КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р. Справа№ 910/1209/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Пашкіної С.А.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання
Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Поінт»

на рішення Господарського суду міста
Києва

від 05.03.2014

у справі №910/1209/14 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Український страховий стандарт», м.
Київ,

до Публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Поінт», м.Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Український
лізинговий фонд», м. Київ,

про стягнення 59 020,00 грн

за участю представників:

від позивача: Дементієв Є.О. -
представник (довіреність №192 від
19.12.2013),

від відповідача: Аврамець О.М. -
представник (довіреність №74 від 08.01.2014),

від третьої особи: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Український
страховий стандарт» (надалі - ПАТ «СК
«Український страховий стандарт»,
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Поінт» (надалі -
ПАТ «СК «Поінт», відповідач) про
стягнення перестрахового
відшкодування в сумі 59 020,00 грн, що
відповідає частці його
відповідальності за договором
перестрахування №01-0112-0115-0852 від 17.08.2012 у
зв'язку з настанням страхового випадку
та відмовою останнього від виплати
такого відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.01.2014 до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
вимоги на предмет спору на стороні
позивача було залучено Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Український лізинговий фонд».

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 05.03.2014 позов задоволено у
повному обсязі.

Публічне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Поінт» з даним
рішенням не погодилось, просить його
скасувати та постановити нове, яким у
позові відмовити повністю, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
при його ухваленні норм чинного
законодавства, неповного з'ясування
обставин справи, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору, вказуючи на те, що позивач
неправомірно визнав пожежу, яка
сталась із застрахованим автомобілем
страховим випадком та здійснив
страхове відшкодування.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.03.2014
апеляційна скарга прийнята до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Мальченко А.О., судді
Агрикова О.В., Жук Г.А. та призначена до
розгляду в судове засідання на 12.05.2014.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
представника третьої особи та
необхідністю витребування додаткових
документів, в порядку статей 69, 77 ГПК
України, строк розгляду апеляційної
скарги було продовжено на 15 днів, а
розгляд справи відкладено на 29.05.2014,
17.07.2014 та 04.08.2014 відповідно.

04.08.2014 в судовому засіданні представник
скаржника підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив рішення
суду скасувати та прийняти нове, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача заперечив проти
вимог апеляційної скарги з огляду на їх
безпідставність та необґрунтованість,
просив суд відмовити у задоволенні
апеляційної скарги, а судове рішення
залишити без змін.

Третя особа свого уповноваженого
представника в судові засідання не
направила, про день, місце та час
розгляду справи повідомлялась
належним чином.

Вислухавши думку представників сторін
з приводу можливості завершити розгляд
апеляційної скарги без участі
зазначеної особи, судова колегія,
порадившись на місці, ухвалила
розглянути справу №910/1209/14 за
відсутності представника третьої
особи за наявними у справі матеріалами.

04.08.2014 у справі № 910/1209/14 колегією суддів
було проголошено вступну та
резолютивну частини постанови
Київського апеляційного
господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги, з
огляду на наступне.

Згідно статті 979 Цивільного кодексу
України та частини 1 статті 16 Закону
України «Про страхування» договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

У відповідності до статті 12 Закону
України «Про страхування»
перестрахування - це страхування одним
страховиком (цедентом,
перестрахувальником) на визначених
договором умовах ризику виконання
частини своїх обов'язків перед
страхувальником у іншого страховика
(перестраховика) резидента або
нерезидента, який має статус
страховика або перестраховика, згідно
з законодавством країни, в якій він
зареєстрований.

За договором перестрахування
страховик, який уклав договір
страхування, страхує в іншого
страховика (перестраховика) ризик
виконання частини своїх обов'язків
перед страхувальником (стаття 987
Цивільного кодексу України).

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 20.04.2011 між Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Український страховий
стандарт» та Публічним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Поінт» було укладено генеральний
договір №F-075 про загальні умови
факультативного перестрахування
(ретроцесії) (надалі - Генеральний
договір), предметом якого є угода про
порядок і умови співпраці в галузі
факультативного (необов'язкового)
перестрахування (ретроцесії) ризиків
(а.с. 40-51).

Згідно п.13.1 даний договір укладений на
необмежений строк і набирає чинності з
дати його підписання обома сторонами.

Дія договору може бути припинена за
ініціативою однієї з сторін. Сторона,
яка виступає ініціатором припинення
дії договору зобов'язана письмово
повідомити про це іншу сторону в
письмовому вигляді за 1 (один) місяць до
передбачуваної дати припинення дії
договору (п.13.3 генерального договору).

16.08.2012 між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Український страховий стандарт» (в
тексті договору - страховик) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
лізинговий фонд» (в тексті договору -
страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування
транспортного засобу № 0112-0115-0852 (надалі
- договір страхування), предметом якого
є майнові інтереси страхувальника, що
не суперечать чинному законодавству
України, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
автомобілем КАМАЗ-53215, 2011 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
зі строком його дії з 17.08.2012 по 16.08.2013
(а.с.53-63).

Згідно п.20.2.4. цього договору страховик
зобов'язаний відшкодувати витрати,
понесені страхувальником у разі
настання страхового випадку, а
страхувальник у відповідності до п.20.2.1.
- своєчасно вносити страхові платежі в
розмірі та строки, встановлені цим
договором.

Згідно п.18 договору транспортний засіб
було застраховано від наступних
ризиків: дорожньо-транспортної пригоди
(п. 18.1.1), пожежі, вибуху або
самозаймання, стихійного лиха,
природних явищ (п. 18.1.2), протиправних
дій третіх осіб (п. 18.1.3) та незаконного
заволодіння (п. 18.1.4).

За умовами пункту 18.1.2 договору
страхування страховим ризиком
«Стихійні лиха та інші події» є
пошкодження, повна загибель або втрата
застрахованого транспортного засобу в
цілому або окремих його деталей, частин
та застрахованого додаткового
обладнання внаслідок, зокрема пожежі,
вибуху або самозаймання, стихійного
лиха, природних явищ, бою скляних
деталей транспортного засобу
предметами, що вилетіли з-під коліс,
падіння дерев, інших предметів,
зіткнення з тваринами.

17.08.2012 між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Український страховий стандарт» та
Публічним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Поінт» було
укладено договір перестрахування
№01-0112-0115-0852 (надалі - договір
перестрахування), за яким відповідно до
Генерального договору від 20.04.2011 №F-075
було перестраховано ризик ПАТ «СК
«Український страховий стандарт» по
виконанню останнім зобов'язань за
договором страхування № 0112-0115-0852 від
16.08.2013 щодо виплати страхового
відшкодування ТОВ «Український
лізинговий фонд» (а.с.68).

Періодом страхування та
перестрахування за цим договором
сторони визначили строк з 17.08.2012 по
16.08.2013, а розмір відповідальності
перестраховика 104 976,00 грн, що становить
22,70% від страхової суми. При цьому,
франшиза за п.п. 1, 2, 3, 4, 5 розділу
«Страхові ризики» складає «0,00%», а за
п.п. 6, 7 розділу «Страхові ризики» -
«5,00%».

Матеріали справи свідчать, що
застрахований автомобіль 20.08.2012
третьою особою було передано в лізинг
ТОВ «АС Південь-Транс».

Разом з цим, місцевим господарським
судом встановлено, що 07.03.2013 із
застрахованим автомобілем сталася
пожежа, що підтверджується актом про
пожежу, складеним за участю інспектора
Держтехногенбезпеки, представника ТОВ
«АС Південь-Транс» та слідчого СВ
Охтирського MB УМВС України в Сумській
області, в якому зазначено, що подія
виникла 07.03.2013 о 08год. 05хв. на трасі
Охтирка-Лебедин, про що о 08год.14хв. був
повідомлений підрозділ МНС України,
при цьому в акті зазначено, що
ймовірною причиною пожежі є
самозаймання речей та матеріалів
внаслідок протікання дизельного
палива з паливного фільтру (а.с.84,85).

Про настання страхового випадку ТОВ
«АС Південь-Транс» повідомило Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Український страховий
стандарт» 11.03.2013 (а.с. 74-75).

Того ж дня, 11.03.2013 ТОВ «Український
лізинговий фонд» звернулось до
Позивача з заявою про виплату
страхового відшкодування.

12.03.2013 позивач повідомив відповідача
про настання страхового випадку по
перестраховому ризику шляхом
направлення листа за вих. №644,
запропонувавши прийняти участь у
розслідуванні випадку (а.с. 83).

Відповідач заявив про свій намір
прийняти участь у розслідуванні
обставин дорожньої пригоди та
визначення розміру матеріального
збитку та просив позивача повідомити
про дату, час та місце обстеження
пошкодженого транспортного засобу,
направивши ПАТ «СК «Український
страховий стандарт» відповідний лист
від 15.03.2013 за вих. №854 (а.с. 86), на який
позивачем надана інформація, що
проведення пожежно-технічної
експертизи застрахованого автомобіля
призначено на 21.03.2013 о 10 год. 00 хв. за
адресою: м. Полтава, вул. Серьогіна, 1, що
підтверджується листом за вих. №742 від
19.03.2013 (а.с. 87).

З висновку №2 про причини пожежі в
автомобілі КАМАЗ 53215, д.р. номер НОМЕР_1,
наданого начальником та заступником
начальника Дослідно-випробувальної
лабораторії при Управлінні
Держтехногенбезпеки у Полтавській
області вбачається, що найбільш
ймовірною причиною пожежі, що сталася
07.03.2013 могла стати несправність
паливної системи автомобіля (а.с.88-91).

Згідно Звіту № 46/04/13 від 13.03.2013,
складеного суб'єктом оціночної
діяльності фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 на
замовлення ПАТ «СК «Український
страховий стандарт», розмір
матеріального збитку, завданого
власнику застрахованого автомобіля
КАМАЗ 53215, д.р. номер НОМЕР_1 становить 397
536,90 грн (а.с. 93-114).

З письмового звернення третьої особи
від 27.05.2013 на адресу ПАТ «СК
«Український страховий стандарт»
вбачається, що страхувальник надав
свою згоду страховику на зменшення
розміру страхового відшкодування до 260
000,00 грн від встановленого Звітом №
46/04/13 від 13.03.2013 (а.с.115).

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про страхування» страхове
відшкодування - страхова виплата, яка
здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

За умовами страхування пожежа, яка мала
місце 07.03.2013 із застрахованим
автомобілем позивачем визнана
страховим випадком, про що останнім був
складений страховий акт від 14.06.2013,
відповідно до якого розраховано та
виплачено на користь третьої особи
страхове відшкодування в сумі 260 000,00
грн, що підтверджується платіжним
дорученням №1227 від 14.06.2013 (а.с. 117).

Однак, відповідач свої зобов'язання за
договором перестрахування в частині
виплати позивачеві перестрахового
відшкодування в розмірі 22,70%
сплачувати відмовився, мотивуючи це
тим, що, на його переконання, випадок,
який стався із застрахованим
автомобілем не повинен був бути
віднесеним позивачем до страхових
випадків, оскільки стався з вини водія,
який експлуатував автомобіль у
технічно-несправному стані.

Наведеним мотивована і апеляційна
скарга відповідача, у якій останній,
крім того зазначає, що причина пожежі
достеменно встановлена не була, а
висновок з цього питання судом був
зроблений передчасно, без ретельного
з'ясування обставин справи, крім того,
суд не спростував посилання
відповідача на п. 3.1.17 Умов
добровільного страхування
транспортного засобу (Додаток до
договору страхування від 16.08.2012), у
відповідності до якого позивач повинен
був відмовити у страховій виплаті в
зв'язку з експлуатацією транспортного
засобу у заздалегідь відомому
страхувальнику (водієві) технічно
несправному стані. Незадовільний стан
автомобіля, на думку скаржника,
підтверджується нарядами-замовленнями
СТО від 06.03.2013 та 07.03.2013, в яких лише
відображено придбання масляних
фільтрів, однак робіт по їх заміні в
наряді не зафіксовано. Поряд з цим,
скаржник має сумніви щодо проведення
07.03.2013 заміни датчику тиску оливи в
застрахованому автомобілі, враховуючи
ті обставини, що така заміна могла бути
проведена лише після початку робочого
дня СТО, з 08год.00хв., тоді як пожежа
автомобіля була ліквідована о 08год.40хв.
на трасі Охтирка-Лебедин на відстані 110
км від СТО.

Зважаючи на наведене вище, скаржник,
посилаючись на статтю 26 Закону України
«Про страхування», вважає, що зазначені
ним обставини є підставами для відмови
у виплаті позивачеві страхового
відшкодування.

Так, частиною 2 згаданої вище статті
Закону передбачено, що умовами
договору страхування можуть бути
передбачені інші підстави для відмови
у здійсненні страхових виплат, якщо це
не суперечить закону.

У відповідності до п.п. «г» п. 9.4.4 ст. 9.4
Генерального договору від 20.04.2011 №F-075,
перестраховик має право відмовити у
виплаті своєї частки страхового
відшкодування чи зменшити її розмір,
якщо перестрахувальник не використав
законні права по зменшенню розміру
виплати чи відмови у виплаті.

За приписами п. 3.1.17 ст. 3 Договору
страхування, до страхових випадків не
відносяться та страхове відшкодування
не виплачується у разі настання
збитків від пошкодження, знищення або
втрати застрахованого транспортного
засобу, які безпосередньо або побічно
спричинені, виникають або збільшуються
внаслідок порушення правил безпеки при
ремонті та обслуговуванні, правил
технічної експлуатації, в тому числі
експлуатації застрахованого
автомобіля в заздалегідь відомому
страхувальнику (водію) технічно
несправному стані (порушення вимог ст.
31 ПДР України відносно технічного
стану і обладнання), правил перевезення
вантажів, що не відповідають вимогам
ПДР України та/або іншим нормативним
документам України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
погодився з позицією позивача, яким
пошкодження застрахованого
транспортного засобу внаслідок пожежі
07.03.2013 визнано страховим випадком, у
зв'язку з чим в останнього виникло
зобов'язання по виплаті страхового
відшкодування на користь третьої
особи.

Відхиляючи доводи відповідача, суд
зазначив в оскаржуваному рішенні, що
матеріали справи не містять доказів
порушення правил технічної
експлуатації застрахованого
автомобіля, у тому числі його
експлуатації в заздалегідь відомому
страхувальнику (водію) технічно
несправному стані.

Дану мотивацією колегія суддів
находить вірною та обгрунтованою,
оскільки місцевим судом було надано
належну оцінку проходженню
застрахованим автомобілем належним
чином обов'язкового технічного
обслуговування, про що свідчать
залучені до матеріалів справи наряди-
замовлення, які фактично є актами
виконаних робіт за № Q01-021659 від 09.11.2012, №
Q01-023894 від 06.03.2013 та № Q01-023898 від 07.03.2013.

Доводи апеляційної скарги про те, що
наряди-замовлення від 06.03.2013 та 07.03.2013
не відображають проведення ремонтних
та гарантійних робіт, а лише фіксують
факт придбання запасних деталей, при
цьому не містять підписів замовника
робіт щодо їх прийняття,
спростовуються наданою суду
апеляційної інстанції витягом з
підсумкової виписки по розрахунковому
рахунку ІП «АІС-Полтава» стосовно
отримання від ТОВ «АС «Південь-Транс»
коштів в рахунок технічного
обслуговування застрахованого
автомобіля згідно рахунку-фактури №8236
від 08.11.2012 на суму 4 325,82 грн,
рахунку-фактури №9276 від 04.03.2013 на суму 4
762,50 грн, за якими ІП «АІС-Полтава» були
підписані та надані гарантійні талони.
Стосовно виконання цим же сервісним
підприємством послуги по заміні
датчику тиску 07.03.2013, слід зазначити, що
така виконувалась у межах гарантійного
ремонту автомобіля, що підтверджується
відповідним гарантійним талоном ІП
«АІС-Полтава», який є невід'ємною
частиною наряду-замовлення № Q01-023898,
підписаним уповноваженим працівником
даного підприємства 07.03.2013. При цьому,
колегія суддів звертає увагу на те, що
роботи по заміні датчику тиску оливи
замовником не оплачувались, оскільки
виконувались в межах гарантійного
ремонту.

Посилання скаржника на відсутність
підписів замовника в
нарядах-замовлення від 06.03.2013 та 07.03.2013,
що свідчить про неотримання даної
послуги, судовою колегією відхиляються
з огляду на наявність таких підписів в
гарантійних талонах.

За приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з наведених приписів, суд
вважає, що факт експлуатації
застрахованого автомобіля в
заздалегідь відомому страхувальнику
(водію) технічно несправному стані мав
бути доведений належними доказами.
Зокрема, таким доказом мало бути
рішення органу внутрішніх справ про
притягнення особи (водія) до
адміністративної відповідальності за
частиною 1 статті 121 КУпАП та накладення
на останню адміністративного
стягнення за порушення правил
керування транспортним засобом, що має
несправності систем керування, а крім
того, відносно особи, якою було вчинено
правопорушення, передбачене статтею 128
КУпАП щодо випуску на лінію
транспортного засобу, технічний стан
якого не відповідав вимогам правил і
стандартів, що стосуються убезпечення
дорожнього руху та технічної
експлуатації.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що
скаржник, будучи повідомленим
позивачем про дату та місце проведення
розслідування обставин дорожньої
пригоди та визначення розміру
матеріального збитку, заподіяного
застрахованому автомобілю КАМАЗ 53215,
д.р. номер НОМЕР_1, не скористався своїм
правом на участь у такому дослідженні,
а ставлячи під сумнів висновок
спеціалістів дослідно-випробувальної
лабораторії при Управлінні
Держтехногенбезпеки у Полтавській
області про ймовірну причину пожежі, не
заявляв ні місцевому господарському
суду, ані суду апеляційної інстанції
про необхідність призначення
експертизи з метою встановлення причин
виникнення пожежі автомобіля.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного та мотивованого
висновку про наявність у позивача
підстав вимагати від відповідача
виконання зобов'язань, що виникли на
підставі Генерального договору №F-075
від 20.04.2011 про загальні умови
факультативного перестрахування та п.
17 Договору перестрахування від 17.08.2012
№01-0112-0115-0852, а відтак, позовні вимоги
про стягнення 59 020,00 грн перестрахового
відшкодування, що становить 22,70% від
страхової суми є такими, що не
спростовані відповідачем належними
засобами доказування, а відтак,
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, а тому рішення
Господарського суду міста Києва від
05.03.2014 у справі № 910/1209/14 відповідає
фактичним обставинам справи, а тому
передбачених законом підстав для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, і відповідно, задоволення
апеляційної скарги, не має.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49 ГПК
України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 34, 43, 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Поінт» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 05.03.2014 у справі № 910/1209/14
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 05.03.2014 у справі № 910/1209/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1209/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
С.А. Пашкіна

Г.А. Жук