ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

26 серпня 2014 р.

Справа № 902/4/14

Господарський суд Вінницької області в
складі

головуючого судді Тісецького С.С.,

при секретарі судового засідання Кучер
Р.П.,

розглянувши в приміщенні суду скарги
на дії головного державного виконавця
та в.о. начальника Ленінського відділу
ДВС Вінницького МУЮ у справі

за позовом:товариства з обмеженою
відповідальністю "Фарконт Проджект"
(, 65026, м. Одеса, вул.
Приморська, 16, оф. 309)

до:підприємства "Гассіб" з іноземною
інвестицією (, 21050, м.
Вінниця, вул. Свердлова, 28)

про стягнення 506 749,10 грн. згідно
договору відступлення права вимоги

представники сторін:

від позивача : не з'явився

від відповідача : Лісков А.І. - за
довіреністю

від Ленінського відділу ДВС
Вінницького МУЮ : не з'явився

В С Т А Н О В И В :

04.03.2014 року господарським судом
Вінницької області прийнято рішення у
справі № 902/4/14, яким частково
задоволено позов товариства з
обмеженою відповідальністю "Фарконт
Проджект" та вирішено стягнути з
підприємства "Гассіб" з іноземною
інвестицією на користь позивача 454 408,81
грн. - суми заборгованості, 9 088,17 грн. -
відшкодування витрат пов'язаних зі
сплатою судового збору, пропорційно
сумі задоволених позовних вимог.

Після набрання вказаним рішенням
законної сили, на його виконання судом
було видано відповідний наказ від
24.03.2014 року.

При цьому, відповідач не погоджуючись
із вказаним рішенням суду, звернувся із
апеляційною скаргою (апеляційна скарга
надійшла до господарського суду
Вінницької області 25.03.2014 року за вх. №
08-59/115/14) до Рівненського апеляційного
господарського суду.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014 року,
рішення господарського суду
Вінницької області від 04.03.2014 року у
справі № 902/4/14 залишено без змін, а
апеляційну скаргу підприємства
"Гассіб" з іноземною інвестицією - без
задоволення.

Також ухвалою Вищого господарського
суду України від 29.07.2014 року касаційну
скаргу на рішення господарського суду
Вінницької області від 04.03.2014 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014 року зі
справи № 902/4/14 повернуто підприємству
"Гассіб" з іноземною інвестицією.

Водночас, 18.07.2014 року від відповідача до
суду надійшла скарга б/н від 18.07.2014 року
на дії головного державного виконавця
Ленінського відділу ДВС Вінницького
міського управління юстиції, яка
мотивована наступним.

На адресу підприємства з іноземною
інвестицією "Гассіб" надійшла
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 03.07.2014 року ВП № 43857199 та
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 03.07.2014 року ВП № 43857199. Зазначені
постанови винесені Ленінським
відділом державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції за виконавчим документом -
наказом господарського суду
Вінницької області від 24.03.2014 року по
справі за № 902/4/14.

Підприємство з іноземною інвестицією
"Гассіб" вважає вказані вище постанови
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції такими, що
підлягають скасуванню, а дії відділу
державної виконавчої служби
направленні на відкриття виконавчого
провадження та арешт майна боржника
протиправними.

Зокрема, скаржник вказує, що рішення
господарського суду Вінницької
області від 04.03.2014 року на підставі
якого було видано наказ від 24.03.2014 року,
станом на 24.03.2014 року не набуло законної
сили, а відтак відділ державної
виконавчої служби, зобов'язаний був
відмовити у відкритті виконавчого
провадження на підставі пункту 3
частини першої статті 26 Закону України
"Про виконавче провадження".

За вказаних обставин, Ленінський
відділ ДВС Вінницького міського
управління юстиції не у порядку
встановленому законом відкрив
виконавче провадження та як наслідок
наклав арешт на майно боржника,
оскільки у постанові про відкриття
виконавчого провадження зазначено, що
виконавче провадження було відкрито на
підставі наказу № 902/4/14 виданого 24.03.2014
року, водночас станом на 24.03.2014 року
рішення господарського суду не могло
набути законної сили та наказ не міг
бути виданий, оскільки постанова
Рівненського апеляційного
господарського суду була винесена лише
21.05.2014 року.

Також відповідач у скарзі зазначає, що
згідно матеріалів виконавчого
провадження по виконанню наказу
господарського суду Вінницької
області від 24.03.2014 по справі 902/4/14, сума
виконавчого провадження становить 454
408,81 грн., в той же час постановою про
арешт майна боржника накладено арешт
на все майно.

Таким чином, на думку скаржника,
грошова оцінка майна на яке накладено
арешт в будь-якому випадку перевищує
суму боргу перед стягувачем, що прямо
суперечить частині другій статті 57
Закону України "Про виконавче
провадження", а відтак постанова про
накладення арешту підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, відповідач
просить суд визнати дії головного
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції протиправними та визнати
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 03.07.2014 року ВП № 43857199 та
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 03.07.2014
року ВП № 43857199 протиправними та
скасувати їх.

Ухвалою суду від 21.07.2014 року відкладено
вирішення питання про прийняття
вказаної скарги до повернення
матеріалів справи № 902/4/14 до
господарського суду Вінницької
області.

При цьому, згідно розпорядження
керівника апарату суду від 12.08.2014 року
вказану вище скаргу передано судді
Тісецькому С.С..

Також 14.08.2014 року від підприємства
"Гассіб" з іноземною інвестицією до
суду надійшла скарга б/н від 11.08.2014 року
на дії в.о. начальника Ленінського
відділу ДВС Вінницького міського
управління юстиції.

Дана скарга тотожна за змістом до
скарги б/н від 18.07.2014 року.

Однак, згідно вимог скарги б/н від 11.08.2014
року, відповідач просить суд визнати
дії в.о. начальника Ленінського
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції протиправними та визнати
постанову про арешт коштів боржника
від 21.07.2014 року ВП № 43857199 протиправною
та скасувати її.

Так, відповідач вказує, що дана
постанова фактично не може бути
виконана банком, оскільки вона не
відповідає вимогам закону, що
обґрунтовується наступним: п. 1
резолютивної частини постанови про
арешт коштів боржника передбачено :
"Накласти арешт на кошти, що містяться
на всіх рахунках та належать боржнику:
Підприємство "Гассіб" з іноземними
інвестиціями", водночас відповідно до
витягу з електронного реєстру ЄДРЮФОП
вбачається, що правильна назва
підприємства "Підприємство "Гассіб" з
іноземною інвестицією".

Таким чином враховуючи не
відповідність назви підприємства у
постанові про арешт коштів боржника з
фактичною назвою підприємства,
згадувана постанова не може бути
виконана, оскільки відповідно до п. 10.2
Інструкції про безготівкові
розрахунки в України і національній
валюті, банк повертає документ про
арешт коштів, якщо його оформлено з
порушенням законодавства.

Ухвалою суду від 18.08.2014 року вказані
вище скарги були призначені до
розгляду на 26.08.2014 року.

На визначену дату в судове засідання
з'явився представник відповідача
(скаржника).

Позивач та Ленінський відділ державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції правом
участі своїх представників в судовому
засіданні не скористалися.

Направлення ухвали суду від 18.08.2014 року
на адресу позивача та Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції підтверджується реєстрами
поштових відправлень № 935 від 20.08.2014
року та № 936 від 20.08.2014 року.

Згідно абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26 грудня 2011
року, За змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України,
неявка боржника, стягувача, прокурора
чи представника органу Державної
виконавчої служби в судове засідання
не є перешкодою для розгляду скарги.

Відсутність представників позивача та
органу Державної виконавчої служби в
судовому засіданні не перешкоджає
розгляду скарг по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що вжив всі залежні від нього заходи
для повідомлення позивача та вказаного
органу ДВС належним чином про час і
місце розгляду судової справи і
забезпечення явки останніх в судове
засідання для реалізації ними права на
судовий захист своїх прав та інтересів.

В ході розгляду скарг по суті,
представник відповідача, підтримав
вимоги викладені у скаргах в повному
обсязі з підстав та за обставин,
вказаних в них.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
поданих скарг, надавши юридичну оцінку
наявних у справі доказів, суд з'ясував
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
03.07.2014 року головним державним
виконавцем Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції, Панченком І.В., прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 43857199 з примусового
виконання наказу господарського суду
Вінницької області № 902/4/14 від 24.03.2014
року щодо стягнення з підприємства
"Гассіб" з іноземною інвестицією на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Фарконт Проджект" 454
408,81 грн. - суми заборгованості та 9 088,17
грн. - відшкодування витрат пов'язаних
зі сплатою судового збору.

Також 03.07.2014 року головним державним
виконавцем Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції, Панченком І.В., винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
внаслідок виконання вказаного вище
судового наказу.

Крім того, 21.07.2014 року в.о. начальника
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції,
Бабійчуком С.Л. прийнято постанову про
арешт коштів боржника - підприємство
"Гассіб" з іноземними інвестиціями (, м. Вінниця, вул. Свердлова,
28) в ході примусового виконання наказу
суду № 902/4/14 від 24.03.2014 року.

Зважаючи на встановлені обставини, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 115 ГПК України,
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 116 ГПК України, виконання
рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.
Після набрання судовим рішенням
законної сили наказ видається за
заявою стягувачу чи прокурору, який
здійснював у цій справі представництво
інтересів громадянина або держави в
суді, або надсилається стягувачу
рекомендованим чи цінним листом.
Накази про стягнення судового збору
надсилаються до державних податкових
інспекцій.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

За змістом ч.1, ч.2 ст. 57 Закону України
"Про виконавче провадження", арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України
"Про виконавче провадження",
постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Частина 3 ст. 65 Закону України "Про
виконавче провадження", визначає, що
державний виконавець звертає
стягнення на кошти боржника - юридичної
особи, що перебувають у банках або
інших фінансових установах, у порядку,
встановленому цим Законом. Інформацію
про наявні у боржника рахунки і вклади
державний виконавець отримує в органах
доходів і зборів, інших органах
державної влади, підприємствах,
установах та організаціях, які
зобов'язані надати йому інформацію у
триденний строк, а також за
повідомленнями стягувача.

Згідно ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В силу ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

В силу п. 2.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26 грудня 2011 року, будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 121-2 ГПК України, за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, яка надсилається
стягувачеві, боржникові та органові
виконання судових рішень. Ухвалу може
бути оскаржено у встановленому цим
Кодексом порядку.

Згідно п. 9.13 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" № 9 від 17.10.2012 року, за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє. При цьому господарський суд
не вправі самостійно вчиняти ті чи інші
дії, пов'язані із здійсненням
виконавчого провадження, замість
державного виконавця (наприклад,
відкривати або закінчувати виконавче
провадження), але може зобов'язати
державного виконавця здійснити
передбачені законом дії, від вчинення
яких той безпідставно ухиляється.

За змістом скарги, відповідач просить
суд визнати дії головного державного
виконавця та в.о. начальника
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції
неправомірними і визнати
неправомірними та скасувати вказані
вище постанови органу державної
виконавчої служби.

Слід зазначити, що ст. 121-2 ГПК України,
передбачає оскарження дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів, а не дій чи бездіяльності
державних виконавців.

В обґрунтування поданих скарг,
скаржник вказує, що наказ
господарського суду Вінницької
області від 24.03.2014 року у справі № 902/4/14
не підлягає виконанню, оскільки станом
на 24.03.2014 року рішення суду у даній
справі не набуло законної сили так як
постанова Рівненського апеляційного
господарського суду була прийнята
21.05.2014 року.

Так, згідно п. 1 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України" № 9 від 17.10.2012 року, наказ
видається за заявою стягувачу чи
прокурору, який здійснює у справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, або надсилається
стягувачу місцевим господарським
судом після набрання судовим рішенням
законної сили згідно з вимогами статті
85 ГПК і повернення матеріалів справи із
суду апеляційної інстанції (якщо
рішення оскаржувалося в апеляційному
порядку і не було скасоване чи змінене),
а строк пред'явлення наказу до
виконання повинен відповідати статті 22
Закону України "Про виконавче
провадження".

Якщо рішення місцевого господарського
суду переглядалося в суді апеляційної
інстанції і наказ видається
(надсилається) після здійснення такого
перегляду, то дата видачі наказу має
співпадати з датою повернення
матеріалів справи з суду відповідної
інстанції до місцевого господарського
суду. Після закінчення апеляційного
перегляду справа невідкладно
повертається до суду першої інстанції.

Вказані вище приписи, стосуються
порядку видачі судового наказу після
апеляційного перегляду рішення суду,
яке залишено без змін, за умови, що
наказ до подачі апеляційної скарги
судом не видавався.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

В силу ч. 1 ст. 93 ГПК України, апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів, а на ухвалу місцевого
господарського суду - протягом п'яти
днів з дня їх оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

За змістом ч. 2, ч. 3 ст. 50 ГПК України,
строки для вчинення процесуальних дій
визначаються точною календарною датою,
зазначенням події, що повинна неминуче
настати, чи періодом часу. В останньому
випадку дію може бути вчинено протягом
всього періоду. Перебіг процесуального
строку, обчислюваного роками, місяцями
або днями, починається наступного дня
після календарної дати або настання
події, якими визначено його початок.

Згідно п. 6 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування окремих
норм чинного законодавства у вирішенні
спорів та внесення змін і доповнень до
деяких інформаційних листів" № 01-8/155
від 13.02.2002 року, на запитання : яка дата
видачі повинна бути зазначена у наказі
господарського суду? Вказано :
відповідно до статті 116 ГПК наказ
видається стягувачеві або
надсилається йому після набрання
судовим рішенням законної сили. Отже
дата видачі наказу має співпадати з
датою набрання рішенням
господарського суду законної сили
згідно з вимогами статті 85 ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи,
повний текст рішення суду від 04.03.2014
року у справі № 902/4/14 оформлено та
підписано 11.03.2014 року.

Враховуючи наведенні вище приписи
законодавства, рішення господарського
суду Вінницької області від 04.03.2014 року
у справі № 902/4/14 набуло законної сили
24.03.2014 року та вказаною датою на його
виконання видано наказ суду згідно
вимог ст. ст. 85, 116 ГПК України.

При цьому, станом на 24.03.2014 року у суду
відсутні були відомості щодо
апеляційного оскарження даного
рішення, оскільки апеляційна скарга
відповідача надійшла до
господарського суду Вінницької
області 25.03.2014 року за вх. № 08-59/115/14, що
підтверджується штампом на ній.

За таких обставин, справу № 902/4/14 було
направлено до суду апеляційної
інстанції разом із копією даного
наказу.

В подальшому, постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
21.05.2014 року, рішення господарського
суду Вінницької області від 04.03.2014 року
у справі № 902/4/14 залишено без змін.

Справа № 902/4/14 повернулася до
господарського суду Вінницької
області 12.06.2014 року.

Згідно п. 11 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" № 9 від 17.10.2012 року, якщо на
судове рішення суду першої інстанції,
яке набрало законної сили і на
виконання якого видано наказ (частина
третя статті 85 і стаття 116 ГПК), подано
апеляційну скаргу після закінчення
встановленого частиною першою статті 93
ГПК строку, і суд апеляційної інстанції
відновить цей строк та прийме скаргу до
провадження, то копія відповідної
ухвали повинна бути надіслана органу
Державної виконавчої служби, якою
зазначений наказ прийнято до
виконання. Такий наказ відповідно до
статті 48 Закону України "Про виконавче
провадження" повертається до суду, який
його видав.

У разі, коли за результатами
апеляційного розгляду оскаржене
судове рішення буде залишене без змін,
новий наказ на його виконання не
видається, а виконується раніше
виданий наказ. Якщо на час прийняття
судового акта апеляційної інстанції
строк для пред'явлення цього наказу до
виконання закінчився, зазначений строк
підлягає відновленню згідно із статтею
119 ГПК.

Таким чином, оскільки, наказ суду від
24.03.2014 року було видано до надходження
апеляційної скарги, а рішення суду від
04.03.2014 року залишено без змін, в зв'язку
з чим підстави для видачі нового наказу
після надходження справи до суду були
відсутні, а тому примусовому виконанню
підлягає наказ виданий 24.03.2014 року.

Також як вбачається з постанови про
відкриття виконавчого провадження №
43857199 від 03.07.2014 року, стягувач - ТОВ
"Фарконт Проджект" 27.06.2014 року звернувся
до Ленінського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції із заявою
про примусове виконання наказу суду
від 24.03.2014 року, тобто після
апеляційного перегляду рішення суду в
даній справі.

Крім того, постанова про відкриття
виконавчого провадження № 43857199
датована 03.07.2014 року, а постанова
Рівненського апеляційного
господарського суду прийнята 21.05.2014
року, в зв'язку з чим, виконавче
провадження відкрито після закінчення
апеляційного перегляду рішення суду
від 04.03.2014 року, яке станом на 03.07.2014 року
набуло законної сили, а тому наказ суду
від 24.03.2014 року є підставою для
відкриття виконавчого провадження.

Згідно постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 03.07.2014 року,
головним державним виконавцем
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику - підприємству
"Гассіб" з іноземними інвестиціями у
межах суми звернення стягнення : 463 496,98
грн. за наказом суду № 902/4/14 від 24.03.2014
року, що не суперечить ст. 57 Закону
України "Про виконавче провадження".

При цьому, скаржником доказів в
обґрунтування обставин викладених у
скарзі б/н від 18.07.2014 року щодо
перевищення грошової оцінка майна
боржника на яке накладено арешт
відносно суми боргу перед стягувачем в
силу ст. 33 ГПК України суду не надано.

Також, відповідач у скарзі б/н від 11.08.2014
року зазначив про невідповідність у
постанові про арешт коштів боржника
від 21.07.2014 року назви боржника -
"підприємство "Гассіб" з іноземними
інвестиціями" з фактичною назвою
підприємства - "підприємство "Гассіб" з
іноземною інвестицією", що відповідно
до п. 10.2 Інструкції про безготівкові
розрахунки в України і національній
валюті є підставою для повернення
документу банком, а згадувана
постанова органу державної виконавчої
служби не може бути виконана.

Водночас, згідно п. 10.2 Інструкції про
безготівкові розрахунки в України і
національній валюті, затвердженою
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22,
арешт за постановою державного
виконавця або за рішенням суду (далі -
документ про арешт коштів)
накладається на кошти, що
обліковуються за рахунками, відкритими
клієнтами в банку, відповідно до
нормативно-правових актів
Національного банку, що регулюють
порядок відкриття та використання
рахунків.

Даний пункт Інструкції не визначає
підстав повернення документів про
арешт коштів, якщо його оформлено з
порушенням закону.

Поряд з цим, у постанові про арешт
коштів боржника від 21.07.2014 року, окрім
назви боржника, зазначено та юридичну адресу : м. Вінниця,
вул. Свердлова, 28, що дозволяє
ідентифікувати юридичну особу на
рахунки якої накладається арешт.

За вказаних вище обставин, суд
приходить до висновку, що оскаржувані
постанови Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції від 03.07.2014 року та від 21.07.2014
року є правомірними та спрямовані на
виконання наказу суду № 902/4/14 від 24.03.2014
року згідно Закону України "Про
виконавче провадження", а тому відсутні
підстави для визнання їх недійсними.

Враховуючи викладене, скарги
підприємства "Гассіб" з іноземною
інвестицією на дії головного
державного виконавця та в.о. начальника
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 86, 115, 121-2 ГПК України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити в задоволенні скарг б/н від
18.07.2014 року та б/н від 11.08.2014 року
підприємства "Гассіб" з іноземною
інвестицією на дії головного
державного виконавця та в.о.
начальника Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції повністю.

2. Копію ухвали направити позивачу,
відповідачу та Ленінському відділу ДВС
Вінницького міського управління
юстиції рекомендованим листом.

Суддя
Тісецький С.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (65026, м. Одеса, вул.
Приморська, 16, оф. 309)

3 - відповідачу (21050, м. Вінниця, вул.
Свердлова, 28)

4 - Ленінському відділу ДВС Вінницького
міського управління юстиції (21050, м.
Вінниця, вул. Грушевського,17)