КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р. Справа№ 910/3271/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників:

від позивача (за первісним позовом) -
Нестеренко Г.А. - представник за
довіреністю;

від відповідача (за первісним позовом)
- Гнатюк К.В. - представник за
довіреністю;

від третьої особи за первісним позовом
- не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор"

на рішення господарського суду міста
Києва від 28.05.2014

у справі № 910/3271/14 (суддя Підченко Ю.О.),

за позовом Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації )
"Київреклама"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор",

третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Комунальне підприємство по
ремонту і утриманню мостів і шляхів
міста Києва "Київавтошляхміст"

про внесення змін до договору,

за зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "СВ Аутдор"

до 1. Комунального підприємства по
ремонту і утриманню мостів і шляхів
міста Києва "Київавтошляхміст", 2.
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації ) "Київреклама"

про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 у справі № 910/3271/14,
повний текст якого складений 02.06.2014,
позов Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації )
"Київреклама" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор", третя
особа Комунальне підприємство по
ремонту і утриманню мостів і шляхів
міста Києва "Київавтошляхміст" про
внесення змін до договору - задоволено,
в задоволенні зустрічного позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор" до
Комунального підприємства по ремонту і
утриманню мостів і шляхів міста Києва
"Київавтошляхміст", Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації ) "Київреклама" про
визнання недійсним Договору про заміну
первісного кредитора у зобов'язанні
№02/12/13 від 23.12.2013 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення первісного позову
мотивовано тим, що 23.12.2013 між КП
"Київреклама" та КП "Київавтошляхміст"
на підставі рішення Київської міської
ради №37/6253 від 22.09.2011 р. "Про
затвердження Порядку розміщення
реклами в м. Києві" та Рішення Київської
міської ради №3/9060 від 08.02.2013 р. "Про
бюджет міста Києва на 2013 рік" було
укладено Договір про заміну первісного
кредитора у зобов'язанні №02/12/13, у
зв'язку із чим виникла необхідність
внесення змін до Договору №242 від
01.10.2009, зокрема, в частині розміру плати
за надані місця для розміщення реклами.
Позивач за первісним позовом листом
№196-19317/КР від 30.12.2013 повідомив
відповідача про заміну кредитора у
зобов'язанні та про необхідність
підписання додаткової угоди до
основного договору у зв'язку із зміною
розміру плати. Листом №196-455/КР від
17.01.2014 р. позивач за первісним позовом
направив на адресу відповідача для
розгляду та підписання вказану
Додаткову угоду. Відповідач
запропоновану Додаткову угоду №1 від
16.01.2014 р. не підписав, доказів існування
передбачених законодавством перешкод
для внесення запропонованих змін до
договору на дату розгляду справи суду
надано не було, що і стало підставою
для задоволення первісного позову
судом першої інстанції з посиланням на
приписи ч. 2 ст. 632, ч. 1, 2 ст. 651, 654
Цивільного кодексу України.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову про визнання
недійсним Договору про заміну
первісного кредитора у зобов'язанні
№02/12/13 мотивовано тим, що умовами
наведеного договору не
встановлювалися будь-які додаткові
зобов'язання для відповідача за
первісним позовом у порівнянні з
основним Договором №242 від 01.10.2009.
Тобто, позивач та третя особа за
первісним позовом своїми діями щодо
укладання спірного Договору та самі
його умови жодним чином не порушують
права відповідача за первісним
позовом. В обгрунтування відмови у
задоволенні зустрічного позову, суд
першої інстанції послався на приписи
ст. ст. 215, 216, 516 Цивільного кодексу
України.

Не погоджуючись повністю з рішенням
господарського суду міста Києва від
28.05.2014 у справі № 910/3271/14, відповідач за
первісним позовом - Товариство з
обмеженою відповідальністю "СВ Аутдор"
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
28.05.2014 у справі № 910/3271/14 - скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації ) "Київреклама" про
внесення змін до договору - відмовити, а
зустрічний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "СВ Аутдор"
про визнання правочину недійсним -
задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги по первісному позову,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор"
посилалось на те, що:

- позивач не є стороною договору №242
від 01.10.2009, а тому підстави для внесення
змін до нього за ініціативою юридичної
особи, яка не є його стороною, -
відсутні;

