ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.08.2014 Справа № 920/1341/14

за позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми;

до відповідача: Сумського державного
університету, м. Суми;

про стягнення 17 958 грн. 52 коп.

СУДДЯ ДЖЕПА Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_2 (довіреність
б/н від 30.07.2014);

від відповідача Світайло А.О.
(довіреність № 05.03/01-05/516 від 05.02.2014 року);

При секретарі судового засідання
Лєпковій О.О.

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд стягнути з
відповідача 17 958 грн. 52 коп.
заборгованості за послуги, надані на
підставі договору № 1119 від 02.10.2013 про
надання послуг, укладеного між
сторонами; а також судові витати,
пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача подав клопотання
б/н б/д, в якому зазначив, що
відповідачем погашено 14 000 грн. 00 коп.
основного боргу, проте просить
стягнути з відповідача 919 грн. 40 коп.
пені, 330 грн. 25 коп. 3 % річних, 1 728 грн. 87
коп. інфляційних збитків, 980 грн. 00 коп.
штрафу, а також судовий збір.
Відповідно до ст. 22 ГПК України
клопотання прийнято судом до розгляду.

Представником відповідача були подані
до суду заперечення на позовну заяву
(вхідний реєстраційний № 920/1341/14), у яких
він зазначив, що заборгованість
виникла внаслідок неправомірних дій
Державної казначейської служби. Окрім
цього зазначив, що платіжним
дорученням від 18.03.2014 р. № 1198, яке
проведено банком 13.08.2014 р., відповідач
сплатив заборгованість в сумі 14 000 грн.
00 коп. Копія зазначеного платіжного
доручення долучена до матеріалів
справи. (а.с. 22).

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши надані докази, суд
встановив:

Між позивачем та відповідачем 02.10.2013
був укладений договір про надання
послуг № 1119, за умовами п. 1.1 якого
виконавець (позивач) зобов'язався
надати послуги: технічне забезпечення
заходу звукотехнічним та світловим
обладнанням в актовій залі СумДУ, а
замовник (відповідач), у свою чергу,
згідно з умовами п. 2.3.1 цього договору
зобов'язався прийняти та оплатити
належно надані послуги.

Відповідно до умов розділу 3 укладеного
договору сума договору становить 14 000
грн. 00 коп. без ПДВ та може змінюватись
залежно від фінансування видатків та
реальної потреби в послугах. Замовник
здійснює оплату шляхом перерахування
суми на рахунок виконавця. Оплата
послуг здійснюється протягом 10 (десяти)
робочих днів з моменту підписання
сторонами Акту приймання-передачі
наданих послуг.

Факт надання позивачем послуг
підтверджується актом про надання
послуг № 1 від 02.10.2013 р. на суму 14 000 грн.
00 коп. Даний акт підписано відповідачем
без заперечень та зауважень.

Позивач в позовній заяві зазначає, що
відповідно до вищевказаного договору
позивач умови договору щодо надання
послуг відповідачеві виконував
повністю, проте, відповідач вчасно не
розраховувався за надані послуги.

В судовому засіданні представник
відповідача зазначив, що
заборгованість виникла внаслідок
затримки здійснення платежів за
зобов'язаннями юридичних осіб Головним
управлінням Державної казначейської
служби України в Сумській області, де
обслуговується відповідач, як бюджетна
установа, хоча належно оформлені
платіжні документи були ним надані для
оплати вчасно та в повному обсязі.

Разом з тим, як на підставу своїх вимог
позивач посилається на те, що з метою
мирного врегулювання спору, 11.04.2014 р.
позивач звернувся до відповідача із
претензією про необхідність оплати
наданих послуг, однак відповідач
розрахунки не провів.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається у процесі вчинення певної
діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену
послугу, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до ст. 903 вказаного Кодексу
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу у розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до положень чинного
законодавства, а саме: ч. 1 ст. 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

З наведеною нормою кореспондується і ч.
1 ст. 173 Господарського кодексу України,
згідно із якою господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Позивач в обгрунтування своїх позовних
вимог посилається на те, що строк
виконання зобов'язання у відповідача з
оплати за надані послуги за укладеним
договором встановлений не пізніше
десяти робочих днів, з моменту
підписання сторонами акту
приймання-передачі наданих послуг,
проте станом на подання позовної заяви
умови договору з боку відповідача не
виконані, заборгованість останнім не
сплачена.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Разом з тим, в ході судового розгляду
було встановлено, що відповідач суму
основного боргу у розмірі 14 000 грн. 00
коп. сплатив повністю, що
підтверджується наданими сторонами
документами..

