ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року Справа № 904/1881/14

Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючий, Жукової
Л.В. (доповідач), Жаботиної Г.В.,

розглянувши касаційну
скаргупублічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"на
рішеннягосподарського суду
Дніпропетровської області від 10.06.2014
р.та постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
07.07.2014 р.у справі № 904/1881/14
господарського суду Дніпропетровської
областіза позовомДержавного
підприємства "Придніпровська
залізниця"допублічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний
комбінат"простягнення 3 242,13 грн. плати
за користування вагонамив судовому
засіданні взяли участь представники
від:

позивача: Федусова Р.М. (дов. від
01.01.2014р.), Русанова В.В. (дов. від 01.01.2014р.);

відповідача: Дарій Л.М. (дов. від
23.01.2014р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 10.06.2014р.
у справі № 904/1881/14 (суддя: Юзіков С.Г.)
позов задоволено. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат", м.Кривий Ріг, на користь
Державного підприємства
"Придніпровська залізниця",
м.Дніпропетровськ, 3 242,13 грн. - плати за
користування вагонами, 1827,00 грн. -
судового збору.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
07.07.2014р. (головуючий суддя: Чус О.В.,
судді: Дармін М.О., Прудніков В.В.),
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
залишено без задоволення, а рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 10.06.2014р. у справі № 904/1881/14
залишено без змін.

Публічне акціонерне товариство
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" подало до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить суд касаційної
інстанції скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 10.06.2014р. та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 07.07.2014 р. у
даній справі та прийняти нове рішення,
згідно якого в позові відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судами попередніх
інстанцій належним чином не досліджені
всі обставини справи, крім того
неправильно застосовані норми чинного
законодавства.

Позивача скористався правом, наданим
ст. 1112 ГПК України, та надіслав до
Вищого господарського суду України
відзив на касаційну скаргу, в якому
просить оскаржені судові акти залишити
без змін, а касаційну скаргу - без
задоволення.

Заслухавши представників сторін,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши, згідно ч.1 ст.1117
Господарського процесуального кодексу
України, наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі договору від 06.11.2008р.
№ПР/М-08-2/11-2476аНЮдч про експлуатацію
залізничної під'їзної колії відкритого
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат", яка
примикає до станції Кривий Ріг
Придніпровської залізниці, за
накладними, які містяться в матеріалах
справи, порожні вагони власності ПАТ
"Укренерготранс" були прийняті
залізницею до перевезення на адресу
одержувача ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат".

Відповідно до вимог пунктів 9, 10 Правил
користування вагонами та контейнерами
(далі Правила), затверджених наказом
Міністерства транспорту України
25.02.1999р. №113 та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 15.03.1999р.
за № 165/3458, на шляху прямування дані
вагони були затримані на підставі
наказів № 510, 511 від 23.09.13р. через
зайнятість колій на станції
призначення Кривий Ріг, у зв'язку з
неприйняттям вантажу одержувачем ПАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" на свою під'їзну колію. За час
затримки вагонів, згідно до відомостей
плати за користування вагонами №26099850,
27099866, 28099867, залізницею було нараховано
плату за користування вагонами у
сумі 3242,13 грн. У зазначених документах
працівники відповідача зазначили про
відмову від оплати за наказами № 510. 511,
оскільки колії були вільні, вагони
прийняти могли.

Статтею 3 Закону України "Про
залізничний транспорт" передбачено, що
нормативні документи, які визначають,
зокрема, порядок і умови перевезень,
користування засобами залізничного
транспорту загального користування,
безпеки руху, правила на залізничному
транспорті України є обов'язковими для
всіх юридичних і фізичних осіб на
території України.

Статут залізниць України, визначає
обов'язки, права та відповідальність
залізниць, а також підприємств,
організацій, установ і громадян, які
користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ч.1 ст.17 Статуту залізниць
України перевезення вантажів
залізничним транспортом
організовуються на договірних засадах.

Вирішуючи справу по суті, суди виходили
з того, що відповідно до ст.307
Господарського кодексу України, яка
кореспондується зі ст.908 Цивільного
кодексу України, умови перевезення
вантажів окремими видами транспорту, а
також відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначаються транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Стаття 46 Статуту залізниць України
встановлює, що одержувач зобов'язаний
прийняти і вивезти вантаж, що надійшов
на його адресу. Терміни вивезення і
порядок зберігання вантажів
установлюються Правилами. Вантажі, що
прибули, зберігаються на станції
безкоштовно протягом доби.

Згідно зі статтею 119 Статуту за
користування вагонами і
контейнерами залізниці
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами,
громадянами - суб'єктами
підприємницької діяльності вноситься
плата. Порядок визначення плати за
користування вагонами (контейнерами)
та увільнення від зазначеної плати у
разі затримки вагонів (контейнерів), що
виникла з вини залізниці,
встановлюється Правилами користування
вагонами і контейнерами. Зазначена
плата вноситься також за час затримки
вагонів на станціях призначення і на
підходах до них в очікуванні подання їх
під вивантаження, перевантаження з
причин, що залежать від
вантажоодержувача, власника
залізничної під'їзної колії, порту,
підприємства.

Плата за користування вагонами не є
мірою відповідальності, яка може
застосовуватись лише за наявності вини
у сторони у зобов'язанні.

Пунктом 6.4 Правил реєстрації та
експлуатації власних вантажних
вагонів встановлено, що порожні власні
вагони перевозяться за перевізними
документами, в яких у графі
"найменування вантажу" вказується:
"Власник вагона (найменування
власника). Направляється до пункту
навантаження (у ремонт тощо)". Порядок
та розмір нарахування плати за
перевезення власних приватних
порожніх вагонів встановлений у пункті
17 Тарифного керівництва №1. Отже,
порожні приватні власні вагони, які
перевозяться залізницею за повними
перевізними документами зі сплатою
провізної плати, мають статус "вантажу",
які залізниця зобов'язана доставити на
станцію призначення у цілості та
збереженості і видати їх одержувачу,
зазначеному в накладній, а одержувач
має щодо залізниці права та обов'язки,
передбачені Статутом залізниць
України, зокрема, обов'язок отримати їх
від залізниці, а у разі несвоєчасного
приймання вагонів від залізниці -
сплатити плату за користування
вагонами, які знаходяться на коліях
залізниці чи на станціях підходу, та
збір за зберігання у розмірах,
встановлених Тарифним керівництвом №1,
а також інші права та обов'язки, які має
одержувач відносно вантажу, що прибув
на його адресу.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць
України обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Накази про затримку спірних вагонів на
підході до станції призначення були
видані через наявність на коліях
станції призначення Кривий Ріг
неприйнятих ПАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
вагонів, що надійшли на його адресу. За
цим фактом станціями затримки
Новоблачна, Приворот у порядку
передбаченому п.п. 9, 10 Правил, складено
акти про затримку вагонів форми ГУ-23а №
109 від 23.09.2013р., № 33 від 23.09.2013р., акти
загальної форми ГУ-23 №109 від 23.09.2013р., №33
від 23.09.2013р. Повідомлення про затримку
вагонів станцією призначення Кривий
Ріг представникам комбінату вручено в
порядку і строки, визначені, абз.4 п.10 р.
III Правил користування вагонами та
контейнерами.

Позивач посилався на те, що на час
прийняття спірних наказів на станції
Кривий Ріг колії були зайняті, а ті що
періодично звільнялися, позивач
використовував для обгону локомотивів
чи проведення маневрових робіт.
Зайнятість прийомо-відправочних колій
по ст. Кривий Ріг, згідно з
технологічним процесом роботи станції
планує поїзний диспетчер дирекції з
урахуванням підводу під навантаження
порожніх вагонів парку УЗ і власних,
вагонів з вантажами на адресу
підприємства, маневрової роботи,
необхідності приймання навантажених
маршрутів і ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат",
обгону локомотивів, для чого необхідна
наявність вільних колій станції.
Згідно п.13.2.1 п.14.2 Інструкції з руху
поїздів і маневрової роботи на
залізницях України, затвердженої
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 31.08.2005р. № 5076,
приймання поїздів на станцію має
проводитись на вільні колії, які
призначені для цього технічно -
розпорядчим актом станції.

Посилання на акти загальної форми, як
на підтвердження затримки вагонів на
колії станції Кривий Ріг з вини
одержувача, зазначені також у
Положенні про зайнятість колій по ст.
Кривий Ріг.

Як вбачається з матеріалів справи, у
відповідності до зазначених вище вимог
станціями затримки Новоблочна,
Приворот та призначення Кривий Ріг
були оформлені відповідні акти форми
ГУ-23а, ГУ-23, на підставі яких
розрахована плата за користування
спірними вагонами по відомості плати
ф.ГУ-46 у розмірі 3 242,13 грн.

Відповідачем не надано
документального підтвердження
можливості прийняти спірні вагони, які
були затримані залізницею, на підходах
до станції призначення.

Як вбачається з доданих до матеріалів
справи актів загальної форми ГУ- 23 їх
складено відповідно до вимог п. 8
"Правил користування вагонами та
контейнерами", згідно з яким, у разі
затримки вагонів на станції з причин,
які залежать від вантажовласника,
складається акт загальної форми, який
підписується представниками станції
та вантажовласником.

Доводи скаржника стосовно того, що акти
загальної форми ГУ-23 надані позивачем
не є належним доказом, оскільки вони не
підписані уповноваженими
представниками відповідача
спростовується наступним.

У разі затримки вагонів на станції
Кривий Ріг складається акт загальної
форми ГУ-23 на початок затримки та
електронною поштою зі станції Кривий
Ріг надається до робочих місць
прийомоздавальників та операторів ЕОМ
станції Допоміжна, які знаходяться на
під'їзній колії ПАТ "Південний ГЗК". Акт
підписують особи, які приймали участь у
його складанні з обов'язковим підписом
чергового УЗТ ПАТ "Південний ГЗК", з
наданням одного примірника акта
працівникам комбінату. Підпис
чергового УЗТ ПАТ "Південний ГЗК" в акті
загальної форми ГУ-23 обов'язковий, так
як саме він виконує планування і
організацію роботи по обміну
вагонопотоками між станціями Кривий
Ріг і Допоміжна, згідно Інструкції про
порядок обслуговування і організації
руху на під'їзній колії ПАТ "Південний
ГЗК". Про прибуття вагонів на адресу
комбінату та затримані вагони на
підходах до станції призначення ПАТ
"Південний ГЗК" знає із повідомлень, які
надаються працівниками станції Кривий
Ріг, що підтверджується записами в
Книзі повідомлень ф.ГУ-2 та
Повідомленням про затримку вагонів яке
відповідає додатку 5 до п.10 Правил
користування вагонами. Тобто, саме
черговий УЗТ ПАТ "Південний ГЗК"
визначає пріоритетність вагонів, які
будуть забиратись на під'їзну колію
тож, саме він приймає участь у
обставинах затримки вагонів на коліях
станції з вини одержувача.

Після закінчення затримки
прийомоздавальниками станції Кривий
Ріг складається акт загальної форми
ГУ-23, який містить інформацію про
початок і кінець затримки (в год. і хв.,
лата) та опис обставин. Електронною
поштою з робочого місця
прийомоздавальника станції Кривий Ріг
даний акт пересилається до робочих
місць прийомоздавальників та
операторів ЕОМ, які знаходяться на
під'їзній колії ПАТ "Південний ГЗК" -
станції Допоміжна. Враховуючи те, що
ПАТ "Південний ГЗК" не видав
довіреності на чергового цеху УЗТ на
право підпису актів загальної форми
ГУ-23, а видав довіреності з правом
підпису актів загальної форми ГУ-23 на
своїх прийомоздавальників, то вони
підписують акти тільки після підпису
чергового УЗТ комбінату. По цій
причині, працівники станції Кривий Ріг
спочатку надають акти загальної форми
ГУ-23 на підпис черговому УЗТ ПАТ
"Південний ГЗК". Без підпису чергового
цеху УЗТ ПАТ "Південний ГЗК" в акті на
початок затримки, або у разі його
відмови від підпису акту,
прийомоздавальники комбінату акт не
підпишуть. Один примірник акта
загальної форми ГУ-23 надається
прийомоздавальникам ПАТ "Південний
ГЗК" на станції Допоміжна, другий
залишається в справах станції Кривий
Ріг.

Відповідно до п.8 Правил користування
вагонами і контейнерами, Розділу 6
Правил перевезень вантажів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 25.02.1999р. № 113 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 15.03.1999р. за№165/3458, у разі
затримки вагонів на станції з причин,
які залежать від вантажовласника,
складається акт загальної форми, який
підписується представниками станції і
вантажовласника. В акті вказується час
(у годинах та хвилинах) початку та
закінчення затримки вагонів і їх
номери.

За таких обставин, акти загальної форми
ГУ-23 складені залізницею відповідно до
вимог п.8 Правил користування вагонами
і контейнерами, підписані
представником ПАТ "Південний ГЗК" без
заперечень тобто, відповідають і є
належним доказом зайнятості колій
станції призначення з вини
відповідача.

Доводи скаржника, які по суті
стосуються переоцінки обставин справи
та доказів у справі, були предметом
розгляду у судах першої та апеляційної
інстанцій та обґрунтовано ними
відхилені, не можуть бути підставою для
скасування судових актів у справі. Так,
відповідно до ч.2 ст.1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, а тому оскаржувані рішення та
постанова залишаються без змін.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
України, судові витрати за подання
касаційної скарги покладаються на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 10.06.2014 р.
та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
07.07.2014 р. у справі № 904/1881/14 залишити без
змін.

Головуючий
Черкащенко
М.М.

Судді
Жукова
Л.В.

Жаботина
Г.В.