- рішення Київської міської ради №37/6253
від 22.09.2011 р. "Про затвердження Порядку
розміщення реклами в м. Києві" та
Рішення Київської міської ради №3/9060
від 08.02.2013 р. "Про бюджет міста Києва на
2013 рік" не мають зворотної дії у часі, а
тому не підлягають застосуванню до
правовідносин, які виникли на підставі
Договору №242 від 01.10.2009.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги по зустрічному позову,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор"
посилалось на те, що сторони за
основним договором - Договором №242 від
01.10.2009 - по відношенню одна до одної є як
боржником, так і кредитором, а тому,
набуття Комунальним підприємством
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації )
"Київреклама" прав та обов'язків за
Договором №242 від 01.10.2009 шляхом
укладення 23.12.2013 між КП "Київреклама" та
КП "Київавтошляхміст" Договору про
заміну первісного кредитора у
зобов'язанні №02/12/13, у будь-якому
випадку потребувало згоди Товариства з
обмеженою відповідальністю "СВ Аутдор",
а оскільки такої надано не було,
оспорюваний правочин є недійсним,
оскільки його зміст суперечить ч. 1, 2
статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор" по справі
№ 910/3271/14 передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2104
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "СВ Аутдор"
на рішення господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 по справі № 910/3271/14
прийнято до провадження та порушено
апеляційне провадження. Розгляд справи
призначено на 30.07.2014 об 11 год. 20 хв.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 справу №
910/3271/14 передано на розгляд колегії
суддів у складі: головуючий суддя
Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Шаптала
Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 справу
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: головуючий суддя
Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Шаптала
Є.Ю., розгляд справи вирішено
здійснювати в судовому засіданні
30.07.2014, призначеному раніше.

В судовому засіданні 30.07.2014 представник
відповідача за первісним позовом
вимоги апеляційної скарги підтримав,
просив суд апеляційну скаргу -
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове,
яким у задоволенні первісного позову -
відмовити, а зустрічний позов -
задовольнити.

Представник позивача за первісним
позовом в судовому засіданні 30.07.2014
проти доводів апеляційної скарги
заперечував, просив суд у її
задоволенні відмовити, вказував на те,
що рішення суду винесено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, і підстави для його скасування в
апеляційному порядку - відсутні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
01.10.2009 між Комунальним підприємством по
ремонту і утриманню мостів і шляхів м.
Києва "Київавтошляхміст"
(балансоутримувач) та ТОВ "СВ Аутдор"
(рекламодавець) було укладено Договір
про надання місць для розміщення
реклами №242, згідно з умовами якого з
метою виконання розпорядження
Київської міської державної
адміністрації №506 від 09.04.2008 "Про
розміщення реклами на транспорті
комунальної власності м. Києва",
балансоутримувач зобов'язується
надавати рекламодавцю місця для
розміщення реклами на об'єктах,
спорудах балансоутримувача, у обсязі,
кількості та за адресами згідно з
додатками до Договору, які є
невід'ємною частиною договору, а
рекламодавець, у свою чергу,
зобов'язується надавати
балансоутримувачу оформлену належним
документацію (погодження на розміщення
реклами), а також здійснювати платежі у
сумі, порядку та терміни, передбачені
цим Договором.

У додатках до Договору сторонами
погоджено перелік споруд, що
знаходяться на балансі КП
"Київавтошляхміст", на яких ТОВ "СВ
"Аутдор" надаються місця для розміщення
реклами (додаток № 2) та Адресні
програми надання місць ТОВ "СВ Аутдор"
для розміщення реклами на об'єктах КП
"Київавтошляхміст" (додатки №1, 3, 4).

23.12.2013 р. між КП "Київреклама" та КП
"Київавтошляхміст" на підставі рішення
Київської міської ради №37/6253 від 22.09.2011
р. "Про затвердження Порядку розміщення
реклами в м. Києві" та Рішення Київської
міської ради №3/9060 від 08.02.2013 р. "Про
бюджет міста Києва на 2013 рік" було
укладено Договір про заміну первісного
кредитора у зобов'язанні №02/12/13 (надалі
- Договір).

Згідно п. 1.1 Договору первісний
кредитор відступає (передає), а новий
кредитор набуває всі права та обов'язки
первісного кредитора за договором про
надання місць для розміщення реклами
від 01 жовтня 2009 року, № 242 з усіма
додатковими угодами та додатками до
нього (надалі - "Основний договір"), який
укладено між первісним кредитором та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор".

Пунктом 1.2 Договору визначено, що
зазначене в п. 1.1 цього договору право
вимоги належить первісному кредитору
на підставі основного договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору
відступлення права вимоги за основним
договором, вказаним в пункті 1.1. цього
договору, розповсюджується в повному
обсязі та на умовах, які існують на
момент відступлення права вимоги до
закінчення строку дії основного
договору.

Згідно п. 1.4 Договору заміна первісного
кредитора за основним договором
здійснюється без, згоди боржника, яка
не передбачена основним договором.

Права вимоги за основним договором,
вказаними в пункті 1.1 цього договору,
вважаються переданими з 01.01.2014 р., при
умові підписання сторонами акту
приймання - передачі документів, що
підтверджують право вимоги до боржника
(п. 1.6 Договору).

Пунктом 1.7 Договору визначено, що новий
кредитор не одержує право вимагати від
боржника належного виконання
зобов'язань за основним договором, що
виникли до передачі прав вимоги, дане
право залишається за первісним
кредитором.

