ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2014 р.Справа № 922/2262/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі, м.Харків до Публічного
акціонерного товариства "Харківський
тракторний завод імені С.
Орджонікідзе", м.Харків про стягнення
2034599,48 гривень за участю представників:

позивача - Колесник В.В. (довіреність
№105-07/32 від 08 січня 2014 року)

відповідача - Герус І.В. (довіреність
№85/1158 від 30 грудня 2013 року)

ВСТАНОВИВ:

Управління пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі (позивач)
звернувся до господарського суду
Харківської області із позовною заявою
про стягнення з публічного
акціонерного товариства "Харківський
тракторний завод імені С.Орджонікідзе"
(відповідача) заборгованості по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій фізичним
особам - працівникам публічного
акціонерного товариства "Харківський
тракторний завод імені С.Орджонікідзе",
призначених відповідно до ч.2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне забезпечення" за період з
січня по квітень 2013 року в сумі 2034599,48
гривень.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12 червня 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 22 липня 2014 року.

22 липня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду
супровідним листом (вх.№25187) додаткові
документи на підтвердження заявлених
позовних вимог, які судом було
досліджено та долучено до матеріалів
справи.

22 липня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду відзив (вх.№25140) на позовну заяву, в
якому викладена позиція останнього
полягає у тому, що він дійсно отримував
від позивача повідомлення про
необхідність перерахування коштів на
відшкодування по виплачених і
доставлених пенсій за списком №1,
однак, станом на дату звернення
позивача до суду, за ним рахується
заборгованість по відшкодуванню суми
витрат на виплату та доставку пенсій за
списком №1 у розмірі 659599,48 гривень, а
решту заборгованості він сплатив у 2013
році. У зв'язку з чим, просив суд
відмовити позивачу в частині позову
щодо стягнення з відповідача 1375000,00
гривень заборгованості. Судом було
досліджено наданий відзив та долучено
до матеріалів справи.

У відкритому судовому засіданні 22
липня 2014 року було оголошено перерву до
31 липня 2014 року.

29 липня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду пояснення
на відзив (вх.№26152), в яких, наполягаючи
на задоволенні позовних вимог у
повному обсязі, зазначив про те, що
грошові кошти сплачені відповідачем із
призначенням платежу: "виплата та
доставка пільгових пенсій за списком
№1" були зараховані позивачем в рахунок
попередніх місяців, в яких існувала
заборгованість. Судом було досліджено
надані пояснення та долучено до
матеріалів справи.

Крім того, 30 липня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду додаткові письмові пояснення
(вх.№26384), в яких зазначив про
відсутність у матеріалах справи
доказів перерозподілу сплачених сум в
рахунок сплати недоїмки у порядку
календарної черговості її виникнення,
згідно з п.п.10.11. п.10 Інструкції "Про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообовязкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України" (далі-
Інструкція). Судом було досліджено
надані пояснення та долучено до
матеріалів справи.

У відкритому судовому засіданні 31
липня 2014 року було оголошено перерву до
07 серпня 2014 року.

07 серпня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду додаткові
пояснення (вх.№27551), в яких зазначив, що
заборгованість відповідача не
відноситься до страхових внесків, та не
є недоїмкою, а тому посилання
відповідача на застосування п.п.10.11
Інструкції є невірними. Судом було
досліджено надані пояснення та
долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 07 серпня 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 07 серпня 2014 року
проти позовних вимог заперечував
частково, з мотивів, викладених у
відзиві.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

ПАТ "Харківський тракторний завод
ім.С.Орджонікідзе" (відповідач)
зареєстрований як платник страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в
управлінні Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.Харкова
за реєстраційним номером №0747.

31 травня 2007 року, відповідно до ухвали
господарського суду Харківської
області по справі №Б-39/10907, порушено
провадження у справі про банкрутство
ПАТ "Харківський тракторний завод
імені С.Орджонікідзе".

Як зазначає у позовній заяві позивач,
ПАТ "Харківський тракторний завод
ім.С.Орджонікідзе" має поточну
заборгованість зі сплати фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до ч.2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до п."а" ст.13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" за період з січня по
квітень 2013 року в загальній сумі 2034599,48
гривень.

Відповідач підтвердив право своїм
працівникам на призначення пільгової
пенсії за списком №1, відповідно до
пункту "а" ст.13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" за роботу із
шкідливими і важкими умовами праці.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в частині покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій
зберігається порядок, що діяв до
набрання чинності зазначеного закону.

Відповідач має поточну заборгованість
перед позивачем зі сплати фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до ч.2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне забезпечення" в частині
пенсій, призначених відповідно до
пункту "а" ст.13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" за період з
січня по квітень 2013 року.

Відповідно до п.6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 року №21-1
(далі-Інструкція), відповідачу були
вручені повідомлення про необхідність
перерахування коштів по
заборгованості по виплаченій і
доставленій пільговій пенсії за
списком №1, з розрахунками
заборгованості по кожному пенсіонеру
окремо (наявні у матеріалах справи), а
саме:

- повідомлення за січень місяць 2013 року
в сумі 506081,62 гривень;

- повідомлення за лютий місяць 2013 року в
сумі 520536,79 гривень;

- повідомлення за березень місяць 2013
року в сумі 423981,67 гривень;

- повідомлення за квітень місяць 2013
року в сумі 583999,40 гривень.

Відповідно до п.п.6.8 Інструкції -
підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
визначених на пільгових умовах.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно даних повідомлень, відповідачем
було повністю перераховано на рахунок
позивача відшкодування за січень 2013
року в сумі 506081,62 гривень та за лютий
місяць 2013 року в сумі 520536,79 гривень, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи платіжними дорученнями.

Крім того, відповідач частково сплатив
заборгованість за березень місяць 2013
року у розмірі 348381,53 гривень, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи платіжними дорученнями, у
зв'язку з чим, за період з січня по
квітень 2013 року, у нього залишилась
заборгованість перед позивачем у
розмірі 659599,48 гривень, яка до цього часу
залишається непогашеною.

Відповідні платежі відповідач
проводив із призначенням платежу:
"Виплата та доставка пільгових пенсій
за списком №1", та з зазначенням
спірного місяця 2013 року.

У позовній заяві позивач зазначив, що
відповідачем до теперішнього часу
добровільно не сплачено 2034599,48 гривень
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій за списком №1, що і
стало підставою для звернення позивача
до господарського суду Харківської
області.

Також, позивач зазначив, що сплачену
відповідачем суму боргу у розмірі
1375000,00 гривень він зарахував як
погашення аналогічної заборгованості
за 2011 рік. При зарахуванні сплачених
відповідачем коштів за відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових внесків за
списком№1 позивач керувався п.п.10.11
Інструкції, тобто зараховував кошти в
порядку календарної черговості, а не за
призначенням платежу.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог та заперечень проти них, суд
дійшов висновку про часткову відмову у
позові, виходячи з наступного.

Згідно із ч.6 ст.20 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09 липня 2003 року N1058-IV в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин (далі - Закон
№1058), страхувальники зобов'язані
сплачувати страхові внески, нараховані
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше ніж через 20 календарних днів
із дня закінчення цього періоду.
Базовим звітним періодом для
вищезазначених платників є
календарний місяць.

Відповідно до ч.2. ст.106 Закону №1058, суми
страхових внесків, своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
ст.20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка).

Пунктом 7 ч.1 ст.64 Закону №1058
встановлено, що виконавча дирекція
Пенсійного фонду та її територіальні
органи мають право стягувати з
платників страхових внесків
несплачені суми страхових внесків.
Згідно з п.3 ст.106 Закону №1058,
територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до ч.3 ст.106 Закону №1058,
протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки,
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій. Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

Підпунктом 8.2 Постанови Правління ПФУ
"Про затвердження Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України" від 19 грудня
2003 року №21-1 (далі - Інструкція)
встановлено, що органи Пенсійного
фонду надсилають страхувальникам
вимогу про сплату недоїмки в таких
випадках:

а) якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності страхувальника
свідчать про донарахування сум
страхових внесків;

б) якщо страхувальник має на кінець
звітного базового періоду недоїмку зі
сплати страхових внесків; якщо
страхувальник має на кінець звітного
періоду борги зі сплати фінансових
санкцій (штрафів) та пені.

У випадку а) вимога надсилається
одночасно з актом документальної
перевірки.

У випадку б) вимога надсилається
щомісяця протягом п'яти робочих днів,
наступних за звітним базовим періодом.
Вимога формується на підставі даних
особових рахунків платників на всю
суму боргу.

Відповідно до п.п.10.11. Інструкції, у разі
коли страхувальник має несплачені суми
недоїмки, пені та фінансових санкцій та
здійснює сплату поточних сум страхових
внесків, ці суми зараховуються шляхом
перерозподілу такої сплаченої суми в
рахунок сплати недоїмки, пені та
фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.

При цьому, у випадку передбаченому п.б
пп.8.2. Інструкції, вимога надсилається
щомісяця (тобто окремо щодо кожного
звітного базового періоду в якому у
страхувальника виникла недоїмка)
протягом п'яти робочих днів, наступних
за звітним базовим періодом.

Єдиним підтвердженням перерозподілу
сплаченої суми в рахунок сплати
недоїмки у порядку календарної
черговості її виникнення, у
передбаченому Інструкцією порядку, є
належним чином складене та вручене
страхувальнику повідомлення.

Відповідно до п.3.11 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13.01.2004
року №5, видатки підприємств на
покриття витрат Пенсійного фонду
України на виплату та доставку
пільгових пенсій не належать до фонду
оплати праці, й не можуть бути об'єктом
для нарахування страхових внесків.

