Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

29 липня 2014 року
Справа № 927/1036/14

Позивач: Публічне акціонерне
товариство "Укртелеком",

б-р. Т.Шевченко 18, м. Київ, 01030

В особі: Чернігівської філії
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком",

пр-т Миру 28, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Державна установа
"Чернігівський обласний лабораторний
центр Держсанепідслужби України",

вул. Любецька, 11 А, м. Чернігів, 14000

про стягнення 77083,90 грн.

Суддя Селівон А.М.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Слісар А.В. - юрисконсульт,
довіреність № 1340 від 11.12.2013 р.

Від відповідача: Сьома Н.Д. -
юрисконсульт, довіреність № 01-00/274 від
01.07.2014 р.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Публічним акціонерним товариством
"Укртелеком" в особі Чернігівської
філії Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" подано позов до
Державної установи "Чернігівський
обласний лабораторний центр
Держсанепідслужби України" про
стягнення 74483,72 грн., а саме 71395,38 грн.
основного боргу за надані
телекомунікаційні послуги, 1303,76 грн.
пені, 529,84 грн. відсотків річних та 1254,74
грн. інфляційних нарахувань, а також
1827,00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що в порушення умов
укладених між сторонами Договору № 1180
від 01.11.13 р. "Про надання
телекомунікаційних послуг споживачам,
які здійснюють їх закупівлю за
державні кошти» електрозв'язку" та
Договору № 1180 від 16.06.14 р. "Про надання
послуги Бізнес- мережі", відповідачем
не виконуються належним чином
зобов'язання щодо повної та своєчасної
оплати вартості наданих за період з
01.12.13 р. по 31.05.14 р. послуг, внаслідок чого
утворилась заборгованість в розмірі
71395,38 грн..

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 14.07.14 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі, розгляд
справи призначено на 29.07.14 р..

До початку судового засідання 29.07.14 р.
представником позивача подані
письмові пояснення № 11-20/447 від 24.07.14 р.,
які разом з доданими до них документами
долучені судом до матеріалів справи.

В письмових поясненнях позивач,
посилаючись на ч. 1 ст. 58 Господарського
процесуального кодексу України,
зазначав, що об'єднання позовних вимог
за вказаними в позовній заяві
договорами № 1180 від 01.11.2013 р. та № 1180 від
16.06.2014 р. обумовлене тим, що вище
зазначені договори укладені з одним і
тим же відповідачем до якого
пред'явлено позов з вимогою про
стягнення заборгованості. Крім того,
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Укртелеком» до
відповідача мають однорідні підстави
виникнення, тобто ґрунтуються на
підставі аналогічних договорів і
водночас пов'язані між собою одним і
тим самим способом захисту прав і
законних інтересів.

Як вказує в поясненнях позивач, 01
листопада 2013 року між ПАТ «Укртелеком»
та Державною установою «Чернігівський
обласний лабораторний центр
Держсанепідслужби України» було
укладено договір № 1180. Однією з
невід'ємних частин даного договору був
підписаний сторонами Додаток № 1.3. до
Додаткової угоди № 1. В Додатку № 1.3 до
Договору № 1180 від 01.11.2013 р. сторони
погодили тарифи на Послуги телефонного
зв'язку, які будуть застосовуватися до
телефонного номеру 626614. Даний номер
28.05.2014 року був знятий з обслуговування.

Також позивач зазначає, що 16.06.2014 року
між ПАТ «Укртелеком» та Державною
установою «Чернігівський обласний
лабораторний центр Держсанепідслужби
України» укладено договір № 1180. В п. 2.2.
Додаткової угоди № 1 до Договору № 1180
від 16.06.2014 року сторони Договору
прописали про Додаток № 1.3 «Тарифи на
послуги телефонного зв'язку», але в
зв'язку з тим, що на час укладення
Договору № 1180 від 16.06.2014 р. телефонний
номер 626614 був знятий, Додаток № 1.3 до
Договору № 1180 від 16.06.14 р. Сторони не
підписували.

Крім того, в поясненнях позивач
стверджує, що в розділі 4 Договору № 1180
про надання послуг бізнес-мережі від
16.06.14 р. сторони погодили порядок оплати
наданих телекомунікаційних послуг в
кредит, а тому у відповідності до п. 4.5.
Договору Бізнес-абонент повинен
оплатити рахунок за послуги не пізніше
останнього числа місяця, що настає за
розрахунковим.

Також в письмових поясненнях позивач
зазначає про відсутність на даний час,
крім зазначених у позовній заяві
Договорів з відповідачем, інших
правовідносин та додаткових угод до
вже існуючих договорів з приводу
надання телекомунікаційних послуг.

Серед доданих до пояснень позивача
документів міститься, зокрема, заява №
11-20/444 від 22.07.14 р..

В поданій заяві № 11-20/447 від 24.07.14 р.
позивач, у зв'язку із виявленням
невідповідності нарахувань пені,
відсотків річних та інфляційних втрат
умовам Договору № 1180 від 16.06.14 р.,
зменшує розмір позовних вимог в
частині стягнення відсотків річних на
61,42 грн., а також збільшує в частині
стягнення пені на 48,49 грн. та
інфляційних нарахувань на 2613,11 грн.
згідно наданих розрахунків, і просить
стягнути з відповідача 77083,90 грн., а
саме: 71395,38 грн. основного боргу, 1352,25
грн. пені, 468,42 грн. відсотків річних,
3867,85 грн. інфляційних нарахувань та 1827,00
грн. витрат зі сплати судового збору.

Надсилання копії вказаної заяви на
адресу відповідача підтверджується
наявними в матеріалах справи
оригіналами фіскального чеку № 7109 від
22.07.14 р., опису вкладення в цінний лист
від 22.07.14 р. та списку згрупованих
поштових відправлень № 5434 від 22.07.14 р..

Також до початку судового засідання
29.07.14 р. через канцелярію суду
відповідачем подано відзив на позовну
заяву № 01-00/275 від 28.07.14 р. з доданими
документами, який долучений судом до
матеріалів справи.

У відзиві відповідач повністю не
визнає заявлені позивачем в позовній
заяві позовні вимоги та вважає, що з
боку відповідача були вжиті всі
необхідні заходи щодо виконання умов
Договору № 1180 від 01.11.2013 року «Про
надання телекомунікаційних послуг
споживачам, які здійснюють їх
закупівлю за державні кошти» та
Договору № 1180 від 16.06.2014 року «Про
надання послуг Бізнес-мережі».

Так, відповідач зазначає, що 07.02.2014 року
Додаткова угода до договору № 1180 від
01.11.2013 року «Про надання
телекомунікаційних послуг споживачам,
які здійснюють їх закупівлю за
державні кошти» і рахунок №1180.12.2013 від
31.12.13 р. на суму 12710,59 грн., а також 28.06.14 р.
Договір №1180 від 16.06.2014 року «Про
надання послуг бізнес-мережі» та
рахунок-акт № 1180 від 23.06.14 р. на суму
58763,92 грн. були надані до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Чернігівській
області, яким вищевказані документи
зареєстровані та прийняті до оплати,
але на даний час ГУ ДКСУ у
Чернігівській області оплата не
проведена.

Крім того, відповідач як на вжиття зі
сторони Державної установи
«Чернігівський обласний лабораторний
центр Держсанепідслужби України»
заходів по виконанню умов договору №
1180 від 16.06.14 р. в частині оплати за
надані телекомунікаційні послуги
посилається на наданий ГУДКСУ реєстр
бюджетних фінансових зобов'язань № 133
від 27.06.14 р., зареєстрований та взятий на
облік 02.07.14р..

Одночасно відповідач повідомляє про
наявність в 2014 р. у Державної установи
«Чернігівський обласний лабораторний
центр Держсанепідслужби України»
кошторисних призначень і коштів для
оплати послуг ПАТ «Укртелеком».

В судове засідання 29.07.14 р. з'явились
уповноважені представники позивача та
відповідача.

Подані представником позивача та
відповідачем письмові клопотання від
29.07.14 р. про відмову від здійснення
технічної фіксації судового процесу
судом задоволені. Засідання
господарського суду по розгляду даної
справи проведені без фіксації
технічними засобами. Судовий процес
відображено у протоколах судового
засідання.

Перед початком розгляду справи
представників позивача та відповідача
було ознайомлено з правами та
обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60,
74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в
судових засіданнях повідомили суд, що
права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представником позивача
та відповідача не заявлено.

Дослідивши зміст поданої позивачем
заяви щодо зміни розміру позовних
вимог, суд розцінює вказану заяву №
11-20/447 від 24.07.14 р. як заяву про
збільшення розміру позовних вимог в
частині пені та інфляційних
нарахувань, а в частині відсотків
річних - як заяву про зменшення розміру
позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
під збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено у позовній
заяві. Згідно з частиною третьою ст. 55
ГПК України ціну позову вказує позивач.
Отже, у разі прийняття судом зміни (в
бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої
вирішується спір.

В судовому засіданні 29.07.14 р.
представником відповідача не заявлено
будь-яких пояснень щодо зміни розміру
позовних вимог позивачем.

Враховуючи, що збільшення та зменшення
розміру позовних вимог є правом
позивача, передбаченим ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, не суперечить законодавству,
не порушує чиї-небудь права та
процесуальні права відповідача,
передбачені ст. 22 ГПК, а саме
відповідачу було надано можливість
надання заперечень щодо зміни розміру
позовних вимог та наведенні доводів у
судовому засіданні, суд приймає
вищевказану заяву позивача про
збільшення позовних вимог в частині
пені та інфляційних нарахувань, та
зменшення в частині відсотків річних
до розгляду і спір вирішується з її
урахуванням.

В судовому засіданні 29.07.14 р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог в
частині пені та інфляційних нарахувань
і зменшення позовних вимог в частині
відсотків річних.

Представник відповідача в судовому
засіданні 29.07.14 р. визнав наявність
перед позивачем непогашеної
заборгованості за надані послуги та
погодився із здійсненими позивачем
розрахунками.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представників
позивача та відповідача, з'ясувавши
обставини, що мають значення для
вирішення спору, перевіривши наданими
сторонами доказами, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав і обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає. що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямовано на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

01 листопада 2013 р. між Державною
установою «Чернігівський обласний
лабораторний центр Держсанепідслужби
України» (Замовник за договором,
відповідач у справі) та Публічним
акціонерним товариством "Укртелеком"
(Виконавець за договором, позивач у
справі) укладений договір № 1180 про
надання телекомунікаційних послуг
споживачам, які здійснюють їх
закупівлю за державні кошти (далі -
Договір № 1180 від 01.11.13 р.).

Згідно п.1.1 Договору № 1180 від 01.11.13 р.
Виконавець зобов'язується у 2013 році
надавати замовнику послуги по коду 61.10.1
- послуги щодо передавання даних і
повідомлень (послуги стаціонарного
телефонного зв'язку та Інтернету), а
також супутні (додаткові) послуги
згідно з переліком та в обсягах,
замовлених замовником, які зазначені в
додатках до цього договору (далі -
послуги), а Замовник зобов'язується
своєчасно оплачувати отримані послуги
відповідно до умов, визначених цим
договором та додатками до нього.
Найменування та кількість послуг або
кількісні характеристики робіт, що
виконуються за даним Договором,
визначаються сторонами у додатках до
цього договору, що підписуються за
кожним видом замовлених послуг.

Ціна цього Договору складає 90000,00
грн.(п.3.1 Договору № 1180 від 01.11.13 р.).

Відповідно до п.3.5 Договору № 1180 від
01.11.13 р. вартість кожного з видів
замовлених послуг зазначається у
відповідних додатках до цього
Договору.

01.11.13 р. сторонами згідно п.11.9 Договору
№ 1180 від 01.11.13 р. підписані відповідні
Додатки до Договору, а саме:

Додаткова угода № 1 про надання послуг
телефонного зв'язку споживачам, які
здійснюють їх закупівлю за державні
кошти, та Додатки №№ 1.1, 1.2, 1.3 - Тарифи на
послугу телефонного зв'язку;

Додаткова угода № 2 про надання послуг
некомутованого доступу до мережі
Інтернет споживачам, які здійснюють їх
закупівлю за державні кошти, та Додатки
№№ А; 2.1 - Тарифи на послугу доступу до
мережі Інтернет за технологією ADSL
(послуга «ОГО!»), Додаток № 2.2 Перелік
послуг доступу до мережі Інтернет за
технологією ADSL (послуга «ОГО!»);

Додаткова угода № 3 про надання послуг
комутованого доступу до мережі
Інтернет споживачам, які здійснюють їх
закупівлю за державні кошти, та Додаток
№ 3.1 Тарифи на послуги комутованого
доступу до мережі Інтернет та на
додаткові послуги Інтернет.