Відповідно до п. 2.2.4 Договору первісний
кредитор зобов'язаний не пізніше трьох
робочих днів від дати передачі прав
вимоги повідомити боржнику про заміну
кредитора у зобов'язанні за основним
договором згідно з умовами цього
договору.

Цей договір набуває чинності з дати
підписання і діє до закінчення строку
дії основного договору та повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим Договором (п. 4.1 Договору).

Листом від 30.12.2013 р. №196-19317/КР позивач за
первісним позовом повідомив
відповідача про заміну кредитора у
зобов'язанні та про необхідність
підписання додаткової угоди до
основного договору у зв'язку із зміною
розміру плати (копія листа та докази
направлення наявні в матеріалах
справи).

Позивач посилаючись на те, що за
умовами Договору №02/12/13 про заміну
кредитора у зобов'язанні від 23.12.2013 р.,
Комунальне підприємство
"Київавтошляхміст" відступило йому всі
свої права та обов'язки за договором
№242 від 01.10.2009 р., просить внести зміни
до Договору №242 від 01.10.2009 р., а саме:
викласти додаткову угоду №1 до
Договору у поданій ним редакції у
зв'язку зі зміною розміру плати.

У свої позовній заяві позивач за
первісним позовом вказує, що все майно
КП "Київавтошляхміст" є власністю
територіальної громади м. Києва, право
на розпорядження яким має виключно
територіальна громада та утворені нею
органи місцевого самоврядування, а
відповідач, підписавши основний
договір та додаткові угоди до нього,
тим самим виявив свою згоду на вступ у
договірні відносини, які передбачають
виникнення взаємних прав та обов'язків
у договірних сторін та погодився з
умовами договору.

Крім того, позивач посилається на те, що
розпорядженням №838 від 21.05.2012 р.
виконавчого органу Київської міської
ради (Київською міською державною
адміністрацією) "Про питання
визначення розміру плати за розміщення
реклами в місті Києві" затверджено
порядок визначення розміру плати за
тимчасове користування місцями для
розташування рекламних засобів
зовнішньої реклами, які перебувають у
комунальній власності територіальної
громади міста Києва, зокрема,
повноваження з управління якими
здійснюють районні в місті Києві (далі -
Порядок) державні адміністрації, за
розміщення реклами на транспорті
комунальної власності міста Києва, а
також за розміщення реклами в ліфтах
жилих будинків комунальної власності
міста Києва. Додатком 4 вищевказаного
Порядку встановлюються базові тарифи,
що відповідають видам рекламних
засобів, які розміщуються на території
та зовнішніх і внутрішніх поверхнях
транспортних засобів підприємств
транспорту загального користування
комунальної власності.

На виконання вказаного розпорядження
та відповідно до основного договору
позивач листом №196-455/КР від 17.01.2014 р.
направив на адресу відповідача для
розгляду та підписання Додаткову угоду
№1 від 16.01.2014 р. до Договору №242 від
01.10.2009 р. Зазначений лист з Додатковою
угодою від 16.01.2014 р. відповідачем було
отримано 17.01.2014, але станом на 12.02.2014 р., у
передбачений законодавством строк,
відповідач відповіді на адресу КП
"Київреклама" не надіслав,
запропоновану додаткову угоду №1 від
16.01.2014 р. не підписав, посилаючись на ст.
ст. 629, 632, 638 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 179, 188 Господарського кодексу
України, ст.ст. 29, 73 Закону України "Про
місцеве самоврядування" позивач
просить внести зміни до Договору №242
від 01.10.2009 р., а саме: викласти Додаткову
угоду №1 до договору у запропонованій
ним редакції.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог відповідач за первісним позовом
вказує на те, що ТОВ "СВ Аутдор" згідно
статей 509, 510 Цивільного кодексу України
за основним Договором є також і
кредитором, а КП "Київавтошляхміст" є
боржником. Тому уклавши Договір про
заміну кредитора у зобов'язанні без
погодження з ТОВ "СВ Аутдор" позивачем
та третьою особою за первісним позовом
було порушено ст. 520 Цивільного кодексу
України, за якою боржник у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
(переведення боргу) лише за згодою
кредитора, якщо інше не передбачено
договором.

На підставі вказаного відповідач за
первісним позовом з посиланням на ч. 1, 2
ст. 203 Цивільного кодексу України
просить визнати Договір №02/12/13 від
23.12.2013 р. недійсним.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, Київський апеляційний
господарський суд вважає, що первісні
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, а зустрічні позовні
вимоги також не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
юридичні особи мають право звертатися
до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 648 Цивільного кодексу
України зміст договору, укладеного на
підставі правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування,
обов'язкового для сторін (сторони)
договору, має відповідати цьому акту.

Частиною 1 ст. 73 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" акти
ради, сільського, селищного, міського
голови, голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради, прийняті в
межах наданих їм повноважень, є
обов'язковими для виконання всіма
розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами, а також
громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Крім того, відповідно до частини першої
ст. 144 Конституції України органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Регулювання правовідносин пов'язаних з
розміщенням реклами на транспорті в м.
Києві здійснюється відповідно до
Закону України "Про рекламу", Порядку
розміщення реклами у м. Києві"
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 22.09.2011 року № 37/6253.

Відповідно до Порядку реклама на
транспорті - реклама, що розміщується
на території підприємств транспорту
загального користування,
метрополітену, зовнішній та внутрішній
поверхнях транспортних засобів та
споруд підприємств транспорту
загального користування і
метрополітену.

Дія Порядку поширюється на розміщення
реклами на території підприємств
транспорту, Київського метрополітену,
на зовнішній та внутрішній поверхнях
інженерного облаштування, штучних
споруд, будівель, транспортних засобів,
що знаходяться на балансі підприємств
транспорту та дорожнього господарства
комунальної власності міста Києва.

Порядок є обов'язковим для виконання
всіма суб'єктами, що здійснюють
розміщення реклами на транспорті
комунальної власності.

Статтею 18 Закону України "Про рекламу"
розміщення реклами на транспорті
погоджується з власниками об'єктів
транспорту або уповноваженими ними
органами (особами).

Відповідно до Порядку КП "Київреклама" -
комунальне підприємство виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), підпорядковане
Головному управлінню з питань реклами
та уповноважене виконавчим органом
Київської міської ради (Київською
міською державною адміністрацією)
виконувати функції з укладення
договорів, нарахування та отримання
плати за право тимчасового
користування місцями (для розміщення
РЗ). які перебувають у комунальній
власності територіальної громади
міста Києва, його районів або
повноваження щодо розпорядження якими
здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва (далі -
комунальна власність територіальної
громади міста Києва), здійснювати
контроль за надходженням плати за
договорами, організовувати або
здійснювати власними силами та
засобами демонтаж самовільно
встановлених рекламних засобів,
надавати платні послуги та виконувати
інші повноваження, передбачені цим
Порядком та Статутом підприємства.

Згідно розділу III Порядку плата за
розміщення реклами на транспорті
комунальної власності територіальної
громади міста Києва щомісячно
нараховується КП "Київреклама" та
перераховується на поточний рахунок КП
"Київреклама" і використовується в
порядку, встановленому Київською
міською радою чи уповноваженим нею
органом.

21.05.2012 відповідно до статті 28 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", статей 16, 17, 18 Закону України
"Про рекламу", пункту 32 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2003 №2067,
постанови КМ України від 01.08.2011 № 833 "Про
внесення зміни до постанови КМ України
від 28.12.1992 № 731", підпункту 2.4 пункту 2
рішення Київської міської ради від
22.09.2011 №37/6253 "Про затвердження Порядку
розміщення реклами в м. Києві", пункту 1
рішення Київської міської ради від
26.01.2012 № 20/7357 "Про затвердження
Концепції розвитку зовнішньої реклами
в місті Києві", з метою упорядкування
розміщення реклами та в межах функцій
органу місцевого самоврядування
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) було видано
розпорядження №838 "Про питання
визначення розміру плати за розміщення
реклами в місті Києві", яким
затверджено Прядок визначення розміру
плати за тимчасове користування
місцями для розташування рекламних
засобів зовнішньої реклами, які
перебувають у комунальній власності
територіальної громади міста Києва,
зокрема, повноваження з управління
якими здійснюють районні в місті Києві
державні адміністрації за розміщення
реклами на транспорті комунальної
власності міста Києва, а також за
розміщення реклами в ліфтах жилих
будинків комунальної власності міста
Києва.

Згідно п. 1 вказаного порядку визначено,
що повноваження з управління місцями
для розташування рекламних засобів
зовнішньої реклами, які перебувають у
комунальній власності територіальної
громади міста Києва здійснюють
зокрема, районні в місті Києві державні
адміністрації.

Додатком 4 до Порядку встановлюються
базові тарифи, що відповідають видам
рекламних засобів, які розміщуються на
території та зовнішніх і внутрішніх
поверхнях транспортних засобів
підприємств транспорту загального
користування комунальної власності.

Відповідно до Рішення Київської
міської ради № 3/9060 від 08.02.2013 р. "Про
бюджет міста Києва на 2013 рік"
встановлено що, комунальне
підприємство виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" не пізніше наступного
робочого дня:

- після зарахування коштів від плати за
право тимчасового використання місць
(для розташування об'єктів зовнішньої
реклами), які перебувають у комунальній
власності територіальної громади
міста Києва, та від плати за розміщення
реклами на транспорті комунальної
власності територіальної громади
міста Києва перераховує 70 відсотків
отриманих коштів (без податку на додану
вартість), з урахуванням видатків на
соціальну рекламу, до цільового фонду
спеціального фонду бюджету міста
Києва;

- після зарахування коштів від плати за
розміщення реклами на транспорті
комунальної власності територіальної
громади міста Києва перераховує 15
відсотків отриманих коштів (без
податку на додану вартість), з
урахуванням видатків на соціальну
рекламу, комунальним підприємствам
транспорту, на балансі яких
знаходяться транспортні засоби,
споруди, будівлі, устаткування
транспорту, що є комунальною власністю
міста Києва, у відповідності від
розміру отриманої плати за розміщення
реклами на об'єктах комунальних
підприємств транспорту.

Тобто, саме КП "Київреклама"
уповноважена Київською міською радою
на отримання плати за розміщення
реклами на транспорті комунальної
власності територіальної громади
міста Києва та перерахування частини
цієї плати до міського бюджету та
балансоутримувачам.

23.12.2013 між КП "Київреклама" та КП
"Київавтошляхміст" на підставі рішення
Київської міської ради №37/6253 від 22.09.2011
р. "Про затвердження Порядку розміщення
реклами в м. Києві" та Рішення Київської
міської ради №3/9060 від 08.02.2013 р. "Про
бюджет міста Києва на 2013 рік" було
укладено Договір про заміну первісного
кредитора у зобов'язанні №02/12/13.

Позивач за первісним позовом вказує на
те, що у зв'язку з укладенням 23.12.2013 між
КП "Київреклама" та КП
"Київавтошляхміст" Договору про заміну
первісного кредитора у зобов'язанні
№02/12/13, за яким КП "Київреклама" набуто
прав кредитора за Договором №242 від
01.10.2009, і у зв'язку з прийняттям
Київською міською радою рішення №37/6253
від 22.09.2011 "Про затвердження Порядку
розміщення реклами в м. Києві" та
рішення №3/9060 від 08.02.2013 р. "Про бюджет
міста Києва на 2013 рік", у позивача за
первісним позовом виникла
необхідність внесення змін до Договору
№242 від 01.10.2009, зокрема, в частині
розміру плати за надані місця для
розміщення реклами.

Як підтверджується матеріалами справи
позивач за первісним позовом листом
№196-19317/КР від 30.12.2013 р. повідомив
відповідача про заміну кредитора у
зобов'язанні та про необхідність
підписання додаткової угоди до
основного договору у зв'язку із зміною
розміру плати. Листом №196-455/КР від
17.01.2014 р. позивач за первісним позовом
направив на адресу відповідача для
розгляду та підписання вказану
Додаткову угоду.

Проте, відповідач за первісним позовом
запропоновану Додаткову угоду №1 від
16.01.2014 не підписав.

Суд першої інстанції задовольняючи
первісний позов, вказував на те, що
доказів існування передбачених
законодавством перешкод для внесення
запропонованих змін до договору на
дату розгляду справи суду надано не
було, що і стало підставою для
задоволення первісного позову судом
першої інстанції з посиланням на
приписи ч. 2 ст. 632, ч. 1, 2 ст. 651, 654
Цивільного кодексу України.

Проте, суд апеляційної інстанції з
вказаним висновком суду першої
інстанції щодо задоволення первісного
позову - не погоджується, вважає його
таким, що не відповідає обставинам
справи і зроблений з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, що є підставами згідно п. 3, п. 4 ч. 1
статті 104 Господарського
процесуального кодексу України для
скасування рішення суду в цій частині з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні первісного позову з
огляду на нижченаведене.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини;
створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки виникають безпосередньо з
актів органів державної влади, органів
влади Автономної Республіки Крим або
органів місцевого самоврядування. У
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду. У випадках, встановлених
актами цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

У відповідності зі статтею 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа також має
право на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу
України, зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно з ч. 1. статті 652 Цивільного
кодексу України, у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання. Зміна обставин є
істотною, якщо вони змінилися
настільки, що, якби сторони могли це
передбачити, вони не уклали б договір
або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу
України визначено, якщо сторони не
досягли згоди щодо приведення договору
у відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Частиною 3 статті 652 Цивільного кодексу
України визначено, у разі розірвання
договору внаслідок істотної зміни
обставин суд, на вимогу будь-якої із
сторін, визначає наслідки розірвання
договору виходячи з необхідності
справедливого розподілу між сторонами
витрат, понесених ними у зв'язку з
виконанням цього договору.

Відповідно до пункту 4 статті 652
Цивільного кодексу України, зміна
договору у зв'язку з істотною зміною
обставин допускається за рішенням суду
у виняткових випадках, коли розірвання
договору суперечить суспільним
інтересам або потягне для сторін шкоду,
яка значно перевищує затрати,
необхідні для виконання договору на
умовах, змінених судом.

