м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом кредитної спілки
до публічного акціонерного
товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК"
про повернення грошових
коштів з банківського рахунку 37 888,01
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача не прибув
Від відповідача Стрільчук
М.С. (дов. № 253/03 від 12.06.2014)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
21.05.2014 до господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява кредитної
спілки "Компаньйон" з вимогами до
публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" про стягнення 37 888,01
грн. заборгованості за договором про
відкриття банківських рахунків та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування № 1795 від 20.03.2008.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 05.06.2014 порушено провадження у
розгляду на 19.06.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 19.06.2014, надав пояснення по
суті справи та подав додаткові докази
по справі.
Представник відповідача в судове
засідання 19.06.2014 не з'явився, причин
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
чином повідомлений. Розгляд справи
відкладено на 03.07.2014.
Представник відповідача з'явився в
судове засідання 03.07.2014, надав
пояснення по суті справи та подав
додаткові докази по справі.
Представник позивача в судове
засідання 03.07.2014 не з'явився, причин
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
Розгляд справи відкладено на 17.07.2014.
Представник відповідача в судове
засідання 17.07.2014 з'явився, дав пояснення
по справі, проти позовних вимог
заперечував та просив відмовити в їх
В судове засідання 17.07.2014 представник
позивача не з'явився, причин неявки суд
не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
Ухвала суду від 19.06.2014 отримана
позивачем 24.06.2014, що підтверджується
відміткою на звороті ухвали та
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 91 9 (в матеріалах
справи).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації -адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання позивач був належним чином
повідомлений, на підставі статті 75
Господарського процесуального кодексу
України справа розглянута за наявними
в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов та заперечення
проти позову, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2008 між публічним акціонерним
товариствм "Брокбізнесбанк" (банк за
договором) та кредитною спілкою
"Компаньйон" (клієнт за договором)
укладено договір про відкриття
банківського рахунку та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
№ 1795, відповідно до умов якого банк
відкрив клієнту поточні рахунки та
здійснює їх розрахунково-касове
обслуговування відповідно до чинного
законодавства України,
нормативно-правових актів
Національного банку України та умов
цього договору.

У відповідності до пункту 1.2 договору
днем відкриття рахунку клієнта є дата,
зазначена в заяві про відкриття
рахунку в розділі "Відмітки банку".
Строком початку операцій за видатками
на рахунку клієнта вважається дата
реєстрації отримання банком
повідомлення про відкриття рахунку або
файла-відповіді з відміткою про взяття
рахунку на облік відповідним органом
державної податкової служби. До цього
операції за рахунком здійснюються лише
із зарахування коштів.

Відповідно положень розділу 2 договору
переказ та списання коштів з рахунку
клієнта здійснюється банком з
урахуванням залишку на початок дня та
поточних надходжень на його рахунок
протягом операційного дня.

У разі відсутності укладеного окремо
між банком і клієнтом договору про
надання овердрафту, банк повертає
клієнту розрахунково-касові документи
без виконання, якщо вказана в них сума
перевищує залишок коштів на рахунку
клієнта (без письмового роз'яснення).

Розрахунково-касові документи в
національній валюті банк приймає та
виконує в день їх надходження за умови,
що вони були надані протягом
операційного часу (9-00 до 15-30). Документи,
які надійшли після операційного часу,
виконуються банком не пізніше
наступного дня.

Згідно з пунктом 3.1.2 договору банк
зобов'язаний своєчасно здійснювати
комплексне розрахунково-касове
обслуговування клієнта і здійснювати
за його дорученням усі розрахункові,
касові і валютні операції, відповідно
до чинного законодавства України та
нормативно-правових актів
Національного банку України.

У відповідності до положення пунктів
4.2.1 та 4.2.2. договору клієнт має право
самостійно розпоряджатися коштами на
своєму рахунку з дотриманням вимог
чинного законодавства України, крім
випадків примусового списання коштів,
а також отримувати готівкові кошти у
межах напередодні наданої заявки на
отримання готівки і за умови наявності
коштів на рахунку.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором банківського рахунка.

Відповідно до частини 1 статті 1066
Цивільного кодексу України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Нормами частини 1, 3 статті 1075
Цивільного кодексу України
встановлено, що договір банківського
рахунка розривається за заявою клієнта
у будь-який час. Залишок грошових
коштів на рахунку видається клієнтові
або за його вказівкою перераховується
на інший рахунок в строки і в порядку,
встановлені банківськими правилами.

Статтею 51 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" визначено, що
банківські розрахунки проводяться у
готівковій та безготівковій формах
згідно із правилами, встановленими
нормативно-правовими актами
Національного банку України;
безготівкові розрахунки проводяться
на підставі розрахункових документів
на паперових носіях чи в електронному
вигляді.

Відповідно до п.1.15 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою Правління НБУ від 21 січня
2004р. № 22, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 29 березня 2004р. за №
377/8976, доручення платників про списання
коштів зі своїх рахунків і зарахування
коштів на рахунки отримувачів банки
здійснюють у термін, установлений
законодавством України.

Пунктом 8.1. ст. 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", та п. 2.19 вищезазначеної
Інструкції встановлено, що
розрахункові документи, що надійшли до
банку протягом операційного часу, банк
виконує в день їх надходження.
Розрахункові документи, що надійшли
після операційного часу, банк виконує
наступного операційного дня. Банк і
клієнт мають право, ураховуючи
встановлені законодавством строки
проведення переказу, передбачити в
договорі банківського рахунку інші,
ніж встановлені в абзаці першому цього
пункту, строки виконання розрахункових
документів клієнта. Порядок виконання
таких документів визначається
договором між банком і клієнтом та
внутрішніми правилами банку.

Пунктом 8.4. ст. 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" встановлено, що
міжбанківський переказ виконується в
строк до трьох операційних днів.

Як встановлено судом, 19.05.2014 позивачем,
до відділення банку в м.Стаханов, була
надана заява на зняття зі свого рахунку
грошових коштів в сумі 37888,01 грн.
(Тридцять сім тисяч вісімсот
вісімдесят вісім грн. 01 коп.) згідно
договору, що підтверджується копією
відповідної заяви (копія в матеріалах
справи).

Проте робітники банку відмовилися
приймати заяву та ставити будь які
відмітки, тому вказана заява була
направлена до відділення банку цінним
листом з описом (копії поштових
документів в матеріалах справи). Також,
в той же день, працівниками КС
«Компаньйон» було складено заяву, в
якій було задокументовано те, що
робітники банку відмовилися приймати
від них заяву (копія в матеріалах
справи).

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення №
9 про виведення з ринку та здійснення
тимчасової адміністрації, відповідно
до якого на підставі постанови
Правління Національного банку України
від 28 лютого 2014 року №107 "Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" до категорії
неплатоспроможних", керуючись пунктом 2
частини 5 статті 12 та статтею 34 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" вирішила
розпочати процедуру виведення
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" з ринку та запровадити
в ньому тимчасову адміністрацію з
03.03.2014 по 02.06.2014.

Крім того, відповідно до Постанови
Правління Національного банку України
від 10.06.2014 № 339 "Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від
11.06.2014 № 45 про початок здійснення
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" та призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк".

Відтак, станом на момент звернення
позивача з даним позовом до суду у
відповідача була запроваджена
тимчасова адміністрація, а на момент
вирішення спору у нього було
відкликано банківську ліцензію та
розпочато процедуру ліквідації.

У відповідності до частини 1 статті 1074
Цивільного кодексу України (із змінами
і доповненнями, внесеними згідно із
законами України від 18.05.2010 № 2258-VI, від
04.11.2010 № 2677-VI) обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Нормами статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" врегульовані наслідки
запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
передбачено, що обмеження, встановлене
пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значені "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
"вкладник" у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Визначення терміну "кредитор банку"
міститься у статті 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", та під
яким розуміється - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066
Цивільного кодексу України, за
договором банківського рахунка банк,
зокрема, зобов'язується виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" переказ
коштів - рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вище наведені
положення, та, зокрема, положення
статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання щодо переказу
коштів, в тому числі у зв'язку із
закриттям рахунку, з рахунку позивача,
відкритому у відповідача, на його
рахунок в іншому банку чи на рахунок
контрагента позивача є майновим
зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу
вищенаведених положень, позивач є
кредитором банку на якого поширюються
обмеження встановлені пунктом 1
частини 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", і тому не можуть бути задоволені
його вимоги до відповідача від часу
запровадження у останньому тимчасової
адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом
враховано, що відповідно до пункту 3
частини 2 статті 37 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" уповноважена особа Фонду має
право продовжувати, обмежувати або
припиняти здійснення банком будь-яких
операцій.

У матеріалах справи відсутні докази
про те, що уповноважена особа Фонду
дала дозвіл на продовження виконання
відповідачем спірного платіжного
доручення позивача та заяв про
перерахування залишку коштів на
рахунках.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача про стягнення з відповідача 37
888,01 грн. не підлягають задоволенню. При
цьому суд звертає увагу позивача на те,
що позивач може захистити свої майнові
права за договором банківського
рахунку в порядку передбаченому
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову кредитної
спілки "Компаньйон" - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржене в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення
23.07.2014