ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.14р. Справа № 30/5005/4397/2012

За позовом: комунального підприємства
"Міська інформаційна служба", м.
Дніпродзержинськ Дніпропетровської
області

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської
області

про стягнення 34 186,63грн.

Та за зустрічним позовом: фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, м.
Дніпродзержинськ Дніпропетровської
області

до комунального підприємства "Міська
інформаційна служба", м.
Дніпродзержинськ Дніпропетровської
області

про визнання недійсним господарського
зобов'язання

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність №131
від 27.08.2013 року представник;

Від відповідача: Дяченко І.Ю.,
довіреність від 10.04.2012р., зареєстрована
в реєстрі за №432

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Міська
інформаційна служба" звернулося до
господарського суду з позовом та, з
урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог від 26.06.2012р.,
заяви про уточнення позовних вимог від
29.07.2014р. (а.с.58-59, 229 т.2), просить:

- стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 збитків в розмірі 34
186,63 грн.;

- зобов'язати фізичну особу - підприємця
ОСОБА_1 знести шляхом демонтажу 15
безпідставно розміщених рекламних
конструкцій, які розташовані в м.
Дніпродзержинську за адресами:
Єлизаветівська траса (біля зупинки),
вул. Дніпропетровська (навпроти
відділення "Приватбанку"), Лівобережний
мостовий перехід при в'їзді на міст з
вул. Арсенічева, Єлизаветівська траса
(153м від зупинки), пр. Аношкіна (район
перехрестя з вул. Республіканською), пр.
Аношкіна (район перехрестя з вул.
Магнітогорською), вул. Лохвицького
(поворот на вул. Казанську), пр.
Металургів (навпроти буд. №62), вул.
Бурхана (Єрмака) між готелем "Зоря" та
Дніпровським ВРАГС, Єлизаветівська
траса (район повороту на просп.
Перемоги), мостовий перехід через р.
Дніпро, пр. Ювілейний (навпроти буд. №51),
вул. Дніпропетровська (р-н повороту на
вул. Канатна), авторозв'язка вул.
Комунарна - вул. Арсенічева - просп.
Пеліна, вул. Дніпропетровська при
в'їзді у місто праворуч.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, перебуваючи у родинних
відносинах з ОСОБА_4, придбав у
останньої 15 рекламних конструкцій, але
договір з комунальним підприємством
"Міська інформаційна служба" не уклав.
Отже, відповідачем на території міста
безпідставно розміщені 15 (п'ятнадцять)
рекламних конструкцій, вісім з яких,
згідно рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 08.09.2011р.
підлягають демонтажу. Розміщення
рекламних конструкцій на території
міста підтверджується актами
державного виконавця Заводського
відділу державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції та фотознімками. В
період з 01.02.2011р. по травень 2012 року
включно відповідач безпідставно
користується місцями розташування
рекламних засобів, позивач нарахував
збитки в сумі 34 186, 63грн. Враховуючи
безпідставність розміщення рекламних
конструкцій на території міста позивач
просить зобов'язати відповідача
здійснити їх демонтаж.

У відзиві на позовну заяву (а.с.44, т.1)
відповідач позовні вимоги не визнає,
вважає, що Положення про порядок оплати
за тимчасове користування місцями
розташування зовнішньої реклами,
затверджене рішенням
Дніпродзержинської міської ради від
28.12.2011р., зокрема пункти 4,1, 4.2, 4.5, є
незаконними. Відповідно до Закону
України "Про рекламу" розміщення
зовнішньої реклами у населених пунктах
провадиться на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад, та в
порядку, встановленими цими органами
на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України. Плата за тимчасове
користування місцем, що перебуває у
комунальній власності зараховується
до бюджетів територіальних громад сіл,
селищ і міст тому законні підстави для
укладання КП "МІС" з власниками
рекламних конструкцій господарських
договорів на користування місцями
розташування рекламних засобів,
пред'явлення їм рахунків на оплату та
одержання від власників рекламних
конструкцій за користування місцями
розташування рекламних конструкцій.
Твердження позивача щодо небажання
відповідача укласти договір на
тимчасове користування місцями
розташування рекламних засобів вважає
безпідставним, оскільки відповідно до
супровідного листа від 22.03.2012р. позивач
отримав від відповідача підписаний
договір з протоколом розбіжностей. У
зв'язку з тим, що договір на тимчасове
користування місцями розташування
рекламних засобів не укладений вимога
позивача щодо стягнення збитків є
незаконною. Також відповідач просить
при вирішенні питання щодо стягнення
збитків не застосовувати рішення
Дніпродзержинської міської ради від
28.12.2011р.№301-17VІ.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 06.06.2012
року прийнято зустрічний позов
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
визнання недійсним господарського
зобов'язання сплатити 19 919,09 грн. за
тимчасове користування місцями
розташування рекламних засобів, що
перебувають у комунальній власності,
під його рекламними конструкціями з
01.12.2011 року по 30.04.2012 року, для сумісного
розгляду з первісним позовом. Заявою
від 25.06.2014р. (а.с.24, т2) відповідач просив
визнати недійсним господарське
зобов'язання сплатити Комунальному
підприємству "Міська інформаційна
служба" 23 995,38грн. за тимчасове
користування місцями розташування
рекламних засобів, що перебувають у
комунальній власності за період з
01.12.2011р. по 31.05.2012р.

04.08.2014р. позивач уточнив позовні вимоги
та просив стягнути з відповідача
тільки суму збитків у розмірі 34 186,63грн.

Також, заявою від 04.08.2014р. позивач
просив не розглядати клопотання про
вжиття заходів до забезпечення позову,
яке надійшло до господарського суду
06.06.2012р., шляхом заборони ОСОБА_1 та
будь-яким третім особам відчужувати,
або вчиняти дії відносно 15 (п'ятнадцяти)
рекламних конструкцій, які належать
йому на праві власності згідно
договору купівлі-продажу від 01.12.2011р.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 26.06.2012р.
провадження у справі №30/5005/4397/2012
зупинено на період до вирішення
адміністративної справи
№415/4258/12пр.2а/415/260/12, яка розглядається в
Заводському районному суді м.
Дніпродзержинська.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 10.01.2014.
провадження у даній справі поновлено,
розгляд справи призначено на 30.01.2014р. У
судовому засіданні 30.01.2014р. розгляд
справи відкладений на 13.02.2014р.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 05.02.2014
року провадження у справі №30/5005/4397/2012
зупинено на період до вирішення
адміністративної справи
№415/4258/12пр.2а/415/260/12, яка розглядається в
Вищому адміністративному суді України.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 01.07.2014.
провадження у даній справі поновлено,
розгляд справи призначено на 22.07.2014р.

У судовому засіданні 22.07.2014р. розгляд
справи відкладений на 31.07.2014р. У
судовому засіданні 31.07.2014р. оголошено
перерва на 04.08.2014р.

У судовому засіданні 04.08.2014р. оголошені
вступна та резолютивна частини
рішення.

Запис розгляду справи здійснюється за
допомогою технічних засобів, а саме:
автоматизованої системи
"Документообіг господарських судів".

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

01.12.2011р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 (продавець) та фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (покупець)
уклали договір купівлі-продажу
рекламних конструкцій, за умовами
якого (п.п.1-3.) продавець зобов'язується
передати належне йому майно у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти це майно
(рекламні конструкції - бігборди у
кількості 15 штук) та сплатити за нього
грошові кошти.

Перелік майна і місце його
розташування визначені пунктом 4
договору.

Відповідно до умов цього пункту
рекламні конструкції розташовані за
адресами:

- Баглійський район, вул.
Дніпропетровська навпроти КБ
"Приватбанку" (дозвіл №6 від 04.01.2005р.);

- Дніпровський район, лівобережний
мостовий перехід через р. Дніпро при
в'їзді на міст на розділовій смузі
(дозвіл №7 від 04.01.2005);

- Заводський район, пр. Аношкіна район
перехрестя з вул. Магнітогорською
(дозвіл №30 від 03.04.2006);

- Баглійський район, пр. Аношкіна в
районі перехрестя з вул.
Республіканською (дозвіл №31 від 03.04.2006);

- Баглійський район, вул. Лохвицького
район повороту на вул. Казанську
(дозвіл №32 від 03.04.2006);

- Дніпровський район, пр.
Металургів навпроти будинку 62 (дозвіл
№33 від 03.04.2006);

- Дніпровський район, Єлизаветівська
траса, 153м від зупинки праворуч на
узбіччі (дозвіл №34 від 03.04.2006);

- Дніпровський район, Єлизаветівська
траса, район зупинки праворуч (дозвіл
№35 від 03.04.2006);

- Баглійський район, вул.
Дніпропетровська при в'їзді у місто
праворуч на узбіччі (дозвіл №89 від
26.10.2007);

- Дніпровський район, мостовий перехід
через р. Дніпро (дозвіл №105 від 29.05.2007);

- Баглійський район, вул.
Дніпропетровська поворот на вул.
Канатну (дозвіл №106 від 29.05.2007);

- Баглійський район, пр. Ювілейний
навпроти буд.51 (дозвіл №107 від 29.05.2007);

- Заводський район, авторозв'язка вул.
Арсенічева - вул. Комунарна - пр. Пеліна
(дозвіл №108 від 29.05.2007);

- Дніпровський район, Єлизаветівська
траса біля повороту на пр. Перемоги
(дозвіл №109 від 29.05.2007);

- Заводський район, вул. Бурхана (Єрмака)
між готелем "Зоря" та Дніпровським
РЗАГЗ (дозвіл №111 від 15.05.2003).

Станом на дату укладання договору
купівлі-продажу 15 рекламних
конструкцій строк дії 8 (восьми)
дозволів, які були видані попередньому
власнику цих конструкцій - фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_5, закінчився.
Так, термін дії дозволів:

№6 від 04.01.2005р., виданий ТОВ "НВП
"Система", строком дії з 04.01.2005р. до
04.01.2010р. 03.10.2007р. до вказаного дозволу
внесені зміни в частині
розповсюджувача зовнішньої реклами -
ПП ОСОБА_5;

№7 від 04.01.2005 р., виданий ТОВ "НВП
"Система", - з 04.01.2005р. до 04.01.2010р. 03.10.2007р.
до вказаного дозволу внесені зміни в
частині розповсюджувача зовнішньої
реклами - ПП ОСОБА_5;

№30 від 03.04.2006р., виданий ПП ОСОБА_6, - з
03.04.2006р. до 03.04.2011р. 03.10.2007р. до вказаного
дозволу внесені зміни в частині
розповсюджувача зовнішньої реклами -
ПП ОСОБА_5;

№31 від 03.04.2006р., виданий ПП ОСОБА_6, - з
03.04.2006р. до 03.04.2011р. 03.10.2007р. до вказаного
дозволу внесені зміни в частині
розповсюджувача зовнішньої реклами -
ПП ОСОБА_5;

№32 від 03.04.2006р., виданий ПП ОСОБА_6, - з
03.04.2006р. до 03.04.2011р. 03.10.2007р. до вказаного
дозволу внесені зміни в частині
розповсюджувача зовнішньої реклами -
ПП ОСОБА_5;

№33 від 03.04.2006р., виданий ПП ОСОБА_6, - з
03.04.2006р. до 03.04.2011р. 03.10.2007р. до вказаного
дозволу внесені зміни в частині
розповсюджувача зовнішньої реклами -
ПП ОСОБА_5;

№34 від 03.04.2006р., виданий ПП ОСОБА_6, - з
03.04.2006р. до 03.04.2011р. 03.10.2007р. до вказаного
дозволу внесені зміни в частині
розповсюджувача зовнішньої реклами -
ПП ОСОБА_5;

№35 від 03.04.2006р., виданий ПП ОСОБА_6, - з
03.04.2006р. до 03.04.2011р. 03.10.2007р. до вказаного
дозволу внесені зміни в частині
розповсюджувача зовнішньої реклами -
ПП ОСОБА_5;

На розміщення зовнішньої реклами на
ім'я ОСОБА_1 були видані наступні
дозволи (зі змінами):

№89 від 26.10.2007р. на строк з 26.10.2007р. по
26.10.2012р.,

№105 від 29.05.2007 на строк з 29.05.2007р. до
29.05.2012р.,

№106 від 29.05.2007р. на строк з 29.05.2007р. до
29.05.2012р.,

№107 від 29.05.2007р. на строк з 29.05.2007р. до
29.05.2012р.,

№108 від 29.05.2007р. на строк з 29.05.2007р. до
29.05.2012р.,

№109 від 29.05.2007р. на строк з 29.05.2007р. до
29.05.2012р.,

№111 від 15.05.2003р. на строк з 15.05.2008р. по
15.05.2013р.

Отже, у спірному періоді (з 01.12.2011р. по
23.08.3012р.) відбулося користування з боку
відповідача місцями для розташування
рекламних засобів як таких, що
розміщені відповідно до наданих та
погоджених дозволів, так і таких, що не
погоджені та закінчили свою дію.