Тобто, відповідно до діючого
законодавства та підзаконних актів
України фактичні витрати на виплату та
доставку пільгових пенсій не відносять
до страхових внесків.

Позивач, посилаючись на п.п.10.11.
Інструкції, як на підставу зміни
періоду платежу, визначеного
відповідачем у графі "призначення
платежу", помилково застосував ці
положення до фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій за списком
№2.

Представник позивача пояснив, що
оскільки Інструкція не регулює порядок
обчислення і сплати заборгованості по
виплаченій і доставленій пільговій
пенсії за списком №2, в тому числі і
розподіл сплачених коштів, то позивач
за аналогією застосував частково пункт
10.11 Інструкції в частині розподілу
сплачених коштів.

При цьому позивач застосовував
аналогію законодавства до
підзаконного акта-Інструкції,
вибірково, оскільки як вбачається з
матеріалів справи, позивачем не
складались та відповідно не
направлялись відповідачу повідомлення
про перерозподіл сплаченої
заборгованості за 2013 рік в рахунок
оплати відповідної заборгованості за
2011 рік, як того вимагає Інструкція при
застосуванні пункту 10.11.

Слід зазначити, що зарахування
позивачем сплачених відповідачем
коштів за січень - квітень 2013 року в
загальній сумі 1375000,00 гривень в рахунок
погашення заборгованості позивача за
січень - червень 2011 року, суд вважає
неправомірним, оскільки ст.8 Цивільного
кодексу України регулює порядок
застосування аналогії тільки у
цивільних правовідносинах, до яких
пенсійне законодавство не відноситься
в силу положень ст.1 ЦК України. Крім
того, не можна вибірково застосовувати
за аналогією тільки ту частину якоїсь
правової норми, яка вигідна, а решту
норми ігнорувати.

Діюче законодавство не надає позивачу
права змінювати призначення платежу,
яке вказане платником у платіжному
дорученні на перерахування коштів по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до ч.2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до п."б"-"з" ст.13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення". Позивач не довів, що
відповідно до закону або договору він
має право змінювати призначення
платежу.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Отже, з урахуванням викладеного, та
того, що в матеріалах справи наявні
докази часткової сплати
заборгованості відповідачем на суму
1375000,00 гривень, яка була здійснена
останнім у добровільному порядку ще до
звернення позивача із позовною заявою,
та одночасно відсутні належні докази
правомірного перерозподілу сплаченої
суми заборгованості у порядку
календарної черговості її виникнення,
суд дійшов висновку про відмову у
позові в частині стягнення з
відповідача 1375000,00 гривень, в іншій
частині позов слід задовольнити
повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд
дійшов висновку про стягнення з
відповідача до Державного бюджету
України 13191,98 гривень судового збору,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про
судовий збір", судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі. Підпунктом 1
пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" передбачено, що за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору встановлюється у
розмірі 2 відсотки ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат,
а за подання до господарського суду
позовної заяви немайнового характеру
ставка судового збору встановлюється у
розмірі 1 розміру мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про
державний бюджет на 2014 рік", на 2014 рік
установлена мінімальна заробітна
плата у місячному розмірі: з 1 січня -
1218,00 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України
"Про судовий збір" судовий збір
сплачується за місцем розгляду
справи та зараховується до
спеціального фонду Державного бюджету
України.

Отже, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, враховуючи той факт, що
позивач звільнений від сплати судового
збору на підставі п.18 ст.5 ЗУ "Про
судовий збір", суд керується ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до яких судовий
збір покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог та підлягає частковому
стягненню з відповідача до Державного
бюджету України у розмірі 13191,98 гривень.

На підставі вищевикладеного, ст.129
Конституції України, ст.599 Цивільного
кодексу України та керуючись ст.ст.1, 12,
33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Харківський тракторний
завод імені С.Орджонікідзе" (61007,
м.Харків, пр.Московський, 275, , р/р №4805 в АКІБ "Укрсиббанк",
МФО 351005) на користь Управління
пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі (61089,
м.Харків, вул.2-ої П'ятирічки, 36, , р/р №91 в ХОУ ВАТ
"Державний ощадний банк", МФО 351823) 659599,48
гривень заборгованості по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Харківський тракторний
завод імені С.Орджонікідзе" (61007,
м.Харків, пр.Московський, 275, , р/р №4805 в АКІБ "Укрсиббанк",
МФО 351005) на користь Державного бюджету
України (одержувач коштів - Управління
державної казначейської служби у
Дзержинському районі м.Харкова, , рахунок 3003, банк
одержувача - Головне управління
державної казначейської служби
України у Харківській області, МФО 851011,
код бюджетної класифікації 22030001) 13191,98
гривень судового збору.

Видати відповідні накази після
набрання рішенням законної сили.

В частині позову щодо стягнення 1375000,00
гривень витрат на виплату та доставку
пенсій відмовити.

Повне рішення складено 12 серпня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт