номер провадження справи 18/68/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2014
Справа № 908/2071/14

за позовом КОНЦЕРНУ "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ
МЕРЕЖІ" в особі філії КОНЦЕРНУ "МІСЬКІ
ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" Хортицького району (69091,
місто Запоріжжя, бульвар Гвардійський,
137; 69097, місто Запоріжжя, вулиця
Задніпровська, 7)

до відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (69114, АДРЕСА_1)

про стягнення 4091,58 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Ведмедь А.Є., довіреність
№ 1/27 від 31.12.2013 р., паспорт серії СЮ
№ 226925 від 27.07.2011 р.;

від відповідача: не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької
області 16.06.2014 року звернувся КОНЦЕРН
"МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" в особі філії
КОНЦЕРНУ "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ"
Хортицького району з позовною заявою
до відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
4091,58 грн., які складаються з: 3734,13 грн.
заборгованості за поставлену теплову
енергію, на підставі договору № 400776 від
01.05.2012 р. купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді за період з
жовтня 2013 р. по квітень 2014 р., 31,87
грн. 3% річних, 163,49 грн. пені та 162,09 грн.
інфляційних втрат за неналежне
виконання зобов'язань. В обґрунтування
заявлених позовних вимог позивач
посилався на умови договору № 400776 від
01.05.2012 р., ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276
Господарського кодексу України та
ст.ст. 11, 15, 16, 96, 258, 509, 526, 530, 625, 629
Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 17.06.2014 року порушено
провадження у справі № 908/2071/14,
присвоєно справі номер провадження
18/68/14, судове засідання призначене на
09.07.2014 р. У зв'язку з неявкою
представника відповідача та з метою
з'ясування фактичних обставин справи
судове засідання відкладалося на 07.08.2014
р. Розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу та за
наявними у справі документальними
доказами в порядку ст. 75 ГПК України,
який закінчений 07.08.2014 р., судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Представник позивача в судовому
засіданні 07.08.2014 р. підтримав позовні
вимоги з підстав, що викладені у
позовній заяві; на вимоги суду надав
документи, які були витребувані
попередніми ухвалами. Суду
представлені докази зарахування
судового збору до Державного бюджету:
лист Управління Державної
казначейської служби України у місті
Запоріжжя Запорізької області №
04-14/774-2436 від 29.07.2014 року про зарахування
коштів. Позовні вимоги вмотивовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань щодо своєчасності оплати
наданих послуг з теплопостачання в
рамках договору купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 400776
від 01.05.2012 р. У зв'язку з наявністю
порушень, враховуючи умови договору та
норми чинного законодавству боржнику
нараховані пеня, інфляційні втрати та
три відсотки річних.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, повноважного
представника не направив. Про час і
місце судового засідання відповідач
був попереджений належним чином, в
порядку ст. 64 ГПК України. Згідно з
довідкою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 19040712 від 23.07.2014
р. адреса фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1: АДРЕСА_1. Саме на цю адресу
надсилались процесуальні документи.
Зазначене свідчить, що судом вжиті всі
заходи повідомлення відповідача про
порушення провадження у справі,
призначення судового засідання, місце
та час розгляду справи.

Заслухавши представника позивача,
вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Основним предметом діяльності
КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» є
виробництво теплової енергії,
розподілення теплової енергії для
обігріву житла, а також для побутових
потреб населення та підприємств,
установ, організацій і її збут.

Правовідносини сторін в сфері
виробництва, транспортування та
постачання теплової енергії
регулюються Законом України «Про
теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV,
Правилами користування тепловою
енергією, затвердженими Постановою КМУ
від 03.10.2007р. № 1198.

КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в
особі директора філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ
ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Хортицького району
(надалі - позивач, теплопостачальна
організація) та фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі -
відповідач, споживач) 01.05.2012 р. уклали
договір № 400776 купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді (надалі -
договір).

За умовами договору позивач взяв на
себе зобов'язання відпустити теплову
енергію в гарячій воді відповідачу, а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити її вартість за діючими
тарифами (цінами) в терміни та порядку,
встановленими умовами договору та
додатками до нього, що є його
невід'ємними частинами.

Пунктом 6.2 договору сторони узгодили,
що розрахунковим періодом є
календарний місяць. Згідно з п. 6.3
договору підставою для розрахунків
споживача з теплопостачальною
організацією є рахунок та акт
приймання-передачі.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що
споживач зобов'язаний до 20 числа
місяця, наступного за розрахунковим,
перерахувати на розрахунковий рахунок
теплопостачальної організації суму
заборгованості за спожиту теплову
енергію. Споживач має право робити
передоплату.

Пунктом 6.7 договору встановлено, що
споживач з 10 по 12 число місяця,
наступного за розрахунковим, повинен
отримати від теплопостачальної
організації за адресою: вулиця
Новгородська, буд. 15, документи за
розрахунковий період: рахунок; акт
приймання-передачі теплової енергії;
податкову накладну (платникам ПДВ).

Пунктом 6.7.1 договору сторони узгодили,
що отриманий Акт приймання-передачі
теплової енергії споживач повинен
підписати, оформити належним чином та
повернути на адресу теплопостачальної
організації на протязі п'яти днів з
дати отримання.

Відповідно до п. 6.7.2 договору в разі
наявності заперечень щодо даних,
зазначених в Акті, споживач
зобов'язаний надати теплопостачальній
організації нормативно обґрунтовані
письмові заперечення до даного Акту з
додаванням відповідних документів та
погодити з теплопостачальною
організацією всі розбіжності у
встановлений пунктом 6.7.1 договору
строк. У разі неотримання акту
приймання-передачі, або обґрунтованих
заперечень в його підписанні у
встановлений договором термін, акт
підписується теплопостачальною
організацією з позначенням про відмову
у підписанні його споживачем та
оформлений таким чином акт вважається
погодженим і є підставою для
проведення остаточних розрахунків за
зазначений в ньому розрахунковий
період.

Матеріали справи містять докази
вручення та надсилання Актів
приймання-передачі теплової енергії за
спірний період. Таким чином, Акти
приймання-передачі теплової енергії за
період з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р. є
погодженим та у відповідності до п. 6.3
договору є підставою для проведення
остаточних розрахунків.

На виконання умов договору позивач у
період з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р.
відпустив відповідачу теплову енергію
до приміщення, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_2 на загальну суму 3737,71
грн., про що свідчать акти
приймання-передачі теплової енергії за
вказаний період.

Разом з тим, споживач оплату наданих за
спірний період послуг в установлені
договором строки здійснив на суму 3,58
грн., чим порушив умови договору.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань щодо оплати
наданих йому послуг з теплопостачання
на його адресу 13.05.2014 р. надіслана
претензії № 08-3/489-8 від 07.05.2014 р.

Претензія залишена без відповіді, борг
без оплати.

Неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді стало підставою для
звернення позивача з позовом до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача основного
боргу у розмірі 3734,13 грн. підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України
господарські зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК
України.

За договором постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору постачання
енергетичними та іншими ресурсами. (ст.
714 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Факт наявності заборгованості у
розмірі 3734,13 грн. підтверджується
матеріалами справи.

На день розгляду спору відповідач
оплату боргу не довів, будь-яких
претензій щодо надання теплової
енергії позивачу не пред'явив, тому
вимогу позивача про стягнення
заборгованості у сумі 3734,13 грн. суд
визнає документально підтвердженою,
нормативно обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

За порушення виконання відповідачем
грошового зобов'язання позивач просив
стягнути з відповідача 3% річних у
розмірі 31,87 грн. за період з 21.11.2013 р. по
01.06.2014 р., а також 162,09 грн. інфляційних
втрат за період з грудня 2013 р. по
травень 2014 р. (включно).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо іншій розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з
інфляційними процесами в державі та за
своєю природою є компенсацією за
понесені збитки, завдані знеціненням
грошових коштів, а три відсотки річних -
є платою за користування коштами, які
не були своєчасно сплачені боржником.
Вказана правова позиція викладена в
інформаційному листі Верховного Суду
України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Перевіривши надані позивачем
розрахунки 3% річних та інфляційних
втрат суд визнав вимоги про стягнення з
відповідача 3% річних за період
прострочення з 21.11.2013 р. по 01.06.2014 р. у
розмірі 31,87 грн. та 162,09 грн. інфляційних
втрат за період з грудень 2013 р. по
травень 2014 р., такими, що підлягають
задоволенню.

За порушення відповідачем строків
оплати наданих послуг з
теплопостачання, позивач, просив
стягнути 163,49 грн. пені за період
прострочення з 21.11.2013 р. по 01.06.2014 р.

Зазначена вимога судом відхилена,
оскільки заявлена безпідставно
виходячи з наступного:

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» встановлено, що
пеня, за визначенням частини третьої
статті 549 ЦК України, - це вид неустойки,
що забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині
розмір та базу нарахування пені не
визначено або вміщено умову (пункт) про
те, що пеня нараховується відповідно до
чинного законодавства, суму пені може
бути стягнуто лише в разі, якщо
обов'язок та умови її сплати визначено
певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному
відсотковому розмірі від суми
простроченого платежу передбачено
статтею 14 Закону України "Про державний
матеріальний резерв", статтею 36 Закону
України "Про телекомунікації", статтею 1
Закону України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій". У
таких випадках нарахування пені
здійснюється не за Законом України "Про
відповідальність за невиконання
грошових зобов'язань", а на підставі
спеціального нормативного акта, який
регулює відповідні правовідносини.

Законом України "Про відповідальність
за невиконання грошових зобов'язань"
передбачається, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін (ст. 1).

Тобто, неустойка, у вигляді пені, є
санкцією договірною, окрім випадків
встановлення її розміру і бази певним
нормативним актом.

Таким чином, аналіз умов договору та
діючого законодавства свідчить про
неузгодження сторонами договору ні
розміру пені, ні бази її нарахування,
внаслідок чого, суд відмовляє у
задоволені вимоги щодо стягнення пені.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. При цьому,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості
3% річних та інфляційних витрат
відповідач суду не надав, викладені в
позові обставини не спростував.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ
ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (69091, м. Запоріжжя,
бульвар Гвардійський, 137, , поточний рахунок зі спеціальним
режимом використання № 1951 у Філії
- Запорізьке обласне управління ВАТ
«Державний ощадний банк України», МФО
313957) 3734,13 грн. (три тисячі сімсот
тридцять чотири грн. 13 коп.) основного
боргу, 31,87 грн. (тридцять одну грн. 87 коп.)
3% річних, 162,09 грн. (сто шістдесят дві
грн. 09 коп.) інфляційних втрат, 1754,00 грн.
(одну тисячу сімсот п'ятдесят чотири
грн. 00 коп.) судового збору. Видати
наказ.

3. В іншій частині позову -
відмовити.

Суддя
В.В.
Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно
із вимогами ст. 84 ГПК України, 11 серпня
2014 р.