Положеннями ст. 654 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згідно статті 180 Господарського
кодексу України, зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору. Умови про предмет у
господарському договорі повинні
визначати найменування (номенклатуру,
асортимент) та кількість продукції
(робіт, послуг), а також вимоги до їх
якості. Вимоги щодо якості предмета
договору визначаються відповідно до
обов'язкових для сторін нормативних
документів, зазначених у статті 15 цього
Кодексу, а у разі їх відсутності - в
договірному порядку, з додержанням
умов, що забезпечують захист інтересів
кінцевих споживачів товарів і послуг.
Ціна у господарському договорі
визначається в порядку, встановленому
цим Кодексом, іншими законами, актами
Кабінету Міністрів України. За згодою
сторін у господарському договорі може
бути передбачено доплати до
встановленої ціни за продукцію (роботи,
послуги) вищої якості або виконання
робіт у скорочені строки порівняно з
нормативними.

Згідно статті 181 Господарського
кодексу України, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.
Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору. За наявності заперечень щодо
окремих умов договору сторона, яка
одержала проект договору, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором. Сторона, яка одержала
протокол розбіжностей до договору,
зобов'язана протягом двадцяти днів
розглянути його, в цей же строк вжити
заходів для врегулювання розбіжностей
з другою стороною та включити до
договору всі прийняті пропозиції, а ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої
сторони. У разі досягнення сторонами
згоди щодо всіх або окремих умов,
зазначених у протоколі розбіжностей,
така згода повинна бути підтверджена у
письмовій формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо).

Згідно з частиною 1 статті 187
Господарського кодексу України , спори,
що виникають при укладанні
господарських договорів за державним
замовленням, або договорів, укладення
яких є обов'язковим на підставі закону
та в інших випадках, встановлених
законом, розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору.

Частиною 2 статті 187 Господарського
кодексу України встановлено, що день
набрання чинності рішенням суду, яким
вирішено питання щодо
переддоговірного спору, вважається
днем укладення відповідного
господарського договору, якщо рішенням
суду не визначено інше.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського
кодексу України передбачено, що
сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором.

Згідно з 4 ст. 188 Господарського кодексу
України визначено, що у разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
договору або у разі неодержання
відповіді у встановлений строк з
урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування (ч. 1 ст. 632 Цивільного
кодексу України).

Частиною 2 статті 189 Господарського
кодексу України визначено, що ціна є
істотною умовою господарського
договору.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 3.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011,
посилання суду в рішенні на інші норми
права, ніж зазначені у позовній заяві,
не може розумітися як вихід суду за
межі позовних вимог

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що примусовий порядок укладення
господарських договорів за рішенням
суду регулюється статтею 187
Господарського кодексу України та
статті 649 Цивільного кодексу України,
виходячи зі змісту яких і принципу
свободи укладення договору, спір між
позивачем і відповідачем виник
внаслідок неузгодженості між
сторонами суттєвих умов договору,
зокрема і щодо ціни розміщення реклами
на відповідних об'єктах комунальної
власності та транспорті, що
знаходяться на балансі підприємств
транспорту та дорожнього господарства
комунальної власності міста Києва,
згода щодо якої повинна бути досягнута
обома сторонами договору в
обов'язковому порядку і суд не
наділений повноваженнями щодо її
встановлення між сторонами правочину.

Також, суд апеляційної інстанції
зазначає і про те, що рішення Київської
міської ради №37/6253 від 22.09.2011 р. "Про
затвердження Порядку розміщення
реклами в м. Києві" та Рішення Київської
міської ради №3/9060 від 08.02.2013 р. "Про
бюджет міста Києва на 2013 рік" не мають
зворотної дії у часі, а тому не
підлягають застосуванню до
правовідносин, які виникли на підставі
Договору №242 від 01.10.2009 між Комунальним
підприємством по ремонту і утриманню
мостів і шляхів м. Києва
"Київавтошляхміст" (права якого набуто
позивачем за первісним позовом на
підставі укладення Договору про заміну
первісного кредитора у зобов'язанні
№02/12/13 від 23.12.2013) та ТОВ "СВ Аутдор", що
зокрема узгоджується і з приписом
статті 514 Цивільного кодексу України,
якою встановлено, що до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язання в обсязі та на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Таким чином, до нового кредитора
(позивача за первісним позовом) на
момент укладення Договору про заміну
первісного кредитора у зобов'язанні
№02/12/13 від 23.12.2013, перейшли права
первісного кредитора (третьої особи)
за Договором №242 від 01.10.2009, умовами
якого сторонами було узгоджено
відповідну вартість оплати за надані
місця для розміщення реклами згідно
узгодженого додатку до договору (п. 2.1),
а також визначено строк дії договору -
до 30.09.2014 (п. 7.1).

До того ж, суд апеляційної інстанції
враховує і те, що відповідно до пункту 4
статті 652 Цивільного кодексу України,
зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом,
проте, позивачем за первісним позовом
не надано ні суду апеляційної
інстанції під час апеляційного
провадження, ні суду першої інстанції
під час вирішення спору, належних та
допустимих доказів в розумінні ст. ст.
33, 34 Господарського процесуального
кодексу України, що сторони (позивач за
первісним позовом (як особа, що набула
прав кредитора за Договором ) та
відповідач за первісним позовом) були
позбавлені можливості розірвати
відповідний Договір №242 від 01.10.2009, як
не надано і доказів того, що таке
розірвання суперечило б суспільним
інтересам або потягнуло б для сторін
шкоду, яка значно перевищує затрати,
необхідні для виконання договору на
умовах, змінених судом, що є
першочерговим для визначення
доцільності саме змін умов договору.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що підстави для внесення змін до
Договору №242 від 01.10.2009 шляхом
викладення Додаткової угоди №1 до
Договору у редакції Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації ) "Київреклама" щодо
встановлення ціни - відсутні, а тому
рішення господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 в справі № 910/3271/14 в
частині задоволення первісного позову
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації ) "Київреклама"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор", третя
особа Комунальне підприємство по
ремонту і утриманню мостів і шляхів
міста Києва "Київавтошляхміст" про
внесення змін до Договору №242 від 01.10.2009
шляхом викладення Додаткової угоди №1
до Договору у редакції Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) "Київреклама" не
відповідає обставинам справи, і
прийняте з неправильним застосуванням
норм матеріального права, що є
підставами згідно п. 3, п. 4 ч. 1 статті 104
Господарського процесуального кодексу
України для скасування рішення суду в
цій частині з прийняттям нового
рішення про відмову у задоволенні
первісного позову.

Також, розглянувши зустрічний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор" до
Комунального підприємства по ремонту і
утриманню мостів і шляхів міста Києва
"Київавтошляхміст" та Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації ) "Київреклама" про
визнання правочину недійсним, суд
апеляційної інстанції вважає, що
вказаний позов задоволенню не підлягає
і суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у його задоволенню з огляду на
наступне.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги по зустрічному позову,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор"
посилалось на те, що сторони за
основним договором - Договором №242 від
01.10.2009 - по відношенню одна до одної є як
боржником, так і кредитором, а тому
набуття Комунальним підприємством
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації )
"Київреклама" прав та обов'язків за
Договором №242 від 01.10.2009, у будь-якому
випадку потребувало згоди Товариства з
обмеженою відповідальністю "СВ Аутдор",
а оскільки такої надано не було,
оспорюваний правочин є недійсним,
оскільки його зміст суперечить ч. 1, 2
статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу
України зобов'язання є
правовідношенням, в якому беруть
участь дві сторони: боржник та
кредитор. Боржником у зобов'язанні є
особа, яка має обов'язок виконати на
користь кредитора певну дію або
утриматися від виконання певної дії.
Тобто боржник - це зобов'язана сторона.
В свою чергу кредитором є сторона
зобов'язання, яка має право вимагати
вчинення на свою користь певної дії або
утриматися від її вчинення. Тобто
кредитор - це уповноважена сторона.

Відступлення права вимоги (заміна
кредитора) є правочином (договором), на
підставі якого первісний кредитор
передає свої права новому кредитору, а
новий кредитор приймає ці права.

В разі заміни кредитора у зобов'язанні
первісний кредитор повністю або у
визначеній частині вибуває із
зобов'язання, а на його місце приходить
новий кредитор. При цьому зміст
зобов'язання, тобто обсяг прав та
обов'язків його сторін залишається
незмінним.

Виходячи із загальних правил та
положень ст. 514 Цивільного кодексу
України, до нового кредитора
переходять всі права первісного
кредитора, які належали первісному
кредиторові у зобов'язанні.

Разом з тим зазначене положення є
диспозитивним, отже інші правила
можуть бути встановлені договором або
законом. Суб'єкти зобов'язання можуть
провести заміну кредитора лише в
певній частині, тобто передати новому
кредитору тільки частину прав старого
кредитора. Це є можливим в разі
подільності права вимоги кредитора,
наприклад, в грошових зобов'язаннях. В
такому випадку зобов'язання
перетвориться на зобов'язання з
множинністю осіб на стороні кредитора.

Згідно ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п. 1.4 спірного Договору,
заміна первісного кредитора за
основним договором здійснюється без
згоди боржника, яка не передбачена
основним договором.

Пунктом 2.4.3 спірного Договору
визначено, що КП "Київреклама" не
пізніше трьох робочих днів від дати
передачі прав вимоги, повинно
повідомити боржника про заміну
кредитора у зобов'язанні за основним
Договором.

Як підтверджується матеріалами справи
позивач за первісним позовом листом
від 30.12.2013 р. №196- 19317/КР повідомив
відповідача за первісним позовом про
заміну кредитора з наданням копії
спірного Договору.

Разом з тим, дослідивши умови Договору
суд апеляційної інстанції зазначає, що
вказаним Договором не встановлювалися
будь-які додаткові зобов'язання для
відповідача за первісним позовом у
порівнянні з основним Договором.

Тобто, позивач та третя особа за
первісним позовом своїми діями щодо
укладання спірного Договору та самі
його умови жодним чином не порушено
прав та охоронюваних законом інтересів
відповідача за первісним позовом, адже
згода останнього на укладення
оспорюваного правочину (Договір про
заміну первісного кредитора у
зобов'язанні №02/12/13 від 23.12.2013) ні
вимогами чинного законодавства (ст. ст.
516 Цивільного кодексу України), ні
умовами основного договору - не
передбачена, а тому судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено у
задоволенні зустрічного позову, у
зв'язку з чим апеляційна скарга в
частині скасування зустрічного позову
задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного
кодексу України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 2.6 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.13 р. №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним,
вважається таким з моменту його
вчинення (частина перша статті 236 ЦК
України). За змістом частини третьої
статті 207 ГК України господарське
зобов'язання, визнане судом недійсним,
також вважається недійсним з моменту
його виникнення. У силу припису частини
першої статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
названого Кодексу, саме на момент
вчинення правочину.

Відповідно до статті 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем за зустрічним позовом не
доведено правомірності своєї позиції
та враховуючи безпідставність
заявлених зустрічних позовних вимог,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
зустрічних позовних вимог з підстав
зазначених в позовній заяві, у зв'язку з
чим підстави для задоволення
зустрічного позову у суду першої
інстанції, які і у суду апеляційної
інстанції за наслідками апеляційного
перегляду справи - відсутні.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що доводи, викладені позивачем в
апеляційній скарзі, знайшли своє
часткове підтвердження під час
розгляду справи в апеляційному
провадженні, зокрема щодо первісного
позову, у зв'язку з чим колегія суддів
дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
28.05.2014 в справі № 910/3271/14 в частині
задоволення первісного позову
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації ) "Київреклама"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор", третя
особа Комунальне підприємство по
ремонту і утриманню мостів і шляхів
міста Києва "Київавтошляхміст" про
внесення змін до Договору №242 від 01.10.2009
шляхом викладення Додаткової угоди №1
до Договору у редакції Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) "Київреклама" не
відповідає обставинам справи, і
прийняте з неправильним застосуванням
норм матеріального права, що є
підставами згідно п. 3, п. 4 ч. 1 статті 104
Господарського процесуального кодексу
України для скасування рішення суду в
цій частині з прийняттям нового
рішення про відмову у задоволенні
первісного позову.

Також, доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор" до
Комунального підприємства по ремонту і
утриманню мостів і шляхів міста Києва
"Київавтошляхміст", Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації ) "Київреклама" про
визнання недійсним Договору про заміну
первісного кредитора у зобов'язанні
№02/12/13 від 23.12.2013, господарський суд
першої інстанції під час вирішення
спору в цій частині вірно встановив
фактичні обставини справи, належним
чином дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, а тому, в цій
частині рішення місцевого
господарського суду підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
в цій частині - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
сплачений судовий збір за подачу
первісного позову покладається на
Комунальне підприємство виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації )
"Київреклама". Також, у відповідності до
наведеної норми, з Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації ) "Київреклама" підлягає
стягненню на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "СВ Аутдор"
судовий збір за подачу апеляційної
скарги в сумі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00
коп.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "СВ Аутдор"
на рішення господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 в справі № 910/3271/14-
задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 в справі № 910/3271/14 - в
частині задоволення первісного позову
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації ) "Київреклама"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВ Аутдор", третя
особа Комунальне підприємство по
ремонту і утриманню мостів і шляхів
міста Києва "Київавтошляхміст" про
внесення змін до Договору №242 від 01.10.2009
шляхом викладення Додаткової угоди №1
до Договору у редакції Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації ) "Київреклама" -
скасувати і прийняти в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

3. Рішення господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 в справі № 910/3271/14 в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "СВ Аутдор"
до Комунального підприємства по
ремонту і утриманню мостів і шляхів
міста Києва "Київавтошляхміст",
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації ) "Київреклама"
про визнання недійсним Договору про
заміну первісного кредитора у
зобов'язанні №02/12/13 від 23.12.2013 - залишити
без змін.

4. Стягнути з Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації )
"Київреклама" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "СВ Аутдор"
судовий збір за подачу апеляційної
скарги в сумі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00
коп.

5. Доручити господарському суду міста
Києва видати наказ на виконання даної
постанови.

6. Матеріали справи № 910/3271/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала