10.10.2012 року на суму 46 341,90
грн.;

- акт про надані послуги згідно
договору про надання послуг №256/12 від
20.09.2012р. від 25.10.2012 року на суму 52 576,50
грн.;

- акт про надані послуги згідно
договору про надання послуг №256/12 від
20.09.2012р. від 06.12.2012 року на суму 321,60 грн.;

- акт про надані послуги згідно
договору про надання послуг №239/13 від
06.06.2013р. від 01.07.2013 року на суму 56 063,24
грн.;

- договір № 256-12 про надання
транспортних послуг від 20.09.2012 року;

- договір №239 про надання транспортних
послуг поле-елеватор від 06.06.2013р.

- опис вкладення (ф.107) від 01.08.2014 року.

- квитанція за відправлення цінного
листа на адресу ТОВ
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" від
01.08.2014 року.

- реєстр поштових відправлень від 01.08.2014
року;

- розрахунок пені за період з 21.11.2012р. по
21.06.2013р.

Дані документи суд прийняв до
розгляду та долучив до матеріалів
справи.

При цьому, у даному розрахунку
пені за період з 21.11.2012р. по 21.06.2013р.
зазначено, що загальна сума пені за
договором складає 5295,57 грн.

Тому, даний розрахунок за своєю
правовою природою є заявою про
зменшення розміру позовних вимог в
частині стягнення сум пені.

Станом на 11.08.2014р. ціна позову
становить 70305,84 грн.

Також у судовому засіданні
представник позивача надав суду
розрахунок витрат на правову допомогу
за договором №11/2014 від 10.06.2014р. та
довідку від 07.08.2014р., з якої слідує, що
згідно договору про надання правової
допомоги № 11/2014 від 10.06.2014 року отримано
від ОСОБА_1 кошти в сумі 3000,00 грн. 01 липня
2014 року. Дані документи суд прийняв до
розгляду та долучив до матеріалів
справи.

На підставі даних документів
позивач просить суд додатково стягнути
з відповідача судові витрати за
надання правової допомоги у розмірі
3000,00 грн.

Відповідач у судове засідання
вдруге не прибув, витребуваних судом
доказів не надав, але 11.08.2014р. надіслав
до суду факсимільним зв'язком
клопотання вих. №840-2014 від 11.08.2014р., в
якому просить суд здійснити розгляд
справи за відсутності представника
відповідача. Також у клопотанні
зазначає, що позовні вимоги не визнає
та у задоволенні позову просить
відмовити.

Відповідно до ст. 77 ГПК України,
неявка представника сторони у судове
засідання може бути підставою для
відкладення розгляду справи, коли з-за
такої неявки неможливо розглянути
певну справу.

У пункті 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011 року зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Крім того, явка представників
сторін не визнавалась судом
обов'язковою.

Таким чином, неявка у судове
засідання представника відповідача не
унеможливлює розгляд справи №923/1037/14,
не є підставою для відкладення її
розгляду.

За таких обставин, відповідно до статті
75 ГПК України, справа розглядається без
участі представника відповідача, за
наявними в ній матеріалами, яких
достатньо для вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 20 вересня
2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт"
(замовник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник)
було укладено договір про надання
транспортних послуг № 256-12.

В подальшому, до даного договору між
сторонами укладено додаткову угоду № 1
від 21.09.2012р. та додаткову угоду б/н від
28.09.2012р.

06 червня 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт"
(замовник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник)
було укладено договір про надання
транспортних послуг поле-елеватор № 239

В подальшому, до даного договору між
сторонами укладено додаткову угоду № 1
від 12.06.2013р.

Відповідно до умов п.1.1.
вищезазначених договорів перевізник
зобов'язується за завданням замовника
надати послуги з перевезення в порядку
та умовах, визначених цим договором, а
замовник - прийняти та оплатити їх.

Відповідно до п. 4.2.
вищезазначених договорів загальна
вартість наданих послуг

визначається сторонами по факту їх
надання на підставі
товаро-транспортних накладних

та фіксується в актах про наданні
послуги.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач надав відповідачу
послуги з перевезення:

- на виконання умов договору № 256-12
від 20.09.2012р.: за актом від 30.09.2012р. на суму
96108,70 грн., за актом від 10.10.2012р. на суму
46341,90 грн., за актом від 25.10.2012р. на суму
52576,50 грн., за актом від 06.12.2012р. на суму
321,60 грн.;

- на виконання умов договору № 239
від 06.06.2013р.: за актом від 01.07.2013р. на суму
56063,24 грн.

Згідно з п. 4.3. договору про
надання транспортних послуг № 256-12 від
20.09.2012р. оплата за надані послуги
проводиться протягом 10-ти банківських
днів з дня підписання акту.

Згідно з п. 4.3. договору про
надання транспортних послуг
поле-елеватор № 239 від 06.06.2013р. оплата за
надані послуги проводиться протягом
30-ти банківських днів з дня підписання
акту; в редакції додаткової угоди № 1
від 12.06.2013р. - протягом 20 банківських
днів з дня підписання акту.

Проте, всупереч договірним
зобов'язанням відповідач лише частково
розрахувався за надані позивачем
послуги в сумі 78692,99 грн., що призвело до
виникнення заборгованості у розмірі
55983,66 грн.

Позивач звернувся до відповідача з
претензією від 15.04.2014р. щодо сплати
даної заборгованості, яка залишена
останнім без відповіді та виконання.

Станом на день звернення позивача з
позовом до суду, сума заборгованості
відповідача перед позивачем за
основною сумою боргу становить 55983,66
грн.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що
відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України договір є підставою
для виникнення цивільних прав і
обов'язків (господарських зобов'язань).

Вищезазначені договори, укладені між
сторонами, за своєю правовою природою,
є договорами про надання послуг, за
якими, відповідно до приписів частини 1
ст. 901 Цивільного кодексу України, одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем надано акт звірки
взаємних розрахунків, з якого слідує,
що станом на 31.03.2014р. відповідач має
заборгованість перед позивачем у
розмірі 55983,66 грн. (а.с. 23). Даний акт
підписаний обома сторонами, без
претензій та зауважень.

Доказів погашання заявленої до
стягнення суми основного боргу у
розмірі 55983,66 грн. відповідачем суду не
надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 55983,66 грн. є доведеними і
обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення пені, 3% річних та інфляційних
втрат, то суд відмовляє в їх
задоволенні з огляду на наступне.

Стаття 625 ЦК України допускає, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Право нарахування пені сторони
узгодили в п. 5.4. договорів, згідно з
яким сторона, що прострочила виконання
зобов'язання за договором, сплачує
іншій стороні пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення від вартості
невиконаного зобов'язання.

Відповідно до вищезазначених правових
норм та умов договорів, у зв'язку з
порушенням відповідачем строків
розрахунків за отримані послуги,
позивач нарахував відповідачу до
сплати за період часу з 21.11.2012р. по
21.06.2013р.: суму 3% річних у розмірі 2704,08
грн., суму пені у розмірі 5295,57 грн. та
суму інфляційних втрат у розмірі 6322,53
грн.

Проте, надані позивачем розрахунки
вищезазначених сум, в порушення
приписів п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України, за
якою позовна заява повинна містити,
зокрема, обґрунтований розрахунок сум,
що стягуються чи оспорюються,
визнаються судом необґрунтованими та
не підтвердженими відповідними
документальними доказами.

Так, позивачем не наведено
обґрунтування правомірності початку
нарахування ним відповідачу 3% річних,
пені та інфляційних втрат саме з
21.11.2012р., не зазначено, за якими саме
договорами здійснено таке нарахування,
враховуючи наявність невиконаних
відповідачем зобов'язань за договором
№ 256-12 від 20.09.2012р. та договором № 239 від
06.06.2013р., не надано також і
документальних доказів часткової
сплати заборгованості відповідачем, що
позбавляє суд самостійного права,
перевірити дані нарахування.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 47 ГПК України
щодо прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та ч.1 ст. 43 ГПК України
стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, оскільки позивачем подано
необґрунтований розрахунок заявлених
до стягнення суми 3% річних у розмірі
2704,08 грн., суми пені у розмірі 5295,57 грн.
та суми інфляційних втрат у розмірі
6322,53 грн. та, в порушення вимог ст. 33 ГПК
України, не підтверджено його
документальними доказами, що позбавляє
суд можливості здійснити самостійний
перерахунок даних сум, позовні вимоги в
частині їх стягнення є
необґрунтованими та в їх задоволенні
має бути відмовлено.

Таким чином, оцінюючи подані
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
підлягають частковому задоволенню.

У задоволенні вимоги щодо компенсації
сплачених позивачем сум за послуги
адвоката у розмірі 3000,00 грн. суд
відмовляє, з огляду на наступне.

Статтею 44 ГПК України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката.
У контексті цієї норми судові витрати
за участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавалися, а їх
сплату підтверджено відповідними
фінансовими документами.

Згідно з частиною другою статті 43
та статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 34
Господарського процесуального кодексу
України суд приймає тільки ті докази,
які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд звертає увагу, що умови договору №
11/2014 від 10.06.2014р. про надання правової
допомоги не містять відомостей, що
правова допомога надається позивачу
саме по цій справі.

Крім того, п.4.1. договору сторони
встановили, що за послуги відповідно до
п.1.1. даної угоди клієнт сплачує
адвокату гонорар у розмірі 250 грн.

Суд також звертає увагу, що
довідка від 07.07.2014р., не є належним і
допустимим доказом, який підтверджує
понесення позивачем витрат на правову
допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до ст. 49 ГПК України
відносяться на сторони пропорційно від
розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представнику позивача про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" (74360,
Херсонська область, Бериславський
район, с. Новорайськ, вул. Промислова,
буд. 3; код ЄДРПОУ - 33731096) на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1) суму основного боргу у розмірі
55983,66 грн. та суму витрат по сплаті
судового збору у розмірі 1379,92 грн.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати стягувачу після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.08.2014р.

Суддя
С.В. Нікітенко