Позивач посилається на ті обставини, що
за час фактичного користування місцями
розташування рекламних засобів в
період з 01.12.2011р. по 23.08.2012р. відповідач
не сплачував плату за користування
місцями розташування рекламних
засобів, що спричинило позивачу збитки,
які полягають у неодержаних доходах у
загальній сумі 34 186,63 грн., що і є
причиною спору.

Відповідно до частин першої та другої
статті 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. Застосування господарських
санкцій повинно гарантувати захист
прав і законних інтересів громадян,
організацій та держави, в тому числі
відшкодування збитків учасникам
господарських відносин, завданих
внаслідок правопорушення, та
забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК
України).

Склад та розмір відшкодування збитків
передбачає ст. 225 ГК України. Відповідно
до положень цієї статті до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, відноситься, у тому
числі, вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначену відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

Отже, за наведених правових норм,
підставою для застосування
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків є повний склад
господарського правопорушення, як-то:

- неправомірна (протиправна) діяльність
(бездіяльність) учасника господарських
відносин;

- збитки, як результат такої діяльності
(бездіяльності);

- причинний зв'язок між неправомірною
(протиправною) діяльністю
(бездіяльністю) учасника господарських
відносин та збитками;

- вина учасника господарських відносин.

Між тим, у спірних правовідносинах суд
не вбачає складу господарського
правопорушення та підстав для
стягнення з відповідача збитків у
вигляді плати за користування місцями
розташування рекламних засобів у
заявленій до стягнення сумі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на безпідставне
(бездоговірне) користування місцями
розташування рекламних засобів,
внаслідок чого позивач не отримав
прибуток (втрачена вигода), на який
розраховував у разі належного
виконання зобов'язання зі сторони
відповідача.

Відповідно, при вирішенні даного спору
є необхідним, зокрема, встановлення
протиправного користування
відповідачем місцями розташування
рекламних засобів в період з 01.12.2011р. по
23.08.2012р., об'єктивна можливість передати
в користування місця розташування
рекламних засобів з 01.12.2011р.

Проте, наявність наведених обставин не
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
"Про рекламу" розміщення зовнішньої
реклами у населених пунктах
проводиться на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад в
порядку, встановленому цими органами
на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відносини, що виникають у зв'язку з
розміщенням зовнішньої реклами у
населених пунктах, та порядок надання
дозволів на розміщення такої реклами
врегульовані Типовими правилами
розміщення зовнішньої реклами (далі
-Типові правила), затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.12.2003р. № 2067.

Відповідно до п. 3 Типових правил
зовнішня реклама розміщується на
підставі виданих у встановленому
порядку розповсюджувачу зовнішньої
реклами на підставі рішення
виконавчого органу, у тому числі,
міської ради дозволів, які дають право
на розміщення зовнішньої реклами на
певний строк та у певному місці (далі
-дозвіл), та у порядку, встановленому
виконавчими органами міських рад
відповідно до цих Типових правил.

Відповідно до п. 24 Типових правил
підставою для розміщення зовнішньої
реклами та виконання робіт, пов'язаних
з розташуванням рекламного засобу, є
виданий у встановленому порядку
дозвіл.

Як вбачається з матеріалів справи у
грудні 2011року ОСОБА_1 звернувся до
Управління головного архітектора
Дніпродзержинської міської ради із 15
заявами про переоформлення дозволів на
розміщення зовнішньої реклами, які
видавались попередньому власнику
бігбордів ПП ОСОБА_5 (а.с.136-150, т.1, а.с.1
т.2).

23.12.2011р. ОСОБА_1 отримав від Управління
головного архітектора
Дніпродзержинської міської ради
відповідь, що для переоформлення
дозволів необхідно письмове
узгодження власника місця
розташування рекламного засобу або
уповноваженого ним органу (а.с.2-16 т.2).
Після отримання погодження місць
розташування 15 рекламних засобів
відповідач повторно (30.12.2012р.) звернувся
до Управління головного архітектора
Дніпродзержинської міської ради із
заявами про переоформлення дозволів на
розміщення зовнішньої реклами, однак
відповіді не отримав.

З наведеного вбачається відсутність
винних дій з боку відповідача у
неотриманні дозволів на розміщення
зовнішньої реклами у населених
пунктах.

Також суд не вбачає винних дій у
використанні місць для розміщення
рекламних засобів за відсутності
договірних відносин між позивачем та
відповідачем.

Згідно з пунктом 32 Типових правил плата
за тимчасове користування місцем
розташування рекламних засобів, що
перебуває у комунальній власності,
встановлюється у порядку, визначеному
органами місцевого самоврядування, а
місцем, що перебуває у державній або
приватній власності, - на договірних
засадах з його власником або
уповноваженим ним органом (особою).

Отже, відповідальними за укладення
договору є як позивач так і відповідач.

03.02.2012р. на адресу комунального
підприємства "Міська інформаційна
служба" відповідачем був направлений
лист з проханням укласти договір на
тимчасове користування місцями
розташування рекламних конструкцій.

07.02.2012р. відповідачу направлена
відповідь про наявність у попереднього
власника цих конструкцій (ОСОБА_5)
заборгованості з проханням погасити цю
заборгованість та примірник договору
для ознайомлення.

22.03.2012р. відповідач направив позивачу
два примірники договору з протоколом
розбіжностей до нього, але відповіді в
установленому порядку не отримав.

Станом на час розгляду справи договір
на тимчасове користування місцем
розташування рекламних засобів
сторонами не укладений. Позивач не
звертався до суду з позовом про
зобов'язання відповідача укласти
договір, причину такого зволікання
представник позивача в судовому
засіданні не пояснив.

Неодержаними доходами є така втрата
кредитором очікуваного збільшення
(приросту) у майні, які ґрунтуються на
точних даних, що безспірно
підтверджують можливість одержання
ним грошових сум або інших цінностей,
якби зобов'язання було виконано
боржником, тобто доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на позивача обов'язок довести,
що ці доходи (вигода) не є абстрактними,
а дійсно були б ним отримані в разі
належного виконання іншою стороною
своїх зобов'язань.

Разом з тим, позивачем не доведено у
встановлено порядку, що у разі
укладення договору про тимчасове
користування місцями розташування
рекламних засобів ним дійсно були б
отримані доходи у спірній сумі.

Таким чином, позивач не довів існування
можливості реального та неминучого
одержання ним доходів у тому розмірі,
що вказує позивач.

Враховуючи встановлені обставини
справи, наведені вище положення
законодавства, первісний позов не
підлягає задоволенню повністю, а
доводи позивача, наведені в
обґрунтування позовних вимог
відхиляються судом.

Також суд не вбачає підстав
задовольнити позовні вимоги за
зустрічним позовом.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
просить визнати недійсним
господарське зобов'язання сплатити
комунальному підприємству "Міські
інформаційні системи" 23 995,38грн. за
тимчасове користування місцями
розташування рекламних засобів, що
перебувають у комунальній власності,
під рекламними конструкціями, які є
його власністю, з 01.12.2011р. по 23.08.2012р.

Відповідно до ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути, на вимогу
однієї із сторін або відповідного
органу державної влади, визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання
зобов'язання недійсним відповідно до
ч.1 ст. 207 Господарського кодексу
України є, зокрема, невідповідність
зобов'язання вимогам закону, його
вчинення з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків, укладення
зобов'язання учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції.

Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з
обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати
протиправність вчинення зобов'язання і
суперечність його мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або
свідомо допускали настання
протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи в даному
випадку визначається умислом тієї
особи, що укладала угоду, на підставі
якої виникло таке зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33,34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте позивачем за зустрічним позовом
не доведено, що спірне господарське
зобов'язання не відповідає вимогам
закону, укладене з перевищенням
господарської компетенції та вчинене
відповідачем (позивачем за первісним
позовом) саме з метою, заздалегідь
суперечною інтересам держави та
суспільства, а не з будь-якою іншою
метою. Матеріали справи не вказують на
те, що спірне господарське зобов'язання
містить зобов'язання фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 сплатити збитки, а
тому несплата ОСОБА_1 збитків, які
нараховані комунальним підприємством
"Міська інформаційна служба" у даному
випадку не може тягнути за собою
недійсності господарського
зобов'язання.

Крім того, звернувшись з вимогою про
визнання недійсним господарського
зобов'язання сплатити збитки у вигляді
плати за тимчасове користування
місцями розташування рекламних
засобів, що перебувають у комунальній
власності, під рекламними
конструкціями, які є його власністю
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 обрав
неналежний спосіб захисту порушеного,
як вважає позивач, права.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати за первісним позовом
покладаються на комунальне
підприємство "Міська інформаційна
служба", а за зустрічним позовом - на
фізичну особу-підприємця ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову -
відмовити.

Судові витрати віднести на позивача за
первісним позовом.

В задоволенні зустрічного позову -
відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом
віднести на позивача за зустрічним
позовом.

Суддя
Н.М.Євстигнеєва

Повний текст рішення складено, - 08.08.2014р.