м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 56/128 20.08.14
За позовом Відкритого акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Київської міської філії
до Відкритого акціонерного товариства
про стягнення 1 886, 60 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
Представники: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Відкрите акціонерне товариство
"Укртелеком" в особі Київської міської
філії звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
"Промтехмонтаж-2" про стягнення боргу в
розмірі 1 886, 60 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.08.2010 р. порушено провадження
у даній справі та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 11.09.2013
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.10.2010 р. зупинено провадження
у справі № 56/128 до вирішення справи №
50/445-б Господарським судом міста Києва.
Розпорядженням Керівника апарату
Господарського суду міста Києва від
20.05.2014 р. призначено повторний
автоматичний розподіл справи № 56/128 та
передано її на розгляд судді
24.06.2014 р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
Відкрите акціонерне товариство
"Укртелеком" подало відомості щодо
стану розгляду справи № 56/128.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.07.2014 р. розгляд справи
призначено на 06.08.2014 р. за участю
представників сторін, яких зобов'язано
надати суд певні документи.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.08.2014 р. розгляд справи
відкладено на 20.08.2014 р. у зв'язку з
нез'явленням представників сторін та
ненаданням витребуваних судом
У дане судове засідання представники
сторін не з'явились, вимог суду не
виконали, про поважні причини неявки
суд не повідомили.
При цьому, суд відзначає, що ухвали суду
направлялись відповідачу на адресу,
зазначену в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, однак повернуті до
Ухвалою Господарського суду міста
Києва у зв'язку з вибуттям організації.
Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Приймаючи до уваги, що сторони були
належним чином повідомлені про дату та
час судового засідання, враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи, суд
вважає, що неявка у судове засідання
представника не є перешкодою для
прийняття рішення у даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та на
підставі встановлених судом обставин.

У судовому засіданні 20.08.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2007 р. між Відкритим акціонерним
товариством "Укртелеком" в особі
начальниак центру обслуговування
споживачів і продажу послуг Київської
міської філії Відкритого акціонерного
товариства "Укртелеком" та Відкритим
акціонерним товариством
"Промтехмонтаж-2" укладено договір про
надання телекомунікаційних послуг №
2045150, за умовами якого позивач
зобов'язався надавати відповідачу
телекомунікаційні послуги, супутні
послуги в обсягах, замолених
відповідачем, а відповідач - своєчасно
оплачувати отримані послуги
відповідно до умов договору.

Як вбачається зі статуту Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком",
останнє перейменоване з Відкритого
акціонерного товариства "Укртелеком".

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.6. договору
сторонами передбачено авансовий
порядок оплати щомісячно до 20-го числі
поточного місяця. Відповідач проводить
оплату вартості послуг в розмірі не
менше суми послуг, наданих у
попередньому розрахунковому періоді з
подальшим перерахунком виходячи з
фактично наданих послуг.

Згідно з п. 5.8. договору у разі
несвоєчасної оплати наданих послуг,
відповідач сплачує пеню, яка
обчислюється залежно від вартості
неоплачених послуг у розмірі облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який нараховується
пеня, за кожний день прострочення
оплати.

Договір, відповідно до п. 7.1., вступає в
силу з дня його підписання і діє
протягом п'яти років. Якщо за 30 днів до
закінчення строку дії договору, жодна
зі сторін не повідомила письмово про
його припинення, договір вважається
продовженим на тих самих умовах на
кожний наступний рік.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що відповідач неналежним
чином виконує зобов'язання щодо оплати
послуг, отриманих за договором № 2136770
від 31.05.2011 р., у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість за період з
травня 2013 року до серпня 2013 року у
розмірі 3 339, 12 грн., яку позивач просить
стягнути у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Оцінюючи подані сторонами докази та
наведені обґрунтування за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу
України визначено, що положення глави 63
Цивільного кодексу України можуть
застосовуватись до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про телекомунікації"
телекомунікаційна послуга (послуга) -
продукт діяльності оператора та/або
провайдера телекомунікацій,
спрямований на задоволення потреб
споживачів у сфері телекомунікацій.

Обов'язок споживача своєчасно
сплачувати отримані телекомунікаційні
послуги встановлений ст. 33 Закону
України "Про телекомунікації", якою
передбачено, що споживачі
телекомунікаційних послуг зобов'язані
дотримуватися Правил надання та
отримання телекомунікаційних послуг,
що затверджує Кабінет Міністрів
України, зокрема, виконувати умови
договору про надання
телекомунікаційних послуг у разі його
укладення, у тому числі своєчасно
оплачувати отримані ними
телекомунікаційні послуги.

Виходячи з п. 108 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
правил надання та отримання
телекомунікаційних послуг» абонентна
плата за користування телефоном,
почасова оплата місцевих телефонних
розмов, плата за міжміські та
міжнародні телефонні розмови,
надіслані в кредит телеграми та за інші
послуги, надані по телефону, вноситься
абонентом у десятиденний строк після
отримання рахунка, але не пізніше 20
числа місяця, що настає після
розрахункового періоду. Розрахунковим
періодом вважається, як правило,
календарний місяць, у межах якого
надавалися послуги. У разі неотримання
рахунка до 10 числа місяця, що настає
після розрахункового періоду, або
здійснення розрахунків без
застосування квитанцій (без надсилання
рахунків) абонент повинен звернутися
до служби розрахунків оператора для
отримання інформації про належну до
сплати суму.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про
телекомунікації" телекомунікаційні
послуги надаються відповідно до
законодавства. Умови надання
телекомунікаційних послуг: укладення
договору між оператором, провайдером
телекомунікацій і споживачем
телекомунікаційних послуг відповідно
до основних вимог до договору про
надання телекомунікаційних послуг,
установлених національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
зв'язку та інформатизації; оплата
замовленої споживачем
телекомунікаційної послуги.

Cтаттею 68 Закону України "Про
телекомунікації" встановлено, що
розрахунки за телекомунікаційні
послуги здійснюються на умовах
договору про надання
телекомунікаційних послуг між
оператором, провайдером
телекомунікацій та споживачем або без
договору за готівкову оплату чи за
допомогою карток тощо в разі одержання
споживачем замовленої за передоплатою
(авансованої) послуги за тарифами,
затвердженими згідно із
законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Виходячи з положень ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Розглядаючи даний спір по суті, судом
встановлено, що ухвалою
Господарського суду міста Києва від
26.07.2010 р. порушено провадження у справі
№ 50/445-б про визнання Відкритого
акціонерного товариства
"Промтехмонтаж-2" банкрутом з
урахуванням особливостей застосування
процедури банкрутства до боржника,
передбачених ст. 52 Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.08.2010 р. було здійснено
перехід із процедури банкрутства з
особливостями, передбаченими ст. 52
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", на загальну
процедуру банкрутства Відкритого
акціонерного товариства
"Промтехмонтаж-2" та призначено
підготовче засідання суду на 17.09.2010 р.

Судом також встановлено, що оголошення
про порушення провадження у справі про
банкрутство Відкритого акціонерного
товариства "Промтехмонтаж-2"
опубліковано у випуску газети "Голос
України" від 05.01.2013 р. № 3.

Крім того, у зв'язку з технічною опискою
у коді ЄДРПОУ та організаційно
правовій формі боржника ініціюючим
кредитором в газеті "Голос України" № 30
від 14.02.2013 р. опубліковано виправлений
текст оголошення про порушення справи
про банкрутство.

У відповідності до ч. 1 ст. 14 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції,
яка діяла на момент порушена справи про
банкрутство) конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

За приписами ст. 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції, яка діяла на момент
порушена справи про банкрутство)
конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство. До конкурсних кредиторів
відносяться також кредитори, вимоги
яких до боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство.

Тобто, приймаючи до уваги, що предметом
розгляду у даній справі є вимоги
позивача про стягнення заборгованості
за період з лютого до червня 2010 року,
зважаючи на авансову форму розрахунків
за договором № 2136770 від 31.05.2011 р.,
враховуючи, що провадження у справі про
банкрутство Відкритого акціонерного
товариства "Промтехмонтаж-2" порушено у
липні 2010 року року, вимоги Відкритого
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Київської міської філії є
конкурсними у розумінні Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 14 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції,
яка діяла на момент порушена справи про
банкрутство) вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, - не
розглядаються і вважаються погашеними,
про що господарський суд зазначає в
ухвалі, якою затверджує реєстр вимог
кредиторів. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва попереднього засідання у справі
№ 50/445-б від 30.10.2013 р. затверджено реєстр
вимог кредиторів Відкритого
акціонерного товариства
"Промтехмонтаж-2" та встановлено, що
вимоги конкурсних кредиторів, що
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, не розглядаються і
вважаються погашеними.

При цьому, судом встановлено, що
Відкрите акціонерне товариство
"Укртелеком" в особі Київської міської
філії з вимогами про визнання
кредитором Відкритого акціонерного
товариства "Промтехмонтаж-2"до суду не
зверталось.

Відповідно до п. 54 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 15 від 18.12.2009
р. «Про судову практику в справах про
банкрутство» Закон України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" і
Господарський процесуальний кодекс
України не містять приписів стосовно
заборони прийняття судом позовної
заяви до боржника, щодо якого вже
порушено справу про банкрутство, а
також стосовно вирішення спору за цим
позовом по суті. Порушення справи про
банкрутство не віднесено статтею 62
Господарського процесуального кодексу
України до підстав для відмови судом у
прийнятті позовної заяви. Тому суди
мають у встановленому Господарського
процесуального кодексу України
порядку приймати позовні заяви до
особи, щодо якої порушено справу про
банкрутство і вирішувати спір за цією
вимогою по суті за правилами позовного
провадження до опублікування в
офіційному друкованому органі
оголошення про порушення справи про
банкрутство. Після публікації
оголошення господарський суд на
підставі частини першої статті 79
Господарського процесуального кодексу
України ухвалою суду зупиняє позовне
провадження і роз'яснює позивачу зміст
і наслідки частини другої статті 14
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Якщо позивач не звернувся у місячний
строк з дня публікації із заявою про
визнання його вимог до боржника у
справі про банкрутство, господарський
суд поновлює позовне провадження та
відмовляє у задоволенні позову на
підставі частини другої статті 14
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

З аналізу наведених норм випливає, що
пропущення встановленого
законодавством строку на пред'явлення
кредиторської вимоги до боржника має
своїм наслідком припинення права
кредитора на пред'явлення такої вимоги
в подальшому, а відтак - суд дійшов
висновку, що вимоги позивача до
Відкритого акціонерного товариства
"Промтехмонтаж-2" є погашеними
відповідно до ст. 14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
про що вказано в ухвалі Господарського
суду міста Києва попереднього
засідання у справі № 50/445-б від 30.10.2013 р.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Підсумовуючи вищенаведене, приймаючи
до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33. 43
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності, суть якого полягає у
обґрунтуванні сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
своїх вимог і заперечень поданими суду
доказами, які господарський суд оцінює
за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
виходячи із заявлених позивачем вимог
та наведених ним доводів, на підставі
встановлених судом обставин, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 21.08.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.