За умовами розділу 5 Договору № 1180 від
01.11.13 р. Виконавець організовує
Замовнику лінію(ї) зв'язку для надання
послуг або у разі відсутності
технічної можливості пропонує
Замовнику інші варіанти підключення.
Строк надання послуг визначається
сторонами у додатках до цього договору
- 2013 рік. Місцем надання послуг є місця
організації послуг, визначені в
додатках до цього Договору.

Згідно п.10.2 Договору № 1180 від 01.11.13 р.
цей Договір набирає чинності з дати
його підписання і діє до 31 грудня 2013
року, а в частині розрахунків - до
повного їх виконання.

У відповідності до п.3.3 Договору № 1180
від 01.11.13 р., згідно умов якого зміна
ціни Договору оформлюється шляхом
підписання відповідної додаткової
угоди до Договору, 06 лютого 2014 р. між
сторонами укладена Додаткова угода до
Договору № 1180 від 01.11.13 р., відповідно до
умов п. 1 якої сторони дійшли згоди
викласти п.3.1 Договору в новій редакції,
змінивши ціну Договору на 12710,59 грн..

16 червня 2014 р. між Державною установою
«Чернігівський обласний лабораторний
центр Держсанепідслужби України»
(Бізнес-абонент за договором,
відповідач у справі) та Публічним
акціонерним товариством "Укртелеком"
(Оператор за договором, позивач у
справі) укладений договір № 1180 про
надання послуг бізнес - мережі (далі -
Договір № 1180 від 16.06.14 р.).

Відповідно до п. 1 Договору № 1180 від
16.06.14 р. у порядку та на умовах,
визначених цим Договором та чинним
законодавством України, Оператор надає
Бізнес-абоненту телекомунікаційні
послуги Бізнес-мережі (далі - Послуги), а
Бізнес-абонент отримує зазначені
Послуги та сплачує їх вартість.

Як зазначено в п.1.2 Договору № 1180 від
16.06.14 р. під Бізнес-мережею розуміється
система комплексного обслуговування
Бізнес-абонентів, що забезпечує
надання повного спектра
телекомунікаційних послуг з
підвищеним рівнем обслуговування.

Згідно п.2.2 Договору № 1180 від 16.06.14 р.
перелік та опис послуг, спеціальні
умови організації, технічні
характеристики та порядок надання
послуг Бізнес-абоненту визначаються в
окремих додаткових угодах до цього
Договору, що підписуються сторонами за
кожним з видів замовлених послуг.

За умовами п.п. 4.1, 4.11 Договору № 1180 від
16.06.14 р. надання послуг за цим Договором
є платним. Вартість послуг
визначається у додаткових угодах до
цього Договору.

Так, 16 червня 2014 р. сторонами підписані
додаткові угоди до Договору № 1180 від
16.06.14 р. та додатки до них, а саме:

Додаткова угода № 1 про надання послуг
телефонного зв'язку (для бюджетних
організацій) та Додатки №№ 1.1, 1.2 -
Тарифи на послугу телефонного зв'язку;

Додаткова угода № 2 про надання послуг
некомутованого доступу до мережі та
Додатки №№ А; 2.1 - Тарифи на послугу
доступу до мережі Інтернет за
технологією ADSL (послуга «ОГО!»);

Додаткова угода № 3 про надання послуг
комутованого доступу до мережі
Інтернет та Додаток № 3.1 Тарифи на
послуги комутованого доступу до мережі
Інтернет та на додаткові послуги
Інтернет.

Згідно п.8 Договору № 1180 від 16.06.14 р. цей
Договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до 31
грудня 2014 року. Дія договору
розповсюджується на відносини, які
склалися з 01.01.2014 р..

Судом встановлено, що укладені
правочини за своїм змістом та правовою
природою є договорами про надання
послуг, які підпадають під правове
регулювання норм глави 63 Цивільного
кодексу України та норм Закону України
"Про телекомунікації".

Згідно ст. 58 Господарського
процесуального кодексу України в одній
позовній заяві може бути об'єднано
кілька вимог, зв'язаних між собою
підставою виникнення або доданими
доказами.

Відповідно до п. 3.6. Постанови № 18
позивач має право об'єднати в одній
позовній заяві кілька вимог, пов'язаних
між собою підставою виникнення або
поданими доказами. Однорідними
позовними вимогами є такі, що виникають
з одних і тих самих або з аналогічних
підстав і водночас пов'язані між собою
одним і тим самим способом захисту прав
і законних інтересів.

Враховуючи, що вимоги позивача до
відповідача мають однорідні підстави
виникнення, тобто ґрунтуються на
підставі аналогічних договорів -
Договорів № 1180 від 01.11.13 р. та № 1180 від
16.06.14 р., і водночас пов'язані між собою
одним і тим самим способом захисту, суд
дійшов висновку, що вимоги по Договорах
№ 1180 від 01.11.13 р. та № 1180 від 16.06.14 р.
підлягають сумісному розгляду в одному
провадженні.

Згідно ст.901 Цивільного кодексу України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

На виконання умов вищезазначених
Договорів № 1180 від 01.11.13 р. та № 1180 від
16.06.14 р. за період з 01.12.13 р. по 31.05.14 р.
позивачем надані відповідачу
телекомунікаційні послуги на загальну
суму 71395,38 грн., що підтверджується
відповідними рахунками-актами за
телекомунікаційні послуги за вказаний
період, а саме: № 1180.12.2013 від 31.12.13 р., №
1180.1.14 від 31.01.14 р., № 1180.2.14 від 28.02.14 р., №
1180.3.14 від 31.03.14 р., № 1180.4.14 від 30.04.14 р., №
1180.5.14 від 31.05.14 р., копії яких
знаходяться в матеріалах справи.

Факт отримання та обсяг наданих
позивачем телекомунікаційних послуг
відповідачем не заперечувався.

Доказів пред'явлення відповідачем
претензій щодо якості, обсягів, а також
термінів надання послуг до суду не
надходило, будь-які заперечення щодо
повного та належного виконання
Публічним акціонерним товариством
„Укртелеком" умов Договорів з боку
відповідача відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, а
також підтверджено представниками
позивача та відповідача в судовому
засіданні, будь-які заперечення щодо
повного та належного надання
відповідачу послуг відсутні.

Враховуючи вищезазначене, а також
відсутність доказів опротестування
виставлених позивачем рахунків-актів
за надані телекомунікаційні послуги за
період грудень 2013 р. - травень 2014 р., суд
доходить висновку, що вказані рахунки -
акти є такими, що підлягають оплаті.

За таких обставин, судом встановлено,
що позивачем виконано прийняті на себе
зобов'язання по наданню
телекомунікаційних послуг,
обумовлених Договорами № 1180 від 01.11.13 р.
та № 1180 від 16.06.14 р., а відповідачем, у
свою чергу, прийнято надані послуги без
будь - яких зауважень.

Згідно із п.4.1 Договору № 1180 від 01.11.13 р.
розрахунки проводяться шляхом оплати
Замовником після пред'явлення
Виконавцем рахунка -акта на оплату
послуг (далі - рахунок). Цей рахунок
одночасно є актом передавання -
приймання наданих послуг за
розрахунковий період.

Пунктом 4.2 Договору № 1180 від 01.11.13 р. та
п.4.4. Договору № 1180 від 16.06.14 р.
передбачено, що не пізніше 10 числа
місяця, що настає за розрахунковим,
Виконавець виставляє Замовнику
рахунок для оплати вартості наданих
послуг. Розрахунковим місяцем
вважається кожний календарний місяць
року, у межах якого надавалися послуги.

Пунктом 4.3 Договору № 1180 від 16.06.14 р.
визначений порядок оплати наданих
телекомунікаційних послуг.

У відповідності до п.4.5 Договору № 1180
від 16.06.14 р. у разі кредитної системи
оплати Бізнес-абонент повинен оплатити
рахунок за Послуги не пізніше
останнього числа місяця, що настає за
розрахунковим, шляхом перерахування
належної до сплати суми на
розрахунковий рахунок Оператора.
Оплата послуг проводиться у
національній валюті України.

За умовами п.4.3. Договору № 1180 від 01.11.13
р. Замовник повинен оплатити рахунок за
послуги не пізніше 20-го числа місяця,
наступного за розрахунковим, шляхом
перерахування належної до сплати суми
на поточний рахунок виконавця. Оплата
послуг проводиться в національній
валюті України. У разі неотримання
рахунку до 10 числа місяця, що настає за
розрахунковим, Замовник звертається до
служби розрахунків Виконавця для
отримання інформації про належну до
сплати суму.

При цьому, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази звернення відповідача
до ПАТ «Укртелеком» з питань
неотримання рахунків за надані послуги
згідно вказаних приписів Договорів,
можливість посилання на відсутність
(неодержання) рахунків як на підставу
невиконання зобов'язань зі своєчасної
та повної їх оплати у відповідача
відсутня.

За результатами вивчення матеріалів
справи судом встановлено та
підтверджено представниками сторін в
судовому засіданні, що за надані
Державній установі "Чернігівський
обласний лабораторний центр
Держсанепідслужби України" в період з
01.12.13 р. по 31.05.14 р. телекомунікаційні
послуги відповідач в обумовлений
Договорами термін оплату за надані
послуги не здійснив, в результаті чого
у відповідача утворилась
заборгованість перед позивачем за
наведеними Договорами на загальну суму
71395,38 грн.

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачає, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Пунктом 6.1.1 Договору № 1180 від 01.11.13 р.
передбачений обов'язок Замовника
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати за надані Виконавцем
послуги в порядку та на умовах,
передбачених цим Договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Терміном є
певний момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи, підтверджено позивачем,
визнано відповідачем у відзиві, а також
представником відповідача в судовому
засіданні, свої зобов'язання щодо
сплати позивачу грошових коштів в сумі
71395,38 грн. у встановлений термін,
всупереч вимогам господарського та
цивільного законодавства, а також
умовам Договорів № 1180 від 01.11.13 р. та №
1180 від 16.06.14 р. відповідач не виконав, а
отже станом на день прийняття рішення у
відповідача утворилась заборгованість
за надані послуги в зазначеному
розмірі, які позивач просив стягнути в
позовній заяві та заяві про зміну
розміру позовних вимог № 11/20-444 від 22.07.14
р..

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2,4-3
Господарського процесуального кодексу
України основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження відсутності боргу,
письмових пояснень щодо неможливості
надання таких доказів, або ж фактів, що
заперечують викладені позивачем
позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Доказів визнання недійсними чи
розірвання Договорів № 1180 від 01.11.13 р.
та № 1180 від 16.06.14 р. суду не надано.

Отже, оскільки матеріалами справи
підтверджується факт невиконання
відповідачем зобов'язань за Договорами
№ 1180 від 01.11.13 р. та № 1180 від 16.06.14 р. у
встановлений термін, розмір
заборгованості відповідає фактичним
обставинам та на момент прийняття
рішення доказів погашення
заборгованості у відповідач суду не
представив, як і доказів, що
спростовують вищевикладені обставини,
тому вимога позивача про стягнення з
відповідача 71395,38 грн. боргу за
телекомунікаційні послуги, надані за
вказаними Договорами, підлягає
задоволенню.

Чинним законодавством України
встановлено, що при укладанні
господарських договорів сторони
можуть визначити зміст договору на
основі вільного волевиявлення, тобто
мають право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Так, майново-господарські зобов`язання
між суб`єктами господарювання
виникають на підставі договорів (ст.179
ЦК України) і сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК
України).

Як свідчать матеріали справи, будь-які
застереження щодо несвоєчасного
виконання зобов'язань за Договорами
№1180 від 01.11.13 р. та № 1180 від 16.06.14 р. з
підстав, зазначених у відзиві
відповідача, зокрема, непроведення
оплат ГУ ДКСУ у Чернігівській області
відсутні, за наявності реальної
можливості їх передбачення під час
укладання вказаних договорів.

Також з боку відповідача відсутні
будь-які заперечення щодо порядку та
умов укладення Договорів №1180 від 01.11.13
р. та № 1180 від 16.06.14 р. на час його
підписання.

Згідно з частини першої ст. 96
Цивільного кодексу України юридична
особа самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу
України та ст. 617 Цивільного кодексу
України прямо передбачають, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Тобто, відповідач, як юридична особа,
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями за Договорами №1180 від
01.11.13 р. та № 1180 від 16.06.14 р., і така
відповідальність не може ставитись у
залежність від дій чи бездіяльності
будь-яких третіх осіб, у тому числі
Державної казначейської служби
України.

Згідно п. 5 Оглядового листа Вищого
господарського суду України № 01-06/374/2013
від 18.02.13 р. відсутність бюджетних
коштів, передбачених у видатках
державного бюджету України, не
виправдовує бездіяльність замовника і
не є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання.

При цьому, суд звертає увагу позивача
на те, що Європейським судом з прав
людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" (від
18.10.05) та у справі "Бакалов проти
України" (від 30.11.04) зазначено, що
відсутність бюджетного фінансування
(бюджетних коштів) не є підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Аналогічна позиція викладена в
Постановах Верховного Суду України від
15 травня 2012 р. у справі № 3-28гс12, від 13.10.09
р. (судової палати в адміністративних
справах), від 15.05.12 р. у справі № 11/446
(судової палати у господарських
справах).

Таким чином, посилання відповідача
щодо відсутності бюджетного
фінансування за відсутності вини
відповідача не звільняє останнього від
виконання взятого на себе договірного
зобов'язання щодо перерахування плати
за надані телекомунікаційні послуги.

Окрім цього суд зазначає, що правові
наслідки порушення юридичними і
фізичними особами своїх грошових
зобов'язань передбачені, зокрема,
приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного
кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9
названого Кодексу законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
майнових відносин у сфері
господарювання. Відповідні
особливості щодо наслідків порушення
грошових зобов'язань у зазначеній
сфері визначено статтями 229-232, 234, 343
Господарського кодексу України та
нормами Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549,
частини другої статті 625 Цивільного
кодексу України та статті 1 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" правовими наслідками
порушення грошового зобов'язання,
тобто зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного
кодексу виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ч.1
ст.548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного
кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Приписами ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу
України встановлена спеціальна
позовна давність для окремих видів
вимог: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Так, згідно п.1 ч.2 вказаної
статті позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного
кодексу України якщо останній день
строку припадає на вихідний, святковий
або інший неробочий день, що визначений
відповідально до закону у місці
вчинення певної дії, днем закінчення
стоку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п.7.3 Договору № 1180 від
01.11.13 р., та п. 5.2 Договору № 1180 від 16.06.14
р., ч. 2 ст. 36 Закону України "Про
телекомунікації" від 18.11.03 р. № 1280-IV у
разі затримки оплати за надані послуги
відповідачу нараховується пеня з 1
числа місяця, другого за розрахунковим.
Пеня нараховується на суму
заборгованості у розмірі облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який нараховується
пеня, за кожну добу затримки оплати.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з
простроченням відповідачем виконання
зобов'язання щодо оплати за надані
телекомунікаційні послуги у термін,
визначений умовами Договорів № 1180 від
01.11.13 р. та № 1180 від 16.06.14 р., з
урахуванням положень п.1 ч. 2 ст. 258, ч. 5
ст. 254 Цивільного кодексу України, ч. 6
ст. 232 Господарського кодексу України
позивачем нараховано та пред'явлено до
стягнення пеню в сумі 1352,25 грн. за
період з 01.02.14 р. по 04.07.14 р., а також 3 %
річних в сумі 468,42 грн. за період 01.02.14 р.
по 04.07.14 р. та інфляційні нарахування в
сумі 3867,85 грн. за період лютий-червень
2014 р., які він просив стягнути з
відповідача відповідно до наданих
розрахунків.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.13 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" (далі - Постанова
№ 14) з огляду на вимоги частини першої
статті 47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань. Якщо з
поданого позивачем розрахунку
неможливо з'ясувати, як саме обчислено
заявлену до стягнення суму, суд може
зобов'язати позивача подати більш
повний та детальний розрахунок. При
цьому суд в будь-якому випадку не
позбавлений права зобов'язати
відповідача здійснити і подати суду
контррозрахунок (зокрема, якщо
відповідач посилається на
неправильність розрахунку,
здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за
допомогою системи "ЛІГА" перевірки
нарахування позивачем заявлених до
стягнення пені, відсотків річних та
інфляційних нарахувань судом
встановлено, що розмір пені та
відсотків річних, перерахованих судом
у відповідності до вимог цивільного
законодавства та положень Договорів №
1180 від 01.11.13 р. та № 1180 від 16.06.14 р. в межах
визначеного позивачем періоду з 01.02.14 р.
по 04.07.14 р. становлять: 1355,95 грн. пені та
469,69 грн. відсотків річних, а отже є
більшими, ніж нараховано та заявлено до
стягнення позивачем.

