ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р. Справа № 926/1205/14

За позовом Дочірнього підприємства
«Івано-Франківський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
Державної акціонерної компанії
"Автомобільні дороги України", м.
Івано-Франківськ

до Товариства з додатковою
відповідальністю «Трансмост», м.
Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі
155865,00 грн.

суддя Гурин М.О.

Представники сторін:

від позивача - Олійник Т.В. -
представник, довіреність від 08.08.2014р.

від відповідача - Барателі Д.Т.,
довіреність від 02.05.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Дочірнє підприємство
«Івано-Франківський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
Державної акціонерної компанії
"Автомобільні дороги України"
звернулось з позовом до Закритого
акціонерного товариства "Трансмост"
про стягнення заборгованості в сумі
155865,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зроблені посилання на невиконання
відповідачем зобов'язань по оплаті
вартості поставленого обладнання,
згідно видаткової накладної № РН-0000141
від 14.12.2009 р.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 08.08.2014 р.
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 18.08.2014р.

18.08.2014р. господарським судом
Чернівецької області отримано відзив
на позовну заяву, в якому представник
відповідача просить відмовити в
задоволенні позовних вимог. Крім того,
відповідач повідомив, що у 2011 році на
підставі загальних зборів акціонерів
Закрите акціонерне товариство
«Трансмост» було реорганізовано у
Товариство з додатковою
відповідальністю «Трансмост».

В судовому засіданні представник
позивача просив задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позову.

Статтею 25 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в разі вибуття однієї з
сторін у спірному або встановленому
рішенням господарського суду
правовідношенні внаслідок
реорганізації підприємства чи
організації господарський суд
здійснює заміну цієї сторони її
правонаступником, вказуючи про це в
рішенні або ухвалі. Усі дії, вчинені в
процесі до вступу правонаступника, є
обов'язковими для нього в такій же мірі,
в якій вони були б обов'язковими для
особи, яку він замінив.

Згідно пунктів 1.1. та 1.2. Статуту
Товариства з додатковою
відповідальністю «Трансмост» воно є
правонаступником усіх прав та
обов'язків Закритого акціонерного
товариства «Трансмост».

На підставі викладеного, за усним
клопотанням представника позивача,
керуючись ст. 25 Господарського
процесуального кодексу України, суд
замінює відповідача по справі з
Закритого акціонерного товариства
«Трансмост» (код 14262749) на його
правонаступника - Товариства з
додатковою відповідальністю
«Трансмост» (код 1462749)

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини у
справі, дослідивши та оцінивши в
сукупності надані докази,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини між
сторонами, суд встановив таке.

На підставі видаткової накладної від 14
грудня 2009 р. № РН-0000141 та довіреності на
отримання цінностей позивач поставив,
а відповідач прийняв 4 середніх секцій
моста САРМ, на загальну суму 155865,00 грн.

Отримане майно відповідачем оплачене
не було, що спричинило виникненню боргу
на загальну суму 155865,00 грн.

Статтею 181 Господарського кодексу
України встановлено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Аналогічні норми містяться і в статтях
205, 207 Цивільного кодексу України, в яких
визначено, що правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі. Сторони
мають право обирати форму правочину,
якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків. Правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо
його зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Виходячи зі змісту наведених норм
законодавства України, суд дійшов
висновку про те, що факт поставки
продукції за накладною від 14.12.2006 року є
самостійною угодою укладеною у
спрощений спосіб, оскільки
відповідачем виписано довіреність на
отримання матеріальних цінностей
серія 12 ААА № 806116 від позивача.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язаннями є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

12.11.2013 р. позивачем на адресу
відповідача надіслано претензію за
номером 1136/01-ю з вимогою оплатити борг в
розмірі 155865,00 грн., які відповідачем
була отримана та залишена без
задоволення.

Стаття 526 даного Кодексу передбачає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Наведена норма матеріального права
розміщена у главі 48 даного Кодексу
"Виконання зобов'язань" і носить
загальний характер, тобто, може бути
застосована до будь-яких видів
договірних зобов'язань, які виникають в
цивільному обороті.

Як встановлено судом під час
дослідження доказів, наявних у
матеріалах справи, дії сторін, а саме:
передача позивачем відповідачу товару
за видатковою накладною, прийняття
товару, свідчать про виникнення між
ними правовідносин поставки.

Відповідно до частини 2 статті 712
Цивільного кодексу України до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно із частиною 1 статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Оскільки стаття 692 Цивільного кодексу
України є спеціальною нормою права,
якою встановлений термін виконання
зобов'язання, що випливає з
правовідносин поставки
(купівлі-продажу), а тому загальні
положення частини 2 статті 530 даного
Кодексу не можуть бути застосовані до
спірних правовідносин сторін.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 222 Господарського кодексу
України учасники господарських
відносин, що порушили майнові права або
законні інтереси інших суб'єктів,
зобов'язані поновити їх, не чекаючи
пред'явлення їм претензії чи звернення
до суду.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 20.01.2014р. за
заявою товариства з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг"
порушено справу №926/1307-б/13 про
банкрутство товариства з додатковою
відповідальністю "Трансмост".

Оголошення про порушення провадження у
справі про банкрутство ТДВ "Трансмост"
опубліковано на сайті Вищого
господарського суду України 22.01.2014р.

Відповідно до статті 17 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" у
разі якщо до боржника, щодо якого
порушена справа про банкрутство,
пред'явлений позов, який ґрунтується на
грошових зобов'язаннях боржника, що
виникли до порушення провадження у
справі про банкрутство, суди мають у
встановленому процесуальним законом
порядку приймати такі позовні заяви і
вирішувати спір за цією вимогою по суті
за правилами позовного провадження до
офіційного оприлюднення оголошення
про порушення справи про банкрутство.
Якщо позивач не звернувся у
тридцятиденний строк з дня офіційного
оприлюднення оголошення про порушення
справи про банкрутство із заявою про
визнання його грошових вимог до
боржника у справі про банкрутство, суд,
який розглядає позовну заяву, після
закінчення тридцятиденного строку з
моменту офіційного оприлюднення
поновлює позовне провадження та
відмовляє у задоволенні позову.

Таким чином, зобов'язання відповідача
по оплаті вартості одержаного товару
перед позивачем виникло до порушення
провадження у справі про банкрутство
№926/1307-б/13, однак позивач не звернувся в
межах справи про банкрутство протягом
встановленого статтею 17 Закону
тридцятиденного строку з заявою про
визнання грошових вимог до боржника, а
тому у задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Відповідно до приписів статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Статтею 34 цього ж Кодексу,
унормовано, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно вимог ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття.

У разі подання апеляційної скарги або
апеляційного подання до Львівського
апеляційного суду через Господарський
суд Чернівецької області, рішення якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційною
інстанцією.

Повне рішення складено 19.08.2014р.

Суддя
Гурин М.О.