Тому у зв'язку із сплатою після
надходження позовної заяви до суду
відповідачем основного боргу в сумі 14
000 грн. 00 коп., провадження у справі в
зазначеній частині припиняється
згідно п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Заперечення ж відповідача суд до уваги
не приймає з огляду на наступне.

Відповідач наполягає на тому, що
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Сумській області, яке здійснює
розрахунково-касове обслуговування
відповідача, як бюджетної установи
відповідно до вимог законодавства
України, не провело оплату зобов'язання
відповідача перед позивачем за надані
послуги, внаслідок чого утворилася
заборгованість.

Стаття 617 Цивільного кодексу України та
стаття 218 Господарського кодексу
України передбачають, що відсутність у
боржника необхідних коштів, а також
порушення зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

У відповідності до статті 1 Цивільного
кодексу України однією із ознак
майнових відносин є юридична рівність
їх учасників, в тому числі й органів
державної влади, а тому самі лише
обставини, пов'язані з фінансуванням
установи чи організації з Державного
бюджету України та відсутністю у ньому
коштів, не виправдовують бездіяльність
замовника та не заперечують обов'язку
такого органу, який виступає стороною
зобов'язального правовідношення, від
його виконання належним чином.

На підставі статті 617 Цивільного
кодексу України, статті 218
Господарського кодексу України
відсутність бюджетних коштів,
передбачених у видатках Державного
бюджету України, не виправдовує
бездіяльність боржника і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення з відповідача пені позивач
зазначає, що відповідачем в порушення
умов договору не було проведено
розрахунків за надані послуги.

Відповідно до п. 4.3 Договору, в силу ст.
611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 Господарського
Кодексу України встановлює, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" №
2921-ІІІ від 10.01.2002 р., розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно розрахунку відповідачеві
нарахована пеня в сумі 919 грн. 40 коп.

Оскільки право позивача щодо стягнення
з відповідача пені передбачене діючим
законодавством України та умовами
договору, пеня нарахована в межах
визначеного ст. 232 Господарського
кодексу України строку, відповідно до
вимог Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача пені в сумі 919 грн. 40 коп.
також є обґрунтованими і підлягають
задоволенню на підставі ст.ст. 549-552
Цивільного Кодексу України, ст. 232
Господарського Кодексу України.

Крім того, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань за договором № 1119
від 02.10.2013 позивач просить стягнути з
відповідача 330 грн. 25 коп. 3% річних та 1 728
грн. 87 коп. інфляційних збитків.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимоги
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором,
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що позовні вимоги стосовно
стягнення інфляційних збитків та 3%
річних є обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України.

Разом з цим, позивач просить суд
стягнути з відповідача 980 грн. 00 коп. 7%
штрафу, відповідно до п. 4.4 зазначеного
вище договору.

Враховуючи матеріали справи, а саме
наданий договір про надання послуг №
1119 від 02.10.2013 р., судом встановлено, що п.
4.4 зазначеного договору передбачено
стягнення штрафу у розмірі 7% у випадку
недодержання строків надання послуг
Виконавцем - ФОП ОСОБА_1, а не Замовником
- Сумським державним університетом,
тому суд відмовляє позивачу в
стягненні 7% штрафу в розмірі 980 грн. 00
коп., як заявлений безпідставно.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї державне мито
незалежно від результатів вирішення
спору.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
позивачу за рахунок відповідача
підлягають відшкодуванню витрати,
пов'язані із сплатою судового збору у
розмірі 1 827 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 44, 49, 80, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В частині стягнення 14 000 грн. 00
коп. основного боргу провадження у
справі припинити згідно п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Сумського державного
університету (40007, м. Суми, вул.
Римського-Корсакова, буд. 2, код 05408289) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) 919 грн. 40 коп. пені, 330 грн. 25
коп. 3% річних, 1 728 грн. 87 коп.
інфляційних втрат, 1 827 грн. 00 коп.
судового збору.

4. В частині стягнення 980 грн. 00 коп.
штрафу - відмовити.

5. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.08.2014.

СУДДЯ
Ю.А. ДЖЕПА