Проте, приймаючи до уваги пред'явлення
позивачем до стягнення пені в сумі 1352,25
грн. та відсотків річних в сумі 468,42 грн.,
виходячи з того, що збільшення розміру
позовних вимог є правом позивача,
передбаченим ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України, яким
позивач не скористався, суд не вправі
самостійно збільшувати розмір
позовних вимог, зокрема, в частині
нарахування процентів річних та пені,
тому позовні вимоги в частині
стягнення пені та процентів річних за
несвоєчасну оплату наданих
телекомунікаційних послуг, наданих за
Договорами №1180 від 01.11.13 р. та № 1180 від
16.06.14 р., підлягають задоволенню в сумах,
нарахованих позивачем - 1352,25 грн. пені
та 468,42 грн. відсотків річних.

Згідно п. 3 Постанови № 14 інфляційні
нарахування на суму боргу здійснюються
окремо за кожен період часу, протягом
якого діяв відповідний індекс
інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Державною службою
статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Розмір інфляційних нарахувань,
перерахований судом у відповідності до
приписів чинного законодавства,
становить 4225,84 грн., а отже є більшим,
ніж нараховано та заявлено до
стягнення позивачем. Проте, виходячи з
того, що збільшення розміру позовних
вимог є правом позивача, передбаченим
ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України, яким позивач не
скористався, суд не вправі самостійно
збільшувати розмір позовних вимог,
зокрема, в частині нарахування втрат
від інфляції, тому позовні вимоги в
частині стягнення інфляційних
нарахувань за несвоєчасну оплату
наданих телекомунікаційних послуг,
наданих за Договорами, підлягають
задоволенню в сумі, нарахованій
позивачем - 3867,85 грн. інфляційних
нарахувань.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з
того, що позов доведений позивачем,
обґрунтований матеріалами справи та
відповідачем не спростований, суд
доходить висновку, що вимоги позивача
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача,
відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 11, 202, 254, 258, 525, 526, 530, 546-549,
599, 610, 612, 625, 626, 629, 901, 903 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 193, 216-218, 230, 232
Господарського кодексу України, ст. ст.
4-2, 4-3, 22, 33, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Державної установи
"Чернігівський обласний лабораторний
центр Держсанепідслужби України" (вул.
Любецька, 11 А, м. Чернігів, 14000, р/р
4522 ГУДКСУ в Чернігівській
області, МФО 853592, код 38509742) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" (01601, м. Київ, б-р Т. Шевченка,
18) в особі Чернігівської філії
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" (14000, м. Чернігів, пр-т Миру,
28, , р/р 8896 в АТ „ОТП
Банк", МФО 300528) 71395,38 грн. боргу, 1352,25 грн.
пені, 468,42 грн. відсотків річних, 3867,85
грн. інфляційних нарахувань.

3. Стягнути з Державної установи
"Чернігівський обласний лабораторний
центр Держсанепідслужби України" (вул.
Любецька, 11 А, м. Чернігів, 14000, р/р
4522 ГУДКСУ в Чернігівській
області, МФО 853592, код 38509742) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" (01601, м. Київ, б-р Т. Шевченка,
18) в особі Чернігівської філії
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" (14000, м. Чернігів, пр-т Миру,
28, , р/р 9 в АТ
„Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО
380805) 1827,00 грн. витрат зі сплати судового
збору.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складений та
підписаний 04 серпня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон