Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/11719/14 31.07.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотек"до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Правекс - Банк"про
визнання договорів недійсними

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явивсявід
відповідача Куліш О.О. (дов. № 1031 від
08.08.2013 року)

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 31 липня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотек" (надалі по
тексту - позивач) звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк "Правекс -
Банк" (надалі по тексту - відповідач) про
визнання договорів недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 року порушено
провадження у справі № 910/11719/14 та
призначено справу до розгляду на 01.07.2014
року.

01.07.2013 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду.

Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
01.07.2014 року справу № 910/11719/14 передано
для розгляду судді Гулевець О.В., у
зв'язку з перебуванням судді Стасюка
С.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.07.2014 року суддя Гулевець О.В.
прийняла справу № 910/11719/14 до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 31.07.2014 року.

Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
21.07.2014 року справу № 910/11719/14 передано
для розгляду судді Стасюку С.В., у
зв'язку з виходом його з відпустки.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.07.2014 року суддя Стасюк С.В.
прийняв справу № 910/11719/14 до свого
провадження.

У судове засідання 31.07.2014 року
представник позивача не з'явився, про
причини своєї неявки суд не повідомив,
про час та місце судового засідання
повідомлявся належним чином, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вікотек"
на рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення.

Представник відповідача у судовому
засіданні 31.07.2014 року заперечив проти
задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

14.08.2008 року між Акціонерним комерційним
банком "Правекс - банк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Комерційний
банк "Правекс - Банк" (банк) та Закритим
акціонерним товариством "Світ
електроніки" (позичальник) було
укладено договір № 5-005/08 про відкриття
кредитної лінії за програмою
мультивалютного кредитування, з
наступними змінами та доповненнями
(надалі по тексту - Кредитний договір),
за умовами якого банк надає
позичальнику кредитну лінію в
національній валюті на загальну суму 13
068 000,00 грн. для оплати за контрактами
та/або для поповнення обігових коштів.
Банк надає позичальнику кредитну лінію
за даним договором в указаному розмірі
та за договором № 5-005/08 від 14.08.2008 року
про відкриття кредитної лінії за
програмою мультивалютного
кредитування, укладеним банком із
позичальником та діючим в період дії
даного договору, не перевищує суму
еквівалентну 2 700 000 дол. США за
офіційним курсом Національного банку
України.

Кредит надається позичальнику строком
на 14 серпня 2008 року до 14 серпня 2011 року
зі сплатою 19 відсотків річних (пункт 1.2.
Кредитного договору).

Пунктом 10.6. Кредитного договору
сторони погодили, що останній набуває
чинності з моменту підписання його
сторонами і діє до повного виконання
зобов'язань за цим Договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за Кредитним договором
15.08.2008 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вікотек"
(іпотекодавець) та Акціонерним
комерційним банком "Правекс - банк"
(іпотекодержатель) було укладено
наступні договори:

1) договір іпотеки № 5-005/08-1 (надалі по
тексту - Договір іпотеки № 5-005/08-1),
предметом якого є належне на праві
власності іпотекодержателю
нерухомемайно: нежитловаа будівля,
магазин побутової техніки (літ. А-2),
загальною площею 904,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: Житомирська
обл., місто Бердичів, вул. Леніна, буд.
33/2, яке за домовленістю сторін оцінено
у 1 1894 600 доларів США, що за курсом НБУ на
дату укладення Договору складає 5 733 464,00
грн.;

2) договір іпотеки № 5-005/08-2 (надалі по
тексту - Договір іпотеки № 5-005/08-2),
предметом якого є належне на праві
власності іпотекодержателю нерухоме
майно: вбудоване приміщення магазину
та підвалу, загальною площею 712,9 кв.м.,
що знаходиться за адресою: Донецька
область, місто Дружківка, вул. Леніна,
буд. 30,

яке за домовленістю сторін оцінено у 715
000 доларів США, що за курсом НБУ на дату
укладення Договору складає 3 460 600,00 грн.;

3) договір іпотеки № 5-005/08-3 (надалі по
тексту - Договір іпотеки № 5-005/08-3),
предметом якого є належне на праві
власності іпотекодержателю нерухоме
майно: магазин - вбудовано-прибудоване
приміщення, загальною площею 476,3 кв.м.,
що знаходиться за адресою: Донецька
обл., місто Кіровське, Молодіжний
мікрорайон, буд 13, кв. "а" та земельну
ділянку площею 0,1181 га, яка розташована
в Донецькій обл.,
Молодіжномумікрорайоніі міста
Кіровське. буд. 13 "а", яке за
домовленістю сторін оцінено у 574 400
доларів США, що за курсом НБУ на дату
укладення Договору складає 2 780 096,00 грн.;

4) договір іпотеки № 5-005/08-4 (надалі по
тексту - Договір іпотеки № 5-005/08-4),
предметом якого є належне на праві
власності іпотекодержателю нерухоме
майно: магазин "Вікотек" (літ "а"),
загальною площею 545,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: Вінницька обл.,
місто Жмеринка, вул. Радянська, 15, яке
за домовленістю сторін оцінено у 812 000
доларів США, що за курсом НБУ на дату
укладення Договору складає 3 930 080,00 грн.;

5) договір іпотеки № 5-005/08-5 (надалі по
тексту - Договір іпотеки № 5-005/08-5),
предметом якого є належне на праві
власності іпотекодержателю нерухоме
майно: нежитлову будівлю, загальною
площею 610,5 кв.м., що знаходиться за
адресою: Дніпропетровська обл., місто
Вільногірськ, вул. Леніна, 50- а, яке за
домовленістю сторін оцінено у 697 500
доларів США, що за курсом НБУ на дату
укладення Договору складає 3 375 900 грн.;

6) договір іпотеки № 5-005/08-6 (надалі по
тексту - Договір іпотеки № 5-005/08-6),
предметом якого є належне на праві
власності іпотекодержателю нерухоме
майно: нежитлову будівлю, магазин-склад
з господарською будівлею, а саме:
магазин - склад (літ. А1, А "1), загальною
площею 278,0 кв.м.; Вбиральня (літ Б1)
загальною площею 280,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: Полтавська
обл., Гадяцький район, місто Гадяч, вул.
Лібкхнехта Карла, буд. 11, яке за
домовленістю сторін оцінено у 386 600
доларів США, що за курсом НБУ на дату
укладення Договору складає 1 871 144 грн.;

7) договір іпотеки № 5-005/08-7 (надалі по
тексту - Договір іпотеки № 5-005/08-7),
предметом якого є належне на праві
власності іпотекодержателю нерухоме
майно: нежитлову будівлю, магазин-склад
з господарською будівлею, а саме:
нежитлову будівлю, магазин
промислових товарів, загальною площею
489,5 кв.м., що знаходиться за адресою:
Запорізька обл., Пологівський район,
місто Пологи, вул. Максима Горького,
буд. 27-а, яке за домовленістю сторін
оцінено у 497 700 доларів США, що за курсом
НБУ на дату укладення Договору складає
2 408 868,00 грн., (надалі по тексту - Договори
іпотеки).

На думку позивача, Договори іпотеки
були укладені в забезпечення
неіснуючих зобов'язань, оскільки
Кредитний договір не набув чинності
через його неукладеність, що виключає
можливість породження ним договірних
кредитних зобов'язань.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що вказівка у пункті 10.6
Кредитного договору на те, що договір
діє до повного виконання зобов'язань за
даним договором - не може вважатись
встановленням строку дії договору в
розумінні статей 631, 251 Цивільного
кодексу України, оскільки чіткої
вказівки на календарну дату завершення
дії договору даний пункт договору не
містить, відтак, така істотна умова
господарського договору як строк дії
договору у Кредитному договорі
відсутня.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд визнати недійсними
Договори іпотеки.

Відповідач у своїх письмових
поясненнях по справі заперечив проти
задоволення позову, посилаючись на те,
що Кредитний договір був укладений в
установленому порядку,
набравчинностіі та є діючим на даний
час, оскількизобов'язанняя щодо
повернення позичальником коштів не
виконані.

Окрім того, відповідач заявив про
застосування строку позовної давності
до вимог позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (частина 1 статті 509
Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 572 Цивільного
кодексу України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи ( частина 1 статті 575
Цивільного кодексу України).

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Судом встановлено, що в забезпечення
виконання зобов'язань Закритим
акціонерним товариством "Світ
електроніки" за Кредитним договором,
15.08.2008 року між позивачем та
відповідачем були укладенні Договори
іпотеки.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги щодо
захисту права та охоронюваного законом
інтересу.

Спір у справі виник у зв'язку із
оспорюванням позивачем факту набуття
чинності Кредитним договором, з
посиланням на відсутність в останньому
строку дії Кредитного договору, що за
твердженням позивача суперечить
приписам статей 631, 251 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 345
Господарського кодексу України
кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити Цивільному кодексу,
іншим законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 215 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

За приписами частини 8 статті 181
Господарського кодексу України у разі
якщо сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов господарського договору,
такий договір вважається неукладеним
(таким, що не відбувся).

Згідно з частинами 2, 3 статті 180
Господарського кодексу України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Отже, істотними умовами кредитного
договору як господарського договору,
відповідно до закону, є умови про
предмет, ціну та строк його дії.

В інших випадках, зокрема щодо умов, що
наведені в частині 2 статті 345
Господарського кодексу України (мета
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, порядок
плати за кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту), то відсутні
підстави вважати їх істотними умовами
кредитного договору виходячи із
наступного.

Структурно-системний аналіз положень
Господарського кодексу України
свідчить, що законодавець прямо
зазначає перелік істотних умов того чи
іншого господарського договору,
наприклад, частина 3 статті 272, частина 1
статті 284, частини 2, 3 статті 297, частина 5
статті 318 Господарського кодексу
України. Аналогічний підхід
застосовується і в положеннях
Цивільного кодексу України, зокрема,
перелік істотних умов договорів прямо
визначається, наприклад, у статтях 695,
982, 1035 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що істотними умовами кредитного
договору як господарського договору
відповідно до закону є умови про
предмет, ціну та строк його дії.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного
кодексу України, зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Таким чином, підписавши Кредитний
договір, позичальник погодився з усіма
його умовами, зобов'язався своєчасно
повернути одержаний кредит, сплатити
нараховані проценти, тощо, на умовах,
встановлених кредитним договором та є
обізнаним щодо наслідків порушення
своїх зобов'язань.

При цьому, недосягнення сторонами
згоди щодо істотних умов або їх
відсутність у договорі не є підставою
для визнання його недійсним.

Пунктом 10.6. Кредитного договору
сторони погодили, що останній набуває
чинності з моменту підписання його
сторонами і діє до повного виконання
зобов"язань за цим Договором.

При врахуванні доводів позивача щодо
положень чинного законодавства, судом
відзначається, що згідно статтями 3, 7
Закону України "Про іпотеку" іпотекою
(як окремим видом застави)
забезпечуються виключно реально
існуючі зобов'язання і вимоги, які
можуть виникнути в майбутньому на
підставі договору, що набрав чинності.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема, банківських виписок з рахунку
Закритого акціонерного товариства
"Світ електроніки" (належним чином
засвідчені копії містяться в
матеріалах справи), відповідач, на
виконання умов Кредитного договору,
надав позичальнику кредитні кошти у
розмірі передбаченому вказаним
договором.

За таких обставин, суд відхиляє
твердження позивача про те, що Договори
іпотеки були укладені в забезпечення
неіснуючих зобов'язань, оскільки
Кредитний договір не набув чинності
через його неукладеність, як
безпідставні та необґрунтовані.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивач
не довів та не надав суду жодних
доказів, які підтверджують, що в момент
вчинення правочинів стороною
(сторонами) були недодержані вимоги,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України, тобто не
довів підстави, в силу яких спірні
Договори мають бути визнані
недійсними. Більше того, судом
встановлено та враховано, що
оспрюваний правочин спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочинів є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 Цивільного
кодексу України, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

В процесі розгляду даної справи
відповідачем було подано заяву про
застосування строку позовної давності
до вимог позивача.

У відповідності до статті 256 Цивільного
кодексу України, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 261
Цивільного кодексу України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила,
зокрема, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Згідно з частиною 3 статті 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Судом встановлено, що строк позовної
давності в три роки за вимогами про
визнання недійсними Договорів іпотеки
від 15.08.2008 року, сплинув 16.08.2011 року,
оскільки, оспорювані Договори укладено
уповноваженим представником
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Трансенерго", а отже, позивач знав і міг
знати про укладення.

Позовну заяву від 13.06.2014 року,
зареєстровано канцелярією суду за вх.
№ 11719/14 від 13.06.2014 року, тобто у термін
більший за три роки.

У пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суд України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" від 29.05.2013 року №
10 вказано, що перш ніж застосовувати
позовну давність, господарський суд
повинен з'ясувати та зазначити в
судовому рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Обставини які наведені Товариством з
обмеженою відповідальністю "Вікотек" у
позовній заяві не відповідають
дійсності, заявлені вимоги по суті не
підлягають задоволенню, а відтак
підстави для застосування позовної
давності відсутні, а оскільки, права
позивача не порушені, вимоги про їх
захист в судовому порядку не могли бути
задоволені, навіть в разі звернення
позивача в межах встановленого законом
строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотек" є
необґрунтованими та такими що
задоволенню не підлягають.

Витрати з судового збору покладаються
на позивача, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікотек" відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом

Повне рішення складено 04.08.2014 року

Суддя
С.В